Справа № 756/4740/26
Провадження № 1-кс/756/973/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , перевіривши матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління ДБР у м. Києві, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за заявою про вчинення кримінального правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

До Оболонського районного суду м. Києва надійшла зазначена скарга, у якій скаржник просив зобов`язати уповноважених осіб Територіального управління ДБР у м. Києві внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 31.12.2025 через спеціальний відділ ДУ «Київський слідчий ізолятор» направив до ГУНП у м. Києві заяву про вчинене щодо нього кримінальне правопорушення, яке має ознаки складу кримінальних правопорушень, передбачених ст. 189, 364 КК України. Враховуючи те, що у вказаній заяві фігурують службові особи правоохоронних органів, ГУНП у м. Києві передало цю заяву за підслідністю до ТУ ДБР у м. Києві.

У свою чергу ТУ ДБР надіслало ОСОБА_2 лист, згідно з яким у заяві ОСОБА_2 не наведено достатніх даних, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР. Скаржник не згоден із вказаним рішенням, у зв`язку з чим звернувся зі скаргою.

Дослідивши зазначену скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Частиною 6 ст.9 КПК України визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Разом з тим, це питання може бути вирішено через застосування ч. 6 ст.9 КПК України та положень засади диспозитивності, зокрема, ч. 3 ст. 26 КПК України, згідно з якою слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що не тільки винесені на їх розгляд сторонами, але й віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Підсудність - це сукупність юридичних властивостей кримінального провадження, на підставі яких кримінальний процесуальний закон визначає, в якому саме суді і в якому складі суддів має розглядатися і вирішуватися по суті справа. Підсудність виступає процесуальним інститутом, що має велике значення для належного відправлення правосуддя у кримінальному провадженні. Правила про підсудність випливають із основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України, засад кримінального провадження, визначених у гл. 2 КПК, а також засад організації судової влади, окреслених розд. 1 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів". Вони безпосередньо ґрунтуються на принципах побудови системи судів загальної юрисдикції, встановлених ч. 1 ст. 17 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", а саме територіальності, спеціалізації та інстанційності.

За нормами КПК України вбачається, що законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (п.18 ч.1 ст. 3, ч. 7 ст. 100, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 201, ч. 3 ст. 244, ч. 10 ст. 290 КПК України).

З урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України правильним є застосування зазначеного правила і до розгляду клопотань та скарг, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом, в тому числі скарг, поданих в порядку ст. 303-307 КПК України.

З аналізу статей глави 26 КПК України вбачається, що територіальна підсудність скарг не визначена, однак, відповідно до норм КПК України клопотання, заяви, скарги під час досудового розслідування розглядає слідчій суддя місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. З урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, зазначене правило слід застосовувати і до розгляду скарг, клопотань, територіальна підсудність, щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013 року № 223-559/0/4-13).

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.304 КПК України скарга на рішення, дії та/чи бездіяльність слідчого, прокурора повертається, якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді.

Згідно до правового висновку викладеного у Постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31.05.2021 року у справі № 646/3986/19 провадження № 51-3335 кмо 20, зазначено, що на практиці нерідко виникають ситуації, які не знаходять чіткої законодавчої регламентації, що цілком може обумовити необхідність ухвалення рішення, яке прямо не передбачене процесуальним законом у межах відповідної процедури. На це, зокрема, вказують і положення ч. 6ст. 9 КПК України: «у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу».

Однією із таких ситуацій і є постановлення суддею ухвали про повернення скарги у випадках, якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді, або з інших підстав, не передбачених процесуальним законом для даної процедури.

Постановлення суддею ухвали про повернення скарги у зв`язку з недотриманням при поданні такої скарги вимог щодо підсудності, не призводить ні до встановлення обмежень конституційних прав особи, ні до неможливості оскарження вже встановлених правообмежень, ані до перешкоджання здійсненню ефективного досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому, зокрема, з огляду й на те, що вказане рішення судді не створює жодних перепон щодо повторного звернення заявника з відповідною скаргою до повноважного суду.

Постановляючи ухвалу про повернення скарги у випадку, якщо така скарга не підлягає розгляду в цьому суді, слідчий суддя діє в межах механізму, передбаченого ч. 6 ст. 9 КПК України, та не виходить за межі своїх процесуальних повноважень, передбачених нормами КПК. Більш того, своїм рішенням про повернення такої скарги слідчий суддя не допускає можливості прийняття рішення поза межами своїх повноважень, передбачених кримінальними процесуальними нормами.

Заявник звернувся із заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення (злочин) до ГУНП у м. Києві, яке за підслідністю передано заяву до ТУ ДБР у м. Києві, і саме бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Києві оскаржує ОСОБА_2 .

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТУ ДБР у м. Києві, розташоване за адресою 01133, Україна, місто Київ, Б. Лесі Українки, будинок 26, тобто за межами Оболонського району м. Києва.

Таким чином, вказана скарга не підсудна слідчому судді Оболонському районному суду м. Києва та її слід повернути заявнику.

На підставі викладеного, керуючись ст. 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління ДБР у м. Києві, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за заявою про вчинення кримінального правопорушення, - повернути особі, яка її подала.

Ухвала бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду упродовж 5-ти днів з дня її постановлення.

Слідчий суддя ОСОБА_1