Справа №295/3033/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2026 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000126 від 21.02.2026 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся з клопотанням, в якому просить застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_4 , будучи 19.01.2024 засудженим Богунським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, належних висновків не зробив, та вчинив новий умисний злочин за наступних обставин.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 19.02.2026 у кримінальному провадженні №0000213 від 13.06.2021, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 115 КК України, відносно останнього змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

20.02.2026 ОСОБА_4 був звільнений з слідчого ізолятора, розташованого у м. Житомирі по проспекту Незалежності, 172, у зв`язку із повним відбуттям покарання у виді позбавлення волі за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 19.01.2024.

20.02.2026 після 19:30 год ОСОБА_4 приїхав до с. Ліщин Житомирського району Житомирської області.

21.02.2026 близько 00:30 год підозрюваний прийшов до будинку АДРЕСА_1 , де проживає потерпілий ОСОБА_8 , попередньо приготувавши знаряддя для вчинення кримінального правопорушення ніж.

В подальшому ОСОБА_4 незаконно проник всередину вказаного будинку через вхідні двері, які не були зачинені, та в одній з кімнат, на ліжку виявив потерпілого ОСОБА_8 , який спав.

ОСОБА_4 , тримаючи в руці ніж, діючи умисно та послідовно, почав завдавати вказаним ножем чисельні удари по обличчю та шиї ОСОБА_9 , однак не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки його дії були припиненні потерпілим ОСОБА_8 .

В результаті дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження у виді колото-різаної рани шиї зліва без пошкоджень великих судин та нервів, дві колото різані рани м`яких тканин щічної ділянки зправа, колоторізана рана кінчика носа з пошкодженнями крила носа зправа, різана рана в ділянці долонної поверхні правої кисті зправа із пошкодженням сухожилка 5 пальця, дві різані рани лівої кисті руки в ділянці долоні, поверхнева рана з незначним пошкодженням підборіддя, гематоми ділянки під правим оком.

ОСОБА_4 , не довівши злочинний умисел до кінця, місце скоєння кримінальних правопорушень покинув.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

- рапортом-повідомленням на лінію 102 про вчинене кримінальне правопорушення ЄО №3431 від ОСОБА_10 від 21.02.2026;

- рапортом-повідомленням на лінію 102 про вчинене кримінальне правопорушення ЄО №3435 від ЕМД від 21.02.2026;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від ОСОБА_8 від 21.02.2026;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від ОСОБА_8 від 21.02.2026;

- протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 від 21.02.2026;

- протоколом огляду місця події ділянки місцевості, що розташована в АДРЕСА_2 від 21.02.2026;

- протоколом обшуку за адресою: АДРЕСА_2 від 21.02.2026;

- допитом потерпілого ОСОБА_8 від 21.02.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 21.02.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 21.02.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 21.02.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 21.02.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 21.02.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 21.02.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 21.02.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 21.02.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 21.02.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_20 від 21.02.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_21 від 21.02.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_4 від 21.02.2026;

У клопотанні слідчий послався на ризики, передбачені п.п. 1, 2. 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України.

В обґрунтування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 ЦПК України слідчий зазначив, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи закінченого замаху на умисне вбивство, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, за який законом передбачено покарання, в тому числі до довічного позбавлення волі. Усвідомлення невідворотності суворого покарання об`єктивно створює для підозрюваного потужний стимул уникнути кримінальної відповідальності шляхом переховування. Саме перспектива тривалого або довічного позбавлення волі суттєво підвищує ризик втечі.

Характер інкримінованих діянь свідчить про підвищений рівень суспільної небезпечності підозрюваного ОСОБА_4 , його готовність до свідомого порушення закону та ігнорування встановлених правових заборон. Вчинення замаху на умисне вбивство за кваліфікуючою ознакою (п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України) свідчить про цілеспрямованість дій, сформований умисел та здатність діяти рішуче для досягнення протиправної мети, що також може проявитися у спробах уникнути правосуддя.

Перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_4 матиме реальну можливість змінити місце проживання, виїхати до іншого регіону України або переховуватися на території, де його місцезнаходження буде ускладнено встановити, що значно утруднить проведення подальших слідчих (розшукових) дій та забезпечення його участі у судовому розгляді.

В обґрунтування ризику, передбаченого ч. 2 ст. 177 КПК України слідчий зазначив, що після вчинення замаху на умисне вбивство ОСОБА_4 залишив місце події та вжив заходів для уникнення викриття. Зокрема, під час затримання останній умисно зламав належний йому мобільний телефон, фактично привівши його у технічно несправний стан.

Така поведінка не може розцінюватися як випадкова, а свідчить про цілеспрямовані дії, спрямовані на знищення електронної інформації, яка могла містити відомості про його місцезнаходження, пересування, контакти, можливі погрози потерпілому, підготовку до злочину, а також інші дані, що мають доказове значення.

Більше того, під час затримання ОСОБА_4 знищив SIM-карту, проковтнувши її, чим фактично унеможливив негайне вилучення та дослідження відомостей про з`єднання, абонентів, використані номери та іншу телекомунікаційну інформацію.

Такі дії свідчать про усвідомлення ним значення вказаних відомостей для кримінального провадження та прагнення перешкодити їх використанню як доказів.

Крім того, на даний час не встановлено місцезнаходження знаряддя вчинення кримінального правопорушення ножа, яким потерпілому спричинено множинні колото-різані поранення в область шиї, обличчя та рук.

Вказаний предмет є ключовим речовим доказом, оскільки на ньому можуть міститися сліди крові потерпілого, біологічні зразки підозрюваного, що мають значення для проведення молекулярно-генетичної та інших експертиз.

Факт того, що ніж не виявлено, свідчить про вжиття підозрюваним заходів щодо його приховування або знищення. Окрім ножа, істотне значення для кримінального провадження можуть мати і інші речі та взуття підозрюваного зі слідами крові, а також інші предмети, які могли використовуватися під час вчинення злочину.

З огляду на те, що підозрюваний уже продемонстрував активну поведінку, спрямовану на знищення доказів, існують об`єктивні підстави вважати, що перебуваючи на волі, він може продовжити такі дії, зокрема шляхом приховування або знищення інших речей, що на даний час не були вилучені органом досудового розслідування.

Отже, конкретні дії ОСОБА_4 , вчинені одразу після злочину та під час затримання, свідчать не лише про наявність абстрактного ризику, а про вже реалізовану спробу знищення доказів. У зв`язку з цим існує реальна та обґрунтована загроза подальшого знищення, приховування або спотворення речових доказів у разі незастосування щодо нього належного запобіжного заходу, що об`єктивно перешкоджатиме повному, всебічному та неупередженому дослідженню обставин кримінального правопорушення.

В обгрунтування ризику, передбаченого 3 ч. 1 ст. 177 ЦПК України слідчий зазначив, що підозрюваний ОСОБА_4 є мешканцем тієї ж місцевості, де вчинено кримінальне правопорушення, а саме - с. Ліщин Житомирського району Житомирської області, та об`єктивно обізнаний про коло осіб, які можуть бути допитані як свідки у даному кримінальному провадженні.

Потерпілий є місцевим жителем та знайомий з підозрюваним ОСОБА_4 , що створює передумови для прямого контакту.

Характер інкримінованого діяння замах на умисне вбивство із застосуванням кольочо-ріжучого предмету (ножа), вчинений у нічний час із незаконним проникненням до житла свідчить про підвищену агресивність та рішучість дій підозрюваного.

Така поведінка об`єктивно формує у мешканців села відчуття страху перед ним. Враховуючи, що населений пункт є невеликим, а особа підозрюваного відома місцевим жителям, існує висока ймовірність того, що свідки можуть утримуватися від надання показань через побоювання за власну безпеку або безпеку членів своїх сімей.

На даний час органом досудового розслідування продовжується встановлення та допит свідків події, зокрема осіб із числа місцевих жителів, які могли бачити підозрюваного до або після вчинення злочину, володіти інформацією про конфлікт між сторонами чи інші обставини, що мають значення для кримінального провадження.

Перебуваючи на волі, підозрюваний матиме реальну можливість з`ясувати, хто саме надає показання, здійснювати на таких осіб незаконний вплив шляхом погроз, психологічного тиску, переконання змінити показання або відмовитися від їх надання.

Відсутність прямих очевидців самого моменту нанесення ударів ножем не зменшує, а навпаки підвищує значення показань потерпілого та непрямих свідків, зокрема осіб, які можуть підтвердити перебування підозрюваного у населеному пункті, його поведінку, наявність при ньому ножа, можливі висловлювання щодо намірів, а також обставини залишення місця події.

Саме тому вплив на таких осіб може суттєво перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема за злочини, пов`язані з насильством, та вчинив новий умисний особливо тяжкий злочин в той же день, коли вийшов з слідчого ізолятора, наявні підстави вважати, що він здатний свідомо вдаватися до протиправних способів впливу з метою уникнення кримінальної відповідальності.

В обґрунтування ризику, передбаченого ч. 5 ч. 1 ст. 177 ЦПК України слідчий зазначив, що ОСОБА_4 має стійку кримінальну налаштованість, що підтверджується його попередніми судимостями та характером вчинених діянь.

Так, 19.01.2024 вироком Богунського районного суду м. Житомира він був засуджений за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Вказане кримінальне правопорушення було вчинене ним у приміщенні суду під час розгляду запобіжного заходу відносно нього.

Після виходу суду до нарадчої кімнати, ОСОБА_4 умисно наніс удар ногою слідчому, який здійснював досудове розслідування, тобто застосував насильство до працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.

Зазначені обставини свідчать про демонстративну зневагу підозрюваного до суду, органів досудового розслідування та правоохоронної системи в цілому, а також про його готовність до застосування насильства навіть в умовах здійснення правосуддя та під процесуальним контролем держави.

Фактично, перебуваючи під вартою та усвідомлюючи наслідки своїх дій, він вчинив новий насильницький злочин, що характеризує його як особу з агресивною моделлю поведінки та відсутністю стримуючих механізмів.

Разом із тим, 19.02.2026 ухвалою суду у межах іншого кримінального провадження йому було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, а 20.02.2026 він був звільнений з місць позбавлення волі у зв`язку з повним відбуттям покарання за вироком від 19.01.2024.

Проте вже у ніч з 20 на 21 лютого 2026 року, тобто фактично протягом однієї доби після звільнення, ОСОБА_4 вчинив новий особливо тяжкий насильницький злочин замах на умисне вбивство, з незаконним проникненням до житла.

Такий мінімальний часовий проміжок між звільненням та вчиненням нового злочину свідчить про те, що попереднє покарання не досягло своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, а саме виправлення особи та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Поведінка підозрюваного вказує на його стійку схильність до насильницьких дій та відсутність будь-якого страху перед кримінальною відповідальністю.

З огляду на викладене, застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та не усуне ризику продовження ним злочинної діяльності, у зв`язку з чим лише тримання під вартою є пропорційним та необхідним заходом для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Сторона обвинувачення вважає, що запобігання наведеним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 можливе винятково у разі застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.

Підозрюваний в судовому засіданні зазначив, що на всі питання відповість адвокат.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання в повному обсязі. Зазначила, що жодних свідків, які могли б підтвердити причетність підозрюваного до інкримінованого злочину, не встановлено, під час проведення експертизи на тілі потерпілого не виявлено жодного ДНК підозрюваного.

Також захисник вказала, що під час відібрання біологічних зразків особи, які не були учасниками процесуальної дії, тримали підозрюваного в кайданках, чим завдали останньому фізичного болю.

Заслухавши прокурора, підозрюваного, захисника дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

В провадженні СВ ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000126 від 21.02.2026 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненнікримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

21.02.2026 о 07 год 05 хв. ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

Цього ж дня о 19:51 год ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК).

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: (1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; (2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; (3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора (частини 3, 4 ст. 176 КПК).

Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказують детектив та прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 42 КПК).

Згідно з ч. 1 ст. 12 КПК під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 (ч. 1 ст. 183 КПК).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, а також те, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Поняття «обґрунтована підозра» визначена в рішенні Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Частина 1 ст. 162 КК України встановлює відповідальність за незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян та карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

Частина 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України встановлює відповідальність за закінчений замах на умисне вбивство, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Згідно з усталеною судовою практикою, яка обґрунтовується рішеннями Європейського суду з прав людини (у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 та у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Саме з огляду на таке розуміння обґрунтованості підозри слідчий суддя вирішуває це клопотання, та дійшов висновку про те, що описана у клопотанні фабула, в сукупності з наданими прокурором поясненнями та матеріалами кримінального провадження, свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162, 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Однак слід зауважити, що на цьому етапі провадження слідчий суддя не вирішував тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих відомостей лише визначив, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою (за стандартом «обґрунтованої підозри») для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Для визначення причетності ОСОБА_4 до подій кримінального правопорушення слідчим суддею досліджені та оцінені фактичні дані, які містяться в таких документах:

- рапорті-повідомленні на лінію 102 про вчинене кримінальне правопорушення ЄО №3431 від ОСОБА_10 від 21.02.2026;

- протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення від ОСОБА_8 від 21.02.2026;

- протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення від ОСОБА_8 від 21.02.2026;

- протоколі огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 від 21.02.2026;

- протоколі огляду місця події ділянки місцевості, що розташована в АДРЕСА_2 від 21.02.2026;

- протоколі обшуку за адресою: АДРЕСА_2 від 21.02.2026;

- допиту потерпілого ОСОБА_8 від 21.02.2026;

- протоколі допиту свідка ОСОБА_11 від 21.02.2026;

- протоколі допиту свідка ОСОБА_12 від 21.02.2026;

- протоколі допиту свідка ОСОБА_13 від 21.02.2026;

- протоколі допиту свідка ОСОБА_14 від 21.02.2026;

- протоколі допиту свідка ОСОБА_15 від 21.02.2026;

- протоколі допиту свідка ОСОБА_16 від 21.02.2026;

- протоколі допиту свідка ОСОБА_4 від 21.02.2026.

Оцінивши матеріали, долучені до клопотання, суд дійшов висновку про те, що в сукупності такі документи вказують на те, що пред`явлена ОСОБА_4 підозра є обґрунтованою.

щодо ризиків

На переконання слідчого судді, ризики, що дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. Водночас, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Слідчим суддею враховано, що наведені в сукупності обставини, відмова підозрюваного від будь яких пояснень, пояснення його захисника, прокурора, можуть переконати об`єктивного спостерігача у наявності на обґрунтованості ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, підозрюваний підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який законом передбачено покарання, в тому числі до довічного позбавлення волі. Усвідомлюючи невідворотність суворого покарання, підозрюваний може уникнути кримінальної відповідальності шляхом переховування. Підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на волі матиме реальну можливість змінити місце проживання, виїхати до іншого регіону України або переховуватися на території, де його місцезнаходження буде ускладнено встановити, що значно утруднить проведення подальших слідчих (розшукових) дій та забезпечення його участі у судовому розгляді. Слідчий суддя погоджується з обгрунтуванням слідчого, що існує ризик можливості переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

В обґрунтування ризику, передбаченого ч. 2 ст. 177 КПК України слідчий зазначив, що після вчинення замаху на умисне вбивство ОСОБА_4 залишив місце події та вжив заходів для уникнення викриття, показів не надає. Знаряддя вчинення кримінального правопорушення не встановлено. Існують об`єктивні підстави вважати, що перебуваючи на волі, він може приховувати або знищити речові докази. На переконання слідчого судді, такі дії підозрюваного свідчать про усвідомлення ним значення вказаних відомостей для кримінального провадження та прагнення перешкодити їх використанню як доказів.

В обгрунтування ризику, передбаченого 3 ч. 1 ст. 177 ЦПК України слідчий зазначив, що підозрюваний ОСОБА_4 є мешканцем тієї ж місцевості, де вчинено кримінальне правопорушення, а саме - с. Ліщин Житомирського району Житомирської області, та об`єктивно обізнаний про коло осіб, які можуть бути допитані як свідки у даному кримінальному провадженні. Потерпілий є місцевим жителем та знайомий з підозрюваним ОСОБА_4 . На думку слідчого судді прокурором доведено ризик, що підозрюваний перебуваючи на волі матиме реальну можливість здійснювати на таких осіб незаконний вплив шляхом погроз, психологічного тиску, переконання змінити показання або відмовитися від їх надання.

ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що вказує на те, що підозрюваниймає стійку кримінальну налаштованість, що підтверджується його попередніми судимостями та характером вчинених діянь, що вказує на можливість продовження вчинення кримінальних правопорушень та обгрунтування ризику, передбаченого 5 ч. 1 ст. 177 ЦПК України.

Враховуючи обставини кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що у провадженні наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. Крім того, зважаючи на наявність зазначених вище ризиків та те, що на даний час не проведено всіх слідчих дій з метою отримання належних та допустимих доказів, слідчий суддя вважає ці обставини такими, що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою, а тому клопотання підлягає задоволенню з обранням відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, щодо злочину, який спричинив загибель людини. Враховуючи викладені підстави та обставини вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя не визначає розмір застави.

Керуючись ст. ст.176 - 178, 182-183, 194, 196, 197, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення застави.

Рахувати строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання з 07:05 год. 21.02.2026.

Строк дії ухвали встановити до 15.04.2026.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1