Провадження № 1-кс/752/823/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному проваджені №0000598, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1,2,4 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання у якому слідчий відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 просить накласти арешт у кримінальному провадженні №0000598 від 23.07.2025 на вилучене в ході проведення обшуку транспортного засобу марки «Toyota» моделі «Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , майно, а саме: мобільний телефон марки «Iphone 17 Pro Max» 256 GB; коробку з-під мобільного телефону марки «Iphone 17 Pro Max» 256 GB, коробку з-під мобільного телефону марки «Iphone 16 Pro Max»; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry», ДНЗ НОМЕР_1 та ключі від зазначеного автомобілю; транспортний засіб марки «Toyota» моделі «Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2021 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_3 .

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчими слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за №0000598 від 23.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1,2,4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 03.07.2025, приблизно о 16:30 год., за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлена особа, під приводом продажу на сайті "Prom.ua" будівельної побутівки, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами ОСОБА_7 у сумі 40 000 грн., які останній перехував в готівковій формі на рахунок невстановленої особи.

В ході оперативного супроводження матеріалів було встановлено, що до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_8 .

В період часу з 02години 58 хвилини 2.01.2026 до 0 години 50 хвилин 21.01.2026 було проведено обшук транспортного засобу марки «Toyota» моделі «Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2021 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_3 , за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, 13, який проводився на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва (справа №752/21741/25, провадження № 1-кс/752/358/26).

Під час обшуку вищевказаного транспортного засобу виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Iphone 17 Pro Max» 256 GB; коробку з-під мобільного телефону марки «Iphone 17 Pro Max» 256 GB, коробку з-під мобільного телефону марки «Iphone 16 Pro Max»; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry», ДНЗ НОМЕР_1 та ключі від зазначеного автомобілю; транспортний засіб марки «Toyota» моделі «Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2021 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_3 .

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, знищення або відчуження.

Метою арешту майна є збереження речових доказів.

На підставі зазначеного слідчий просить про задоволення клопотання.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, просив задовольнити.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 заперечила проти клопотання в частині арешту транспортного засобу марки «Toyota» моделі «Camry», ДНЗ НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу та ключів від вказаного автомобілю. Зазначила, що клопотання слідчого про арешт майна не містить підстав та мети арешту майна та не містить доводів на рахунок його доказового значення, не встановлена відповідність вилученого майна, критеріям ст. 98 КПК України.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Правовою підставою арешту майна є положення ст. 170 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. У цьому випадку за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У статті 98 КПК України визначені такі критерії щодо речових доказів: матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за №0000598 від 23.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1,2,4 ст. 190 КК України.

21.01.2026, на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва у справі №752/21741/25, провадження № 1-кс/752/358/26, проведено обшук транспортного засобу марки «Toyota» моделі «Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, 13, в ході якого виявлено та вилучено наступне майно: мобільний телефон марки «Iphone 17 Pro Max» 256 GB; коробку з-під мобільного телефону марки «Iphone 17 Pro Max» 256 GB, коробку з-під мобільного телефону марки «Iphone 16 Pro Max»; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry», ДНЗ НОМЕР_1 та ключі від зазначеного автомобілю; транспортний засіб марки «Toyota» моделі «Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2021 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_3 .

Постановою слідчого від 21.01.2026 вилучене під час обшуку майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Матеріалами клопотання обґрунтовано, що вилучене під час обшуку майно (мобільний телефон марки «Iphone 17 Pro Max» та коробки з-під мобільних телефонів) містять чи можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, яке розслідується у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, зазначене майно відповідає ознакам, зазначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, і має значення речових доказів.

Слідчим суддею встановлено, що заявлена слідчим мета щодо збереження речових доказів, може бути досягнута шляхом застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Водночас, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчим доведено, що вищезазначене вилучене під час обшуку майно (мобільний телефон марки «Iphone 17 Pro Max» та коробки з-під мобільних телефонів), може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а застосування такого заходу забезпечення, як арешт майна, сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування та забезпечення збереження речових доказів.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Слідчий суддя дійшов висновку про достатність підстав вважати, що в разі не застосування запобіжного заходу у виді арешту майна, існують ризики приховування, знищення або відчуження майна, яке має доказове значення для досудового розслідування.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна слідчий суддя не встановив.

Отже, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження, може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

З огляду на викладене, клопотання слідчого в частині арешту вказаного вилученого під час обшуку майна (мобільний телефон марки «Iphone 17 Pro Max» 256 GB та коробки з-під мобільних телефонів марки «Iphone 17 Pro Max» 256 GB та «Iphone 16 Pro Max»), підлягає задоволенню.

Що стосується решти вилученого під час обшуку майна (автомобіль «Toyota» моделі «Camry», ДНЗ НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу та ключів від вказаного автомобіля), слід зазначити таке.

При вирішенні питання про арешт майна з метою збереження речових доказів слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Матеріалами, доданими до клопотання, стороною обвинувачення не було доведено, що вилучений під час обшуку автомобіль «Toyota» моделі «Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу та ключі від вказаного автомобіля, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Так, протокол обшуку не містить відомостей щодо підстав чи розумних підозр для висновку про те, що вилучений під час обшуку автомобіль, ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є доказом будь-якого кримінального правопорушення, а також відомостей про наявність підстав вважати, що зазначене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Постанова слідчого від 21.01.2026, якою вилучене під час обшуку майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, також не містить обґрунтування того, яким саме ознакам ст. 98 КПК України відповідає вказане майно, яке конкретно значення має це майно для кримінального провадження, як саме це майно буде використано під час досудового розслідування.

За таких обставин, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання слідчого в частині арешту автомобіль «Toyota» моделі «Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу та ключів від вказаного автомобіля, оскільки слідчим не доведено наявність обґрунтованих підстав і мети, відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, а також не доведено необхідності такого арешту та наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З огляду на викладене клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 132, 170-173, 175, 309, 395, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на майно вилучене під час проведення 21.01.2026 обшуку транспортного засобу марки «Toyota» моделі «Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_8 , а саме:

-мобільний телефон марки «Iphone 17 Pro Max» 256 GB, який поміщено до спеціального пакету №ICR0112521;

-коробку з-під мобільного телефону марки «Iphone 17 Pro Max» 256 GB,

-коробку з-під мобільного телефону марки «Iphone 16 Pro Max», які поміщено до спеціального пакету №NPU5199761.

В іншій частині відмовити.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1