ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Дніпра від 02 січня 2026 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150 від 24 листопада 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Дніпра від 02 січня 2026 року клопотання слідчого СВ ВП №4 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 задоволено, накладено арешт на будівлю за адресою: м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) - об`єкт культурної спадщини, пам`ятка національного значення з охоронним номером № 1073 «Будинок клубу» («Англійський клуб»), яка належить на праві власності ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», , на підставі договору купівлі-продажу від 20 травня 2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_9 за р/№365, шляхом заборони розпорядження та відчуження вказаного майна, та заборони реєстраторам (державним чи приватним) вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно вказаного майна.

Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя зазначив, що відповідно до постанови слідчого від 24 грудня 2025 року будівлю за адресою: м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), об`єкт культурної спадщини, пам`ятку національного значення з охоронним номером №1073 «Будинок клубу» («Англійський клуб») визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Органом досудового розслідування доведено підстави необхідності накладення арешту на вказане у клопотанні нерухоме майно, оскільки воно відповідає критеріям речового доказу, зокрема, може бути предметом кримінального правопорушення або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Слідчим суддею зазначено, що завданням арешту майна у даному кримінальному провадженні є забезпечення збереження речових доказів, запобігання можливості їх використання, перетворення, передачі, відчуження, оскільки існують відповідні ризики. Слідчий суддя дійшов висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження використання, перетворення, передачі, відчуження майна, інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді про арешт майна.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги адвокат вказує на те, що з сукупності відомостей, які містяться в Договорі купівлі-продажу від 20.05.2025 року та Паспорті об?єкта культурної спадщини №1073, вбачається, що об?єкт нерухомого майна за адресою: м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 3 складається з 18 самостійних об?єктів нерухомості і лише один з них триповерховий «Будинок клубу»(Літера А-2) є об?єктом національної культурної спадщини. Однак, слідчим суддею встановлено, що пошкодження мають якісь об?єкти нерухомості (пристройки, двоповерхові та чотириповерхові будинки), які входять до складу нерухомого майна за адресою: м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 3, при цьому слідчим суддею не було встановлено чи мають ці об?єкти нерухомості статус об?єкта національної культурної спадщини, чи підлягають вони у зв?язку з цим охороні та захисту і відповідно чи можуть вони взагалі бути предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 298 КК України, чи це звичайні ветхі будівлі, які не перебувають під захистом. Жодного слова про те, що слідчим суддею був встановлений факт того, що зруйнована саме триповерхова будівля «Будинок клубу» (Літера А-2), який є об?єктом національної культурної спадщини в ухвалі слідчого судді не міститься. Вказує, що слідчий суддя не дослідив належним чином докази, які були надані слідчим, не надав їм належної оцінки, не дослідив документи та докази ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» (розглянув без участі), внаслідок чого послався на неналежні докази, зокрема на факт пошкодження об`єктів нерухомості, які не є об`єктом національної культурної спадщини і відповідно не можуть бути предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.298 КК України, та в результаті ухвалив безпідставне неправомірне рішення про накладення арешту.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката, перевіривши надані матеріали та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статтті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження про розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що слідчий суддя дотримався зазначених вимог закону у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а згідно ч. 2 вказаної статті арешт майна допускається з метою забезпечення, крім іншого, збереження речових доказів.

При цьому у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст.98 цього Кодексу, тобто матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше (ч.3 ст.170 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до статей 7 та 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

Так, зі змісту клопотання і доданого до нього витягу із ЄРДР слідує, що в провадженні ВП № 4 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до ЄРДР за №0000150 від 24 листопада 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.298 КК України.

Із заяви про кримінальне правопорушення Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради від 28 листопада 2025 року №10/6-101 вбачається, що за адресою: м. Дніпро, вул. Воскресенська, 3, знаходиться пам`ятка архітектури національного значення «Будинок клубу», 1870 р., внесена постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2024 року №337 до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, охоронний номер 040030.

24 листопада 2025 року в.о. начальника управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради ОСОБА_10 та заступником начальника відділу інспекційного контролю, обліку та охорони об`єктів культурної спадщини управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради ОСОБА_11 був оглянутий об`єкт культурної спадщини за адресою: м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 3, про що складений акт візуального обстеження, в якому зазначено, що загальний стан більшої частини конструкції будівлі пам`ятки незадовільний, частково аварійний.

Відповідно до постанови слідчого від 12 грудня 2025 року у кримінальному провадженні призначено будівельно-технічну експертизу по об`єкту культурної спадщини, а саме «Пам`ятки національного значення з охоронним номером №1073 «Будинок клубу» («Англійський клуб»), розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 3.

Відповідно до протоколу огляду від 19 грудня 2025 року із залученням судового експерта та спеціалістів була оглянута будівля за адресою: м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 3. Під час огляду зафіксовані технічний стан будівлі та пошкодження.

Відповідно до постанови слідчого від 24 грудня 2025 року будівлю за адресою: м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), об`єкт культурної спадщини, пам`ятку національного значення з охоронним номером №1073 «Будинок клубу» («Англійський клуб») визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Згідно з інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №453404614 від 24 листопада 2025 року будинок №3 по вул. Воскресенській в м. Дніпрі (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) належить на праві власності ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», , на підставі договору купівлі-продажу від 20 травня 2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_9 за р/№365.

Так, задовольняючи клопотання про арешт майна слідчий суддя прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту шляхом заборони розпорядження та відчуження вказаного майна, та заборони реєстраторам (державним чи приватним) вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно вказаного майна, оскільки дане нерухоме майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України, тобто є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України наклав арешт на майно з тих підстав, що воно визнано речовим доказом та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено відношення майна, а саме будівлі за адресою: м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речового доказу, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуженню нерухомого майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав, передбачених ч.ч.2,3 ст.170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

На переконання апеляційного суду вищевказане нерухоме майно відповідає критеріям ст.98 КПК України, є матеріальним об`єктом, який зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому тільки заборона розпорядження та відчуження вказаного майна може запобігти його пошкодженню, псуванню, знищенню, перетворенню, відчуженню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводів представника власника майна, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Вказаний захід забезпечення кримінального провадження є крайнім та необхідним, а також найбільш ефективним у зв`язку із тим, що іншими наявними заходами, окрім як накладення арешту, забезпечити схоронність вказаної будівлі, не допущення її пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуженнянеможливо, у зв`язку з чим незастосування вказаного заходу може призвести до зазначених ризиків.

Отже, слідчим суддею належним чином дотримані вимоги ст. 173 КПК України, а саме враховані правова підстава для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідків арешту майна для третіх осіб і обраний належний спосіб такого арешту.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Зазначені в апеляційній скарзі підстави, з яких апелянт вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, не заслуговують на увагу, оскільки арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який, в даному випадку, необхідний для збереження речових доказів з метою проведення необхідних слідчих та/або процесуальних дій.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги щодо посилання слідчого судді на неналежні докази, зокрема на факт пошкодження об`єктів нерухомості, які не є об`єктом національної культурної спадщини і відповідно не можуть бути предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.298 КК України, варто зазначити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційним судом перевірено і доводи апелянта про те, що судовий розгляд проведено без участі представника власника майна.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 січня 2026 року на електронну адресу ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» - було доставлено повідомлення про розгляд клопотання слідчого про арешт майна Шевченківським районним судом м.Дніпра 02 січня 2026 року о 14.30 год., однак представник власника майна в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду клопотання, що відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Крім того, слід зауважити, що процесуальні права представника власника майна щодо подачі пояснень та заперечень стосовно накладеного арешту відновлено під час апеляційного розгляду, де останній не був обмеженим в своїх правах відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Інші доводи апеляційної скарги, на які посилається апелянт, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Дніпра від 02 січня 2026 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.298 КК України про накладення арешту на будівлю за адресою: м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) - об`єкт культурної спадщини, пам`ятка національного значення з охоронним номером № 1073 «Будинок клубу» («Англійський клуб»), яка належить на праві власності ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4