КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 25 лютого 2026 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 26 січня 2026 року,

за участі:

в режимі відеоконференцзв`язку прокурора ОСОБА_8

представника власника майна адвоката ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_10 , погоджене прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: м. Київ, пров. Бортницький, 7:

мобільний телефон марки Iphone SE IMEI: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ;

ноутбук марки Acer Aspizer 3, зарядний пристрій та жорсткий диску «WD Elements»;

мобільний телефон марки Samsung IMEI: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 ;

грошові кошти іноземного походження у кількості 10 шт. по 50 євро з наступними серійними номерами: ZD, UA, EB, UB, UA,UB, UC, UD563900322, ZB, UD, загальна кількість 500 євро;

банківські картки з номерами НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ;

2 блокноти з чорновими записами;

електричні ваги - 2 шт;

трафарет білого кольору;

5 шматків клейкої стрічки жовтого кольору, 5 поліетиленових пакетів з зіп- пакетами та 2 поліетиленових пакета з магнітами;

поліетиленовий пакет з таблеткою помаранчевого кольору.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власників майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на наступне майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: м. Київ, пров. Бортницький, 7:

мобільний телефон марки «Iphone SE» білого кольору, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ;

ноутбук марки «Acer Aspirе 3» model № 20C5, SN NXA6LEUO25303052A43400 з зарядним пристроєм

жорсткий диск «WD Elements», SIN:WX52AC3FTCA3 ;

грошові кошти у сумі 500 Євро (10 шт. по 50 євро) з наступними серійними номерами: ZD, UA, EB, UB, UA,UB, UC, UD563900322, ZB, UD;

банківські картки НОМЕР_8,НОМЕР_9, НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ;

У зазначеній частині представник просив постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на вказане майно, зазначив, що вказане майно належить ОСОБА_6 , яка проживає спільно з ОСОБА_5 .

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначив, що розгляд клопотання у суді першої інстанції відбувся без повідомлення ОСОБА_5 , вступна та резолютивна частини ухвали слідчого судді стороні захисту в день проголошення не вручена. Апеляційну скаргу подано 12 лютого 2026 року. Відтак, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вилучене майно, яке належить ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 98 КПК України та не є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 не має процесуального статусу підозрюваної чи обвинуваченої у даному кримінальному провадженні, а прокурором не доведено зв?язок вилученого майна з обставинами кримінального провадження.

Наголошує, що слідчим суддею не враховано надані стороною захисту документи, які підтверджують її право власності на вилучене майно.

Окрім того, зазначає, що клопотання слідчого розглянуто слідчим суддею з порушенням строку визначеного КПК України.

Також зазначає, що стороною обвинувачення не проведено огляд вилученого мобільного телефону, комп`ютера, жорстких дисків та системних блоків, які належать ОСОБА_6 .

На думку апелянта, ризики, передбачені ст. 170 КПК України, не доведені органом досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власників майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Порядок і строки апеляційного оскарження чітко визначено та регламентовано ст. 395 КПК України. Так, згідно з п. 3 ч. 2 вказаної статті апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, який викладено у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, у випадку коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив у інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали. Разом з цим, у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

Як убачається з матеріалів справи, оголошення повного тексту оскаржуваного рішення відбулося без власника майна, апеляційну скаргу подано 12 лютого 2026 року. Колегія суддів вважає, що з наведених підстав строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 12 січня 2026 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000101, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , визначивши збут наркотичних засобів та психотропних речовин, як головне джерело для здобуття коштів і матеріальних благ для свого існування, з корисливих мотивів, всупереч врегульованих законом суспільних відносин щодо порядку обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, не пізніше початку січня 2026 року (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), за допомогою мобільного додатку«Telegram», встановленого на належному йому мобільному телефоні, домовився з невстановленою досудовим розслідуванням особою, щодо незаконного придбання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено -PVP, з метою подальшого збуту наркозалежним споживачам, шляхом здійснення схованок (так званих «закладок») у публічно доступних місцях.

13 січня 2026 року о 16:13 год., в порядку статті 208 КПК України, ОСОБА_5 затримано та під час обшуку особи у нього виявлено та вилучено мобільний телефон марки SAMSUNG IMEI: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 .

В подальшому 12 січня 2026 року, в період часу з 17 год. 07 хв. по 20 год. 25 хв., проведено невідкладний обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено: мобільний телефон марки Iphone SE IMEI: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , ноутбук марки Acer Aspizer 3, зарядний пристрій та жорсткий диск «WD Elements», системний блок марки «Cobra» чорного кольору, 28 стартових пакетів «Vodafone» та 1 стартовий пакет «Lifeccell», грошові кошти іноземного походження у кількості 10 шт. по 50 євро з наступними серійними номерами: ZD, UA, EB, UB, UA,UB, UC, UD563900322, ZB, UD, загальна кількість 500 євро, банківські картки з номерами НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , 2 блокноти з чорновими записами, електричні ваги - 2 шт., трафарет білого кольору, 5 шматків клейкої стрічки жовтого кольору, 5 поліетиленових пакетів із зіп-пакетами та 2 поліетиленових пакета з магнітами.

13 січня 2026 року постановою слідчого СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_11 у кримінальному провадженні вилучені речі та предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000101.

13 січня 2026 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 КК України.

13 січня 2026 року слідчий СВ Дарницького УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_12 , за погодженням прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 засобами поштового зв`язку направив до Дарницького районного суду м. Києва клопотання про накладення арешту на вилучене майно.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 26 січня 2026 року клопотання слідчого задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000101про накладення арешту на вилучені мобільні телефони, грошові кошти та предмети, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження вказаного майна, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України, наявні достатні підстави для арешту вказаного в клопотанні прокурора майна.

Крім того, вказане майно у даному кримінальному провадженні постановою слідчого СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_11 від 13 січня 2026 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права власників майна з потребами кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Посилання апелянта на те, що вилучене майно не відповідає ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України, не заслуговують на увагу. Прокурором зазначено, що вилучене майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та мають важливе значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Також, прокурором під час апеляційного провадження зазначено, що на вилученому мобільному телефоні, який за твердженнями апелянта належить ОСОБА_6 , є інформація, яка пов`язана з підозрюваним ОСОБА_5 .

Окрім того, вказане майно постановою слідчого СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_11 від 13 січня 2026 року,обґрунтовано визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, що слугує підставою для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

Доводи апелянта стосовно належності частини вилученого майна ОСОБА_13 підлягають перевірці під час судового розгляду кримінального провадження.

З огляду на положення п. 1 ч.ч 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Твердження апелянта про розгляд клопотання слідчим суддею поза межами процесуального строку, передбаченого КПК України не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, з урахуванням того, що вона є обґрунтованою та вмотивованою, а порушень які могли б стати підставою для відмови в задоволенні клопотання, колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга власника представника власників майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , з урахуванням викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів також звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 26 січня 2026 року.

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 26 січня 2026 року, -залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16

Єдиний унікальний № 753/992/26 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_17

Справа № 11сс/824/2570/2026 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК