12.02.2026 Справа № 940/2097/25
Провадження по справі № 1-кс/940/38/26
У Х В А Л А

Іменем України

12 лютого 2026 року слідчий суддя Тетіївського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 , прокурора у кримінальному провадженні - начальника Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції), підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), розглянувши клопотання заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 , поданого в межах кримінального провадження №0000205 від 22.09.2025, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю м. Тетієва Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

встановив:

Заступник слідчого відділення відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області з клопотанням, в якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000205 від 22.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що слідчим відділенням ВП №3 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000205, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.09.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Так, відповідно до статті 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» (далі по тексту - Закон) передбачено, що обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиці 2 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 р. № 770 (далі по тексту Перелік), «PVP» включеного до таблиці 2 вказаного Переліку, допускається лише в цілях, передбачених статтями 19, 20, 23 цього Закону.

Таким чином, Закон допускає наступні випадки законного обігу психотропних речовин, включених до таблиці 2 Переліку:

- використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності (ст. 19 Закону);

- діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у наукових та навчальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст. 20 Закону);

- використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у ветеринарній медицині (ст. 23 Закону).

В порушення вищевказаних вимог законодавства, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці ОСОБА_5 незаконно придбав та зберігав з метою збуту до 24.11.2025 особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено PVP.

24.11.2025, близько 15 год, ОСОБА_5 , маючи умисел, спрямований на збут особливо небезпечної психотропної речовини, знаходячись в м. Тетієві по вул. Різдв`яна, поблизу автодрому, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, посягаючи на встановлений законом порядок обігу психотропних речовин та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», збув ОСОБА_7 небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, загальною масою 0,368 г за 1000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто в незаконному придбанні, зберіганні та збуті особливо небезпечної психотропної речовини.

Крім цього, відповідно до статті 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» (далі по тексту - Закон) передбачено, що обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиці 2 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 р. № 770 (далі по тексту Перелік), «PVP» включеного до таблиці 2 вказаного Переліку, допускається лише в цілях, передбачених статтями 19, 20, 23 цього Закону.

Отже, Закон допускає наступні випадки законного обігу психотропних речовин, включених до таблиці 2 Переліку:

- використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності (ст. 19 Закону);

- діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у наукових та навчальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст. 20 Закону);

- використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у ветеринарній медицині (ст. 23 Закону).

В порушення вищевказаних вимог законодавства, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці ОСОБА_5 незаконно придбав та зберігав з метою збуту до 10.02.2026 особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено PVP.

Так, 10.02.2026, о 14 год 10 хв, ОСОБА_5 , маючи умисел, спрямований на повторний збут особливо небезпечної психотропної речовини, знаходячись в м. Тетієві по вул. Володимира Сіранчука (Герцена), поблизу домоволодіння № 36, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, посягаючи на встановлений законом порядок обігу психотропних речовин та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» збув ОСОБА_7 небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP за 1000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто в незаконному придбанні, зберіганні та збуті особливо небезпечної психотропної речовини, вчиненому повторно.

10.02.2026 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

10.02.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Водночас, обґрунтовуючи необхідність обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заступник слідчого відділення відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 посилається у клопотанні на те, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами, а також встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України,які виправдовують обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До того ж, встановлені ризики не дозволяють застосувати стосовно ОСОБА_5 більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою.

У судовому засіданні заступник слідчого відділення відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити, вказуючи, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити дієвість кримінального провадження та належну поведінку підозрюваного.

Підозрюваний ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме нічний домашній арешт.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 131 КПК України, з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких віднесені, зокрема і запобіжні заходи.

Згідно з ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням ВП №3 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000205, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.09.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 о 14 год 18 хв. 10.02.2026 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

10.02.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Як вбачається зі змісту повідомлення про підозру, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Отже, відповідно до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_5 має статус підозрюваного у зазначеному кримінальному провадженні і стосовно нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, оцінюючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень за наведених у повідомленні про підозру обставин, слідчий суддя керується стандартом доказування «обґрунтована підозра». Цей стандарт є менш суворим у порівнянні зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується під час розгляду висунутого особі обвинувачення по суті, та не передбачає оцінку доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Як зазначав Європейський Суд з прав людини у рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», під обґрунтованою підозрою Європейський суд розуміє існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення. Отже, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі, але вони мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі оцінки сукупності отриманих фактів та обставин слідчий суддя лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів клопотання, підставою обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

- протоколом обшуку від 10.02.2026, в ході якого виявлено 19 згортків з кристалічною речовиною білого кольору, ззовні схожою на психотропну речовину PVP;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10.02.2026, відповідно до якого ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України;

- протоколом контролю за вчиненням злочину від 25.11.2025, відповідно до якого ОСОБА_5 збув свідкові ОСОБА_7 кристалічну речовину білого кольору;

- висновком експерта № СЕ-19/111-25/72175-НЗПРАП, відповідно до якого надана на дослідження придбана ОСОБА_7 речовина білого кольору містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP становить 0,368 г;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 10.10.2025, відповідно до якого свідок повідомила, протягом останнього року купує психотропну речовину PVP у ОСОБА_5 ..

На переконання слідчого судді, оголошена ОСОБА_5 підозра у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, є обґрунтованою, в розпорядженні органу досудового розслідування є здобуті у визначеному законом порядку достатні відомості, які вказують на наявність ознак вказаних кримінальних правопорушень.

Водночас необхідно зазначити, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» обмежує міру, до якої слідчий суддя може оцінювати обставини, відомості про які надані сторонами. В межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідчий суддя не констатує та не має права констатувати винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, обґрунтовуючи клопотання, заступник начальника слідчого відділення відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 посилалася на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Так, оцінюючи ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, що відповідно до приписів кримінального законодавства України є тяжкими злочинами, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

На переконання слідчого судді, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Отже, тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі.

Відтак, оцінюючи можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя вважає такі дії цілком вірогідними в будь-який момент кримінального провадження.

Водночас слідчий суддя вважає переконливими доводи прокурора про наявність ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, оскільки на теперішній час не встановлено усі обставини вчинення кримінальних правопорушень.

Також досить вірогідним є заявлений ризик можливого незаконного впливу ОСОБА_5 на свідків кримінального провадження, оскільки вони є жителями одного населеного пункту та до вчинення кримінальних правопорушень спілкувалися між собою, тому з метою створення алібі або спотворення картини вчинення кримінальних правопорушень, умовлянням, підкупом чи погрозами підозрюваний ОСОБА_5 може примушувати їх змінити свідчення, виправдовуючи тим самим його дії.

Водночас необхідно зазначити, що ризик незаконного впливу залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.Відтак, ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від підозрюваного ОСОБА_5 , свідків та дослідження їх судом. За таких обставин, заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність.

З огляду на зазначене, слідчий суддя дійшов висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки, не будучи обмеженим у вільному доступі до інших осіб, підозрюваний може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Разом з тим, слідчий суддя вважає переконливими доводи прокурора про наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, який обґрунтовано тим, що підозрюваний ОСОБА_5 не має постійного місця роботи, джерела доходу, а тому за винагороду здатен до вчинення протиправних дій, вчинив кримінальні правопорушення з корисливих мотивів, в той час як в Україні тривають військові дії, пов`язані зі збройною агресією рф, що свідчить про низькі моральні цінності останнього та байдужість до вчиненого.

Відтак, наявні передумови щодо вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення.

Отже, з урахуванням обґрунтованої підозри та встановлених ризиків кримінального провадження, на цьому етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості відповідного кримінального провадження і забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Одночасно слідчий суддя бере до уваги обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях за ч. 2 ст. 307 КК України, відомості про особу підозрюваного, який раніше не судимий, не має міцних соціальних зв`язків, не одружений, на утриманні дітей не має.

Слідчий суддя також бере до уваги вік та стан здоров`я підозрюваного, щодо якого в розпорядженні слідчого судді відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Отже, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, підозрюваний ОСОБА_5 є особою, до якої може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Водночас, при вирішенні питання щодо можливості застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, слідчий суддя зазначає таке.

Так, особисте зобов`язання не може бути застосоване до підозрюваного ОСОБА_5 з огляду на обставини вчинених кримінальних правопорушень, а також наведених ризиків. Зазначений запобіжний захід є занадто м`яким і не здатний повною мірою забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.Також не може бути застосована до підозрюваного особиста порука, оскільки відсутні будь-які відомості про осіб, які заслуговуючи на довіру, можуть надати письмове зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу. Водночас, не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків підозрюваним ОСОБА_5 і запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з огляду на наявність високого ступеню ризику вчиняти інші кримінальні правопорушення та переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

З огляду на зазначене, на переконання слідчого судді, застосування більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, до підозрюваного ОСОБА_5 є недостатнім для запобігання встановленим ризикам.

Отже, з огляду на викладене та доведеність прокурором наявності підстав вважати, що на час розгляду клопотання наявні ризики вчинення дій, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, та оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання про обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Водночас, будь-яких обставин, які би свідчили про те, що застосований захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного слідчим суддею не встановлено та не доведено підозрюваним.

Більш того, будь-яких обставин, які б унеможливлювали утримування підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, слідчому судді не надано.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ст. 12 КК України тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя зазначає, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відтак, враховуючи у сукупності обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного та існуючі ризики, передбачені ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає за доцільне визначити розмір застави в межах шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 199680 (3328,00 грн х 60) гривень, який, на переконання слідчого судді, належним чином гарантуватиме та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків у випадку внесення застави.

Поряд з цим, слідчий суддя, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, вважає за необхідне, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_6 щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, оскільки цей запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 та не зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193-194,196, 309 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 , поданого в межах кримінального провадження № 0000205 від 22.09.2025, про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Тетієва Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком шістдесят днів, а саме до 14 год 18 хв. 10 квітня 2026 року.

Визначити підозрюваному ОСОБА_5 заставу, що становить шістдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у сумі 199680 (сто дев`яносто дев`ять тисяч шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) за наступними реквізитами: отримувач коштів ТУ ДСА України в Київській області; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26268119; банк отримувача: ДКС України, м. Київ; номер рахунку: UA0018661; код банку отримувача (МФО) 820172.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Підозрюваний, звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Після отримання і перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення, під вартою в якому знаходиться підозрюваний, обвинувачений, негайно здійснює розпорядження про його звільнення з-під варти та повідомляє про це усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю. Перевірка документа, що підтверджує внесення застави, не може тривати більше одного робочого дня.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Відповідно до частини п`ятої статті 194 КПК України, покласти на підозрюваного, у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатись із м. Тетієва Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- не спілкуватися із свідками зазначеного кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, які необхідно здати до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин та не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші, покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Роз`яснити, що відповідно до частини десятої статті 182 КПК України, у разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Визначити строк дії ухвали в частині обрання запобіжного заходу - до 14 год 18 хв. 10 квітня 2026 року.

У задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту - відмовити.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали слідчого судді буде виготовлено та оголошено о 12 год 30 хв. 16 лютого 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_8