ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8003/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/101/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 4 ст. 186 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/101/26 за апеляційними скаргами прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2025 року щодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді семи років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2024 року у виді одного року позбавлення волі та призначено ОСОБА_8 , за сукупністю вироків, остаточне покарання у виді восьми років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту затримання, а саме, з 20 березня 2025 року. Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 продовжено до 15 січня 2026 року включно.

Вирішено питання про долю речових доказів, судових витрат та арешту майна відповідно до ст.ст. 100, 124, 170 КПК України.

Згідно з вироком суду, Верховною Радою України 24.02.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ, яким затверджено Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, після чого неодноразово було продовжено та на даний час не скасовано.

Статтею 41 Конституції України, серед іншого, визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а також, що право приватної власності є непорушним.

Проте, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що на всій території України введено воєнний стан, який не скасовано, а також усвідомлюючи свої обов`язки та права, як громадянин України, маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та повторно вчинив злочин проти власності за наступних обставин.

20 березня 2025 року близько 12 год. 07 хв. у ОСОБА_8 , який перебував у приміщенні магазину ТЦ «Новус», що по вул. Перля, 3 у м. Тернополі, виник злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні ТЦ «Новус», що по вул. Перля, 3, у м. Тернополі, близько 12 год. 07 хв. 20.03.2025, діючи з прямим умислом, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, відкрито викрав із стелажів у вказаному торговому центрі бренді «Aznauri» у скляній пляшці з вмістом спирту 40%, об`ємом 0,5 л., яке заховав під праву руку. У цей час його неправомірні дії були помічені працівниками магазину.

У подальшому ОСОБА_8 , продовжуючи неправомірні дії, спрямовані та об`єднані єдиним умислом на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), в умовах воєнного стану, розуміючи, що його дії помічені працівниками ТЦ «Новус», які почали бігти за ним із вимогою зупинитись, пришвидшив свій рух, вийшов із приміщення магазину та почав бігти із викраденим майном у невідомому напрямку, покинувши місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв матеріальні збитки ТОВ «Новус Україна» на загальну суму 238,17 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, які суд визнав доведеними, та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить змінити вирок суду першої інстанції, виключивши з мотивувальної вироку обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_8 - рецидив злочинів, яка не може бути врахований з огляду на те що повторність вже є кваліфікуючою ознакою злочину, з урахуванням положень ст.ст. 34, 65, 67 КК України та правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.06.2018 у справі № 203/921/16-к вважає що її додаткове врахування є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати, перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 186 КК України на ч. 4 ст. 185 КК України та закрити кримінальне провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вважає помилковою правову кваліфікацію дій засудженого як грабежу, оскільки фактичні обставини справи не підтверджують відкритого характеру викрадення майна ОСОБА_8 , у діях якого має місце таємне викрадення чужого майна, оскільки він діяв приховано, був переконаний, що його дії є непомітними для оточуючих, а момент заволодіння майном не спостерігався працівниками магазину.

Зазначає, що жоден із допитаних у суді першої інстанції свідків не був безпосереднім очевидцем моменту викрадення алкогольного напою, а їхні показання є непослідовними, внутрішньо суперечливими та такими, що не узгоджуються між собою і з іншими доказами у справі.

Вказує на неналежну та необ`єктивну оцінку судом першої інстанції протоколу огляду відеозапису та показань свідків, неусунення істотних суперечностей між ними, які не підтверджує відкритого характеру викрадення, а навпаки свідчить про завершення таємного заволодіння майном до моменту будь-якої реакції з боку працівників магазину.

Також вказує, що у разі перекваліфікації дій ОСОБА_8 на ч. 4 ст. 185 КК України вартість викраденого майна (238,17 грн) є меншою за встановлений на 2025 рік поріг кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим діяння втратило кримінальну караність, а кримінальне провадження підлягає закриттю з підстав, передбачених п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, на що обвинувачений надає свою згоду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який частково підтримав подані апеляції, вважає що є підстави для направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд з огляду на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження оскільки з переглянутого судом відеозапису вбачається що дії ОСОБА_8 були розпочаті як таємне викрадення чужого майна, та лише після виявлення працівниками супермаркету крадіжки та намагання наздогнати ОСОБА_8 з ним переросли в грабіж, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у ст. 374 цього Кодексу. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 374 КПК України встановлено вимоги до змісту вироку, зокрема пунктом 2 частини 3 цієї статті передбачено, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, окрім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

З дослідженого судом апеляційної інстанції відеозапису чи засобів фото- та кінозйомки, відеозапису з ТЦ «Новус» від 20.03.2025 колегією суддів встановлено, що на вказаних відеозаписах зафіксовано чоловіка, який за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_8 , одягнений у чорну кофту з капюшоном та білого кольору шнурівкою, темні штани, взуття темного кольору, в руках тримає свій верхній одяг темного кольору, внутрішня сторона верхнього одягу жовтого кольору, сонцезахисні окуляри, наплічна сумка з сіро-чорними візерунком, який заходить до торгівельного залу магазину «Новус» та проходить торгові стелажі магазину. О 12:06:46 год. обирає товарно-матеріальну цінність з торгового стелажу, після чого бере з торгової полиці рукою товарно-матеріальну цінність та о 12:06:48 год. відходить від торгового стелажу. Надалі о 12:06:51 год. рухається по торгівельному залу та ховає товарно-матеріальну цінність за своєю курткою, що тримає у руці. О 12:07:10 год. ОСОБА_8 виходить з торгівельного залу «Новус», проходить протикрадіжну систему у вигляді рамок та прямує до виходу з ТЦ «Новус». О 12:07:13 год. ОСОБА_8 виходить з приміщення ТЦ «Новус», за ним біжить працівник охорони, котрий окликає його. О 12:07:16 год. з приміщення ТЦ «Новус» вибігає працівник охорони, що біжить за ОСОБА_8 , ОСОБА_8 реагує та розвертається, після чого о 12:07:18 год. починає бігти та зникає з зони дії камер відеоспостереження.

Таким чином з вказаного відеозапису вбачається що ОСОБА_8 , розпочавши свої злочинні дії як таємне викрадення чужого майна, будучи виявленим працівниками ТЦ «Новус», незважаючи на спроби його затримати, продовжив заволодіння чужим майном та втік від переслідування працівників охорони ТЦ «Новус», чим вчинив грабіж відкрите викрадення майна потерпілого на суму 238,17 гривень. Намір таємно викрасти майно ТЦ «Новус» підтвердив і ОСОБА_8 у суді першої інстанції .

Отже, колегія суддів прийшла до висновку про те викладені місцевим судом у вироку обставини скоєння злочину не узгоджуються з тими, які підтверджуються дослідженими доказами, зокрема, помилково вказав що викрадення чужого майна обвинуваченим з самого початку мало відкритий характер, а не розпочалось як таємне, однак переросло у відкрите саме у момент усвідомлення ним факту викриття та залишення місця вчинення кримінального правопорушення, зокрема, моменту коли його окликнув працівник супермаркету та втечі з викраденим майном від працівників ТЦ Новус, його подальшого безперервного переслідування працівниками охорони супермаркету до моменту коли він забіг у житловий будинок. Тобто можливості розпорядитись майном, які він намагався викрасти таємно, у нього не було через виявлення працівником ТЦ Новус одразу ж при виході з супермаркету.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку про те що місцевим судом було допущено істотне порушення вимог КПК України, яке перешкодило суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення, зокрема, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК України виклад мотивувальної частини вироку про визнання обвинуваченого винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України щодо способу вчинення не підтверджується дослідженим судом доказами.

Це порушення колегія суддів позбавлена можливості усунути оскільки питання про постановлення нового вироку прокурор не ставить як і не заявляє клопотання про дослідження доказів. Також колегія суддів не може ухвалити рішення про залишення вироку без змін оскільки це не відповідає завданням кримінального провадження, визначеним ст.2 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційні скарги прокурора та захисника, скасувати вирок суду щодо ОСОБА_8 за ч.4 ст.186 КК України, призначивши новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Окрім того, прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання щодо обвинуваченого, яке на думку колегії суддів підлягає до задоволення з огляду не зменшення та продовження існування ризику його переховування від органу досудовго розсілдування та суду оскільки він обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за яке передбачено суворе покарання у виді позбавлення волі, а також враховуючи особу обвинуваченого, який є раніше судимим за злочини проти власності, немає постійного джерела доходу та офіційно не працевлаштований, а тому застосування до нього альтернативних запобіжних заходів не зможе забепечтити його належної процеуальної поведінки та запобігти настанню існуючого ризику, в зв`язку з чим слід продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 09.05.2026 року.

Керуючись ст. ст. 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляціні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 та прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2025 року щодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України скасувати. Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України в суді першої інстанції.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 09.05.2026 року.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

апеляційною скаргою

Головуючий

Судді