Дата документу 19.02.2026 Справа № 334/8800/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/8800/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/463/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2026 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодару Василівського району Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21 березня 2026 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Дніпровського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2026 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21 березня 2026 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, встановлені раніше та зазначені в клопотанні прокурора, не втратили своєї актуальності та продовжують існувати, а тому на даному етапі розгляду справи жоден інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не здатен забезпечити подальшу належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 та запобігти зазначеним ризикам.

В апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та змінити щодо нього запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування скарги вказує, що під час розгляду клопотання прокурора було порушено його право на захист, клопотання розглянуто за участю адвоката, від послуг якого він відмовився, з адвокатом, який приймав участь у судовому засіданні від 22 січня 2026 року він не погоджував своєї позиції щодо захисту.

Крім того, зазначає про недоведеність ризиків.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та зазначив про незаконне тримання його під вартою, кримінальне провадження розглядається вже достатньо тривалий час, наразі ніхто не допитується. Вказав, що вимоги ст. 290 КПК України не виконані. Просив звільнити його з-під варти.

Захисник - адвокат ОСОБА_7 з`явився до судового засідання апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги, однак до початку судового розгляду, після заявлення ОСОБА_6 клопотання про проведення справи у відсутність вказаного адвоката та здійснення захисту своїх прав у даному провадженні самостійно, залишив залу судових засідань.

Прокурор, будучі належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , до судового засідання апеляційного суду не з`явився, із клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався.

З огляду на відсутність клопотання прокурора про розгляд апеляційної скарги за його участю, колегія суддів вважає за можливим, з урахуванням положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, здійснювати розгляд даної апеляційної скарги, у відсутність прокурора.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, ураховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких умисних злочинів проти власності, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 15 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Крім того, у даному випадку, тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про продовження ризику переховування, оскільки, як встановлено з матеріалів провадження, у обвинуваченого ОСОБА_6 відсутні стійкі соціальні зв`язки, які б на переконання колегії суддів, були б для нього засобом превенції від можливої подальшої негативної та девіантної поведінки та ухилення від явки до суду.

Також, окремо слід зазначити, що обвинуваченим ОСОБА_6 не було підтверджено наявність в нього постійного місця проживання, що є вагомим фактором при оцінці ризику переховування.

На продовження ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України слугують ті обставини, що як слідує із матеріалів провадження, наразі судовий розгляд у даному кримінальному провадженні триває, під час якого можуть допитуватися повторно як потерпілі, так і свідки, а з огляду на обізнаність обвинуваченого ОСОБА_6 про анкетні дані вказаних осіб, він може здійснити на потерпілих та свідків незаконний вплив, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

На переконання колегії суддів, і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшився та є досить актуальним і на теперішній час, з огляду на наступне.

Так, із матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання по відбуттю строку покарання, за попереднім вироком звільнився з місць позбавлення волі 14 квітня 2023 року, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину, що в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних злочинів.

Отже, на переконання колегії суддів, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, а доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо відсутності вказаних ризиків спростовуються вищевикладеним.

Крім того, колегією суддів не здобуто і відомостей про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З приводу доводів про розгляд судом першої інстанції клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за участю захисника, від якого він відмовився, то слід зазначити наступне.

Так, як встановлено із аудіо-запису судового засідання від 22 січня 2026 року, обвинуваченим ОСОБА_6 була заявлена відмова від захисника адвоката ОСОБА_7 . За результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_6 було прийнято рішення про відмову у її задоволенні.

Відтак, з огляду на вказане, колегія суддів вважає, що присутність захисника - адвоката ОСОБА_7 під час розгляду клопотання прокурора, не є порушенням права на захист обвинуваченого.

Серед іншого, колегія суддів звертає увагу на те, що адвокат ОСОБА_7 здійснює свої повноваження як захисник обвинуваченого ОСОБА_6 на підставі доручення про надання безоплатної правничої допомоги, а отже ОСОБА_6 не позбавлений можливості вільно обирати собі захисника за договором, а також вимагати від суду заміни захисника за призначенням з особистих мотивів за відсутності обґрунтованих підстав для цього.

Крім того, окремо слід звернути увагу на те, що обвинуваченому ОСОБА_6 вже неодноразово було замінено захисників з числа адвокатів, які надають безоплатну правничу допомогу, з підстав його відмови.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 24 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» адвоката, який надає безоплатну вторинну правову допомогу, може бути замінено у разі: хвороби адвоката; неналежного виконання адвокатом своїх зобов`язань за умовами договору; недотримання ним порядку надання безоплатної вторинної допомоги; виключення адвоката з Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.

Отже, з огляду на вказані норми Закону України «Про безоплатну правову допомогу» існує певний перелік підстав, за яких є можливим замінити захисника.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 54 КПК України, відмова від захисника не приймається у випадку, якщо його участь є обов`язковою.

Таким чином, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції не було порушено права ОСОБА_6 на захист, оскільки клопотання прокурора було розглянуто за участю захисника, участь якого в даному випадку була обов`язковою, з огляду на тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , а також з урахуванням того, що у задоволенні заяви обвинуваченого про відмову від захисника було відмовлено.

Отже, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи щодо наявності підстав для зміни йому запобіжного заходу не знайшли свого підтвердження зібраними матеріалами, а також не вказують на зменшення існуючих ризиків або на те, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у змозі їм запобігти.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2026 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21 березня 2026 року включно, залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4