КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1602/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року про відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Луганськ, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на повідомлення про підозру від 02.06.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у рамках кримінального провадження № 00918 від 19.09.2022.

Не погоджуючись із вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою скаргу про скасування повідомлення про підозру в рамках кримінального провадження № 0000918 від 19.09.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 140 КК України - задовольнити. Скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 02.06.2025 року, складене старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції ОСОБА_9 та погоджене прокурором третього відділу управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення в обласних прокуратурах Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 в кримінальному провадженні № 0000918 від 19.09.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 140 КК України.

Також захисник просить зобов`язати прокурора третього відділу управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення в обласних прокуратурах Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , вчинити дії щодо виключення з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей у кримінальному провадженні № 0000918 від 19.09.2022 року про дату та час повідомлення про підозру ОСОБА_7 за ознаками ч. 1 ст. 140 КК України.

На обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді не відповідає вимогам ст. 370, 372 КПК України та не містять в собі висновків суду та мотивів, з яких суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Крім того, слідчим суддею не взято до уваги, що підозра, висунута ОСОБА_7 є необґрунтованою, оскільки не підтверджується жодними допустимими, належними та достатніми доказами, базується виключно на показаннях заявника та ОСОБА_11 і припущеннях сторони обвинувачення.

Захисник зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів того, що слідчим було вжито вичерпних заходів для вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень, як того вимагає КПК України.

Апелянт стверджує, що у даному кримінальному провадженні, відсутні будь-які відомості та належні докази про отримання ОСОБА_7 повістки про виклик або ознайомлення з її змістом належним способом та в передбачений законодавством строк, оскільки відсутній розпис ОСОБА_7 на поштових повідомленнях про отримання повідомлень та повісток, відсутні відеозаписи чи інші документальні підтвердження вручення повідомлень та повісток ОСОБА_7 , а також відсутні належні докази які б свідчили про те, що ОСОБА_7 був ознайомлений зі змістом повідомлень та повісток.

Також захисник звертає увагу на те, що в кримінальному провадженні відсутні підтвердження вручення повідомлень, повісток та письмового повідомлення про підозру від 02.06.2025 членам сім`ї ОСОБА_7 або особам, які проживають разом із ним. Не було здійснено спроб вручення повідомлень, повісток та письмового повідомлення про підозру через житлово-експлуатаційну організацію за місцем проживання ОСОБА_7 . Слідчий не звертався до адміністрації за місцем роботи ОСОБА_7 для вручення повідомлень, повісток та письмового повідомлення про підозру.

Таким чином, на переконання апелянта, слідчий не виконав вимог щодо належного вручення повісток, що є грубим порушенням ст. 135 та ст. 136 КПК України, а направлення повідомлень, повісток та письмового повідомлення про підозру від 02.06.2025 поштою без отримання підтвердження їх вручення не може вважатися належним виконанням вимог ст. 135 КПК України.

Сам факт направлення поштою повідомлення про підозру від 02.06.2025, не є доказом належного вручення особі такого повідомлення.

Захисник наголошує, що особа набуває статусу підозрюваного з моменту вручення їй особисто поштового відправлення, а не з моменту відправлення такого повідомлення слідчим, оскільки орган досудового розслідування має вжити усі доступні йому заходи для вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК для вручення повідомлення.

Крім того зазначає, що сторона обвинувачення обмежилася вірогідніше всього лише одним способом повідомлення - надісланням повідомлень, повісток та письмового повідомлення про підозру від 02.06.2025 поштою, повністю проігнорувавши інші передбачені законом способи, такі як: використання факсимільного зв`язку, здійснення виклику по телефону, у тому числі через доступні месенджери (Viber, Telegram тощо), надіслання телеграми.

Відсутність документального підтвердження вжиття таких заходів свідчить про порушення вимог ст. 135 та ст. 136 КПК України, що унеможливлює визнання ОСОБА_7 підозрюваним на підставі ч. 1 ст. 42 КПК України.

Отже, твердження слідчого про те, що ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного на підставі ч. 1 ст. 42 КПК України, є безпідставним, оскільки не було дотримано вимог щодо вжиття вичерпних заходів для вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України.

В апеляційній скарзі захисник також посилається на те, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 є незаконним, його зміст не відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 276, п. 6 ч. 1 ст. 277 КПК України, оскільки воно здійснено без допустимих, належних та достатніх доказів для підозри.

Зокрема, повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 02.06.2025 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, не відповідає вимогам закону, з огляду на відсутність посилання на докази, які б підтверджували наявність складу злочину та вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_7 .

Відповідно до відомостей, викладених в письмовому повідомленні про підозру, ОСОБА_7 підозрюється у неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, а саме у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, при наданні медичної допомоги пацієнтці ОСОБА_11 .

У повідомленні про підозру слідчий стверджує, що ОСОБА_7 працював за сумісництвом лікарем-хірургом та лікарем з ультразвукової діагностики в ТОВ «Медичний центр «МЕДГРУП» і проводив лапараскопічну операцію ОСОБА_11 .

Однак, орган досудового розслідування не зазначає про наявність трудового договору, наказу про прийняття на роботу, посадової інструкції лікаря-хірурга, чи інших документів, які б підтверджували працевлаштування ОСОБА_7 на посаду лікаря-хірурга чи лікаря з ультразвукової діагностики в ТОВ «Медичний центр «МЕДГРУП» та виконання ним професійних обов`язків лікаря при наданні медичної допомоги пацієнтам ТОВ «Медичний центр «МЕДГРУП» у серпні 2021 року.

Твердження слідчого про наявність диплома та сертифікатів (НОМЕР_1 від 25.06.2010, сертифікати № НОМЕР_2 від 25.06.2013 та № 361 від 30.06.2017) підтверджує лише освітньо-кваліфікаційний рівень, але не факт роботи ОСОБА_7 лікарем-хірургом та лікарем з ультразвукової діагностики в ТОВ «Медичний центр «МЕДГРУП».

У повідомленні про підозру слідчий зазначає, що 30.08.2021 року о 12:00 ОСОБА_11 звернулася до ОСОБА_7 за медичною допомогою, після чого він встановив діагноз «Гострий апендицит. Перитоніт» на основі пальпації та провів лапароскопічну операцію з апендектомії о 18:00 того ж дня.

Однак, орган досудового розслідування не посилається на жодний доказ звернення ОСОБА_11 до закладу охорони здоров`я ТОВ «Медичний центр «МЕДГРУП» та лікаря-хірурга ОСОБА_7 , зокрема на медичну документацію, що могла би підтвердити факти надання медичної допомоги ОСОБА_11 , а саме таких як записи в журналі обліку прийому хворих у стаціонар та відмов у госпіталізації, медичної карти стаціонарного хворого, журналу запису оперативних втручань у стаціонарі, щодо проведеного 30.08.2021 року оперативного втручання, консультаційного висновку лікаря тощо.

У повідомленні про підозру зазначається, що жодної медичної документації та патогістологічного висновку не складалося, що вказує на неможливість підтвердження факту надання медичної допомоги чи проведення операції ОСОБА_7 в даному закладі охорони здоров`я. Відсутність документації унеможливлює встановлення, чи зверталася ОСОБА_11 до закладу охорони здоров`я, чи проводилися медичні маніпуляції, діагностичні, інструментальні та лабораторні дослідження, хірургічне втручання і хто саме надавав медичну допомогу ОСОБА_11 .

Також, в матеріалах кримінального провадження відсутні свідчення інших осіб, які брали участь у нібито проведеній операції, зокрема протоколів допиту свідків (лікаря- анестезіолога ОСОБА_12 чи присутнього ОСОБА_13 , який, за твердженням слідчого, не перебував у трудових відносинах із Товариством, але був присутній під час операції, безпосередньо потерпілої ОСОБА_11 , чи заявника про кримінальне правопорушення - ОСОБА_14 ), що вказує на непослідовність і необґрунтованість тверджень слідчого.

Слідчий в повідомленні про підозру вказує на те, що ОСОБА_7 встановив діагноз без проведення аналізів, інструментальних обстежень чи консультацій із лікарями інших спеціальностей, чим порушив «Медичні стандарти та протоколи надання медичної допомоги за спеціальністю «Хірургія», затверджені Наказом МОЗ України № 297 від 02.04.2010 року.

Однак, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні докази підтвердження факту надання ОСОБА_7 медичної допомоги чи проведення операції, твердження про неналежне виконання обов`язків є безпідставним. Повідомлення про підозру не містить вказівки на порушення клінічних протоколів надання медичної допомоги, які б вказували на відхилення від протоколів та неналежне виконання медичним працівником ОСОБА_7 своїх професійних обов`язків.

Захисник зауважує, що Наказ МОЗ «Про затвердження стандартів та клінічних протоколів надання медичної допомоги зі спеціальності «Хірургія» від 2 квітня 2010 року № 297, на який посилається слідчий в повідомлені про підозру, втратив чинність згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 лютого 2020 року № 590. Таким чином, посилання слідчого на цей нормативний акт є юридично некоректним і не може бути підставою для встановлення порушення стандартів, та свідчить про помилку в правовій основі формування повідомлення про підозру.

Звертає увагу на те, що захисник ОСОБА_7 неодноразово звертався до слідчого з клопотаннями та адвокатськими запитами про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, зокрема адвокатським запитом за Вих. № 729/25 від 24.07.2025, клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження від 24.07.2025, але слідчий не надав жодних матеріалів, крім Витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, а на адвокатський запит за Вих. № 730/25 від 01.08.2025 року, та клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження від 01.08.2025 року, надав лише повідомлення про підозру від 02.06.2025 року.

Такі, на переконання захисника, очевидно незаконні дії слідчої наводять на обґрунтований висновок про те, що докази, які мали б підтверджувати викладені в письмовому повідомленні про підозру ОСОБА_7 від 02.06.2025 факти та обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, відсутні. Це підтверджується і копією протоколу проведення обшуку від 07.12.2022, в результаті якого не були вилучені докази щодо надання медичної допомоги ОСОБА_11 .

Таким чином, сторона захисту вважає, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 02.06.2025 року є незаконним і необґрунтованим, оскільки не ґрунтується на належних та допустимих доказах, які б підтверджували його причетність до вчинення кримінального правопорушення. Відсутність доказів щодо суб`єкта, суб`єктивної та об`єктивної сторін злочину свідчить про порушення загальних засад кримінального провадження, передбачених КПК України.

На думку захисника підозрюваного, слідчий здійснив усі дії лише формально, задля того, щоб ОСОБА_7 не був обізнаним про спроби існування щодо нього повідомлення про підозру.

На це вказує і процесуальна поведінка як слідчого так і прокурора, які не надавали на ознайомлення матеріали кримінального провадження у відповідності до ст. 220, 221 КПК України, що позбавляло підозрюваного та його захисника реалізувати в повній мірі право на захист.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли із суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 00918 від 19.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

02.06.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

12.08.2025 адвокат ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду у місті Києві зі скаргою на повідомлення про підозру від 02.06.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у рамках кримінального провадження № 00918 від 19.09.2022.

В обґрунтування доводів скарги адвокат послався на те, що повідомлення про підозру від 02.06.2025 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України у кримінальному провадженні № 00918 від 19.09.2022, є незаконним та необґрунтованим, оскільки у діях підозрюваного відсутній склад злочину, а підозра ґрунтується лише на припущеннях органу досудового розслідування і порушено процес вручення підозри.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на повідомлення про підозру від 02.06.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у рамках кримінального провадження № 00918 від 19.09.2022.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, слідчий суддя виходив з того, щоповідомлення про підозру ОСОБА_7 від 02.06.2025 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України у кримінальному провадженні № 00918 від 19.09.2022, є вмотивованим та відповідає вимогам ст. 277 КПК України, а доводи сторони захисту щодо обґрунтованості підстав для скасування повідомлення про підозру, не можуть лягти в основу підстав необґрунтованості пред`явленої підозри, оскільки доказів на підтвердження таких обставин немає.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Підозрою є обґрунтоване припущення слідчого та/або прокурора про вчинення особою кримінального правопорушення. Право підозрюваного «знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють», що визначено пунктом 1 частини третьої статті 42 КПК України, кореспондує обов`язок сторони обвинувачення довести це до його відома, повідомити про наявність підозри та роз`яснити її зміст.

Повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення.

Сформульована підозра встановлює межі, в рамках яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст.279 КПК України).

В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.

Відповідно до ст. 89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки, як допустимих.

При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, слідчим суддею встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 за своїм змістом повністю відповідає вимогам ст. 277 КПК України і містить усі необхідні відомості, при врученні повідомлення слідчим були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру здійснено за наявності достатніх даних, які давали можливість дійти висновку, що ОСОБА_7 ймовірно причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, що підтверджується сукупністю фактичних даних, які містяться в наданих матеріалах кримінального провадження.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, дійшов обґрунтованого висновку про те, що посилання захисту на те, що повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_7 є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам ст.ст. 276, 277 КПК України, є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах провадження. З врахуванням даних обставин вказана підозра слідчим суддею була визнана обґрунтованою, без чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не здобуто доказів порушення стороною обвинувачення вимог ст.ст. 276-278 КПК України, які б стали підставою для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 .

Підстав для висновку про недотримання органом досудового розслідування вимог, визначених Главою 22 КПК України, під час складення повідомлення про підозру та порядку її вручення, колегія суддів не вбачає.

Щодо посилань сторони захисту на порушення порядку вручення повідомлення про підозру та відсутності підстав для набуття ОСОБА_7 статусу підозрюваного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому КПК України, вручено повідомлення про підозру, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч. 1 ст. 276 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до змісту ч.ч. 1, 2 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Порядок здійснення виклику у кримінальному провадженні регулюється ст. 135 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 135 КПК особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою, у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Як вбачається з матеріалів провадження, відповідно до обліків Державної прикордонної служби України, ОСОБА_7 покинув територію України 17.02.2022 рейсом № 7523 сполученням «Київ - Шарм-ель-Шейх» та до України не повертався.

Станом на 02.06.2025 місцезнаходження ОСОБА_7 , у тому числі за кордоном, встановлено не було, а тому останньому повідомлено про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, а саме скеровано письмове повідомлення про підозру на адреси відомих місць проживання та за місцем роботи.

Таким чином, слідчий вчинив всі можливі, передбачені законом дії, щоб особа, якій повідомляється про підозру, була обізнана про це.

Враховуючи викладене, твердження сторони захисту щодо порушення порядку вручення повідомлення про підозру, зокрема через відсутність підпису ОСОБА_7 на поштових повідомленнях, відсутність відеозапису вручення повідомлення про підозру, у тому числі дорослим членам сім`ї ОСОБА_7 чи особам, які разом з ним проживають, або через житлово-експлуатаційну контору, чи шляхом використання факсимільного зв`язку, телефонного зв`язку, телеграфу, є необґрунтованими.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, а також про те, що повідомлення про підозру складено без достатніх доказів на підтвердження обставин інкримінованого діяння, фактично зводяться до питань доведеності винуватості, оцінки належності та допустимості зібраних у справі доказів.

Однак, з`ясування вказаних обставин не є предметом доказування при розгляді скарги на повідомлення про підозру.

Так, перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності таких доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В апеляційній скарзі не наведено, та під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено даних про порушення стороною обвинувачення вимог ст.ст. 276-278 КПК України під час складення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 , які б слугували підставою для її скасування.

Доводи апелянта стосовно незаконності і необґрунтованості оскаржуваної ухвали не можуть бути визнані переконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді скарги повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує вирішення питань, які стосуються повідомлення особи про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, про обґрунтованість такої підозри.

Інші, наведені у апеляційній скарзі доводи, висновків слідчого судді не спростовують та не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, перевіркою матеріалів судового провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Зважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника - залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 277, 278, 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4