Справа № 751/490/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/82/26
Категорія - ч. 3 ст. 368 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

16 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000079 від 25.11.2024 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Березна Менського району Чернігівської області, українця, громадянина України, одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 лютого 2025 року затверджено угоду про визнання винуватості від 13 січня 2025 року, укладену між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000079 від 25.11.2024 року.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, і призначено йому, узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України строком на 2 роки, з конфіскацією майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбуття основного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком три роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Покладено на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 21.00 год до 06.00 год наступного дня у період часу з 21 год 00 хв до 06 год 00 хв наступного дня та продовжити строк дії покладених обов`язків: прибувати до суду у кримінальному провадженні за першою вимогою; не відлучатися із міста, в якому проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/ або місця роботи; утриматись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; здати на зберігання прокурору свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, на строк до набрання вироком законної сили.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду в частині визначеного йому іспитового строку змінити та зменшити іспитовий строк на 1 рік, вважає призначений судом випробувальний термін занадто суворим, так як у зв`язку з покладеними на нього обов`язками, він не має змоги працевлаштуватися, так як робота, яку йому пропонують пов`язана з тривалими відрядженнями, а тому, з огляду на наявність пом`якшуючих обставин та обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, просить зменшити іспитовий сторк.

Сторонам у кримінальному провадженні поставлене питання про відповідність поданої апеляційної скарги обвинуваченого положенням ч. 4 ст. 394 КПК України.

Прокурор вказував на те, що апеляційна скарга не підлягає розгляду в апеляційному порядку, як така, що подана на вирок, який оскарженню з наведених обвинуваченим підстав не підлягає і суд повинен закрити апеляційне провадження. Під час судових дебатів прокурор зазначив про необхідність залишення вироку без змін.

Захисник та обвинувачений вважають, що іспитовий строк має пряме відношення до покарання, а тому останній має право на оскарження визначення терміну іспитового строку, в зв`язку з чим просили задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши думки сторін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Водночас право на доступ до суду не є абсолютним і підлягає дозволеним обмеженням, зокрема, щодо кола судових рішень, які можуть бути переглянуті в апеляційному порядку. Такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, переслідують легітимну мету - ефективний розгляд судом лише справ відповідного рівня значущості, а також обґрунтовані пропорційністю між застосованими засобами і поставленою метою.

Так, кримінальним процесуальним законом визначено суттєві особливості розгляду кримінальних проваджень на підставі угод (диференціація процесуальної форми). Главою 35 КПК встановлено умови, за яких може бути укладено угоду про примирення або угоду про визнання винуватості, вимоги до змісту угоди, наслідки укладення та затвердження угоди, порядок судового провадження на підставі угоди.

За змістом ч. 2 ст. 473 КПК України, одним із наслідків укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу.

Частина 4 статті 475 КПК України передбачає, що вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим Кодексом, на підставах, передбачених ст. 394 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що як на підставу для оскарження вироку місцевого суду він посилався на призначення йому іспитового строку тривалістю 3 роки, який вважає надто суворим і таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. У зв`язку з цим просив апеляційний суд змінити вирок та призначити йому покарання відповідно до умов угоди та звільнити від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік.

У той же час, згідно з ч. 1 ст. 472 КПК України, в угоді про визнання винуватості визначаються, серед іншого, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

На аудіозапису судового засідання від 06.02.2025 року зафіксоване те, що прокурор, обвинувачений та захисник просили суд затвердити угоду і призначити ОСОБА_8 покарання згідно з угодою про визнання винуватості.

При цьому, відповідно до вимог ст. 474 КПК України суд, окрім іншого, з`ясував у обвинуваченого, чи розуміє він наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 КПК України, а також вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

З долученої до матеріалів кримінального провадження угоди від 13 січня 2025 року, між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_8 , за участю захисника адвоката ОСОБА_7 , вбачається, що сторони погодилися на призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 368 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України строком на 2 роки, з конфіскацією майна і звільнення ОСОБА_8 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з покладенням на останнього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, вказавши, що тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються виключно судом.

При цьому, в повній відповідності з усталеною судовою практикою застосування кримінально-процесуальних норм щодо угод, в названій угоді про визнання винуватості не було визначено конкретний термін іспитового строку, який необхідно було застосувати до підозрюваного у випадку затвердження угоди, оскільки вирішення цього питання належить до дискреційних повноважень суду в межах, визначених ст. 75 КК України.

Таким чином, можливість визначення судом, у випадку затвердження угоди, тривалості іспитового строку в межах, визначених ст. 75 КК України, тобто на строк від одного до трьох років, з одного боку, та відмова обвинуваченого від права на апеляційне оскарження, крім випадків, передбачених ст. 394 КПК України, з іншого боку, становили передбачувані наслідки укладення угоди про визнання винуватості, з якими ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 добровільно погодились.

Судом першої інстанції затверджено угоду про визнання винуватості та призначено ОСОБА_8 узгоджене сторонами угоди остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України строком на 2 роки, з конфіскацією майна, зі звільненням засудженого від його відбування з випробуванням, у чіткій відповідності з умовами укладеної сторонами угоди. На підставі ч. 3 ст. 75 КК України тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Судове провадження проведено з дотриманням передбаченої ст. 474 КПК України процедури.

Таким чином, оскільки визначення судом першої інстанції тривалості іспитового строку в межах, визначених ст. 75 КК України, само по собі не може свідчити про призначення покарання більш суворого ніж узгоджено сторонами угоди, з урахуванням положень ст. 394 КПК України вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 лютого 2025 року, не міг бути оскаржений обвинуваченим з підстав незгоди з визначеною судом першої інстанції тривалістю іспитового строку.

У зв`язку з цим, апеляційний суд помилково прийняв рішення про наявність підстав для відкриття провадження щодо вироку на підставі угоди про визнання винуватості з наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого підстав.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, що знайшла відображення зокрема у рішенні у справі «Мельник проти України», право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Колегія суддів також зважає на позицію Верховного Суду, викладену в постанові № 51-7299км18 від 27 лютого 2019 року, згідно якої, якщо після відкриття апеляційного провадження буде встановлено, що воно відкрите за апеляційною скаргою на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 - закрити.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4