Справа № 344/1534/26
Провадження № 1-кс/344/923/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 яка діє в інтересах ОСОБА_4 про часткове скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000147 від 22.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , звернулася до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000147 від 22.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, в якому просить скасувати арешт, накладений в рамках кримінального провадження №000147 внесеного до ЄРДР 22.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,- в частині користування майном, а саме автомобілем «Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , належним користувачем якого є ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначила, що ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.09.2025 року у справі №344/16661/25 накладено арешт із забороною на користування, розпорядження та відчуження на автомобіль марки «Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Як зазначено у клопотанні, вказаний транспортний засіб належить, як належному користувачу ОСОБА_4 , який не являється у даному кримінальному провадженні особою, якій оголошено про підозру; додатково зазначено, що усі необхідні слідчі дії проведено, у зв`язку із чим представник звернувся до слідчого судді із даним клопотанням, розгляд даного клопотання просила проводити без участі ОСОБА_4 та його представника.

Прокурор Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_5 у задоволенні клопотання просила відмовити, розгляд справи просила проводити без її участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних(розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень КПК України судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, а також надані матеріали з кримінального провадження №0000147 від 22.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,- вважаю за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Статтею 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, в провадженні СУ ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000147 від 22.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.09.2025 року у справі №344/16661/25 накладено арешт на майно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 автомобіль «Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI», червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 (із ключем до нього), який перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборонивши користування ним, розпорядження та відчуження, метою накладення арешту на майно є збереження речових доказів.

Ч. 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст.100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Звертаючись до суду з даним клопотанням про скасування арешту майна на транспортний засіб, представник заявника покликається на те, що з часу арешту майна пройшов тривалий час, проведено необхідні експертизи, потреби в арешті майна на даний час немає, ОСОБА_4 є законним користувачем даного транспортного засобу, який йому необхідний для користування.

В ході розгляду клопотання органом досудового розслідування не надано слідчому судді доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про доцільність чинності даного арешту, зокрема, у частині володіння та користування транспортним засобом.

Не надано слідчому судді і обґрунтувань щодо необхідності у органу досудового розслідування у призначенні додаткових експертиз з транспортним засобом.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , власником транспортного засобу марки «Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 є ОСОБА_6 .

Відповідно до виписки наданої представником заявника із застосунку «ДІЯ» належним користувачем автомобіля марки «Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI», VIN: НОМЕР_3 є ОСОБА_4 .

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства, а також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар.

У рішеннях Європейського суду з прав людини Суд неодноразово доходив до висновку, що зберігання майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства (рішення у справах Смірнов (Smirnov), п. 57, та «East West Alliance Limited», п. 188). При цьому, має існувати розумне пропорційне співвідношення між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти будь-якими заходами, що застосовуються державою, у тому числі тими, що призначені для здійснення контролю за користуванням майном особи. Ця вимога виражена у визначенні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи (рішення у справі «Едвардс проти Мальти» (Edwards v. Malta), № 17647/04, п. 69, від 24 жовтня 2006 року, з подальшими посиланнями, та вищезгадане рішення у справі Смірнов (Smirnov).

У справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що під час вирішення питання щодо можливості утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом і правомірною метою, а з іншого вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою в кожному випадку має бути очевидна істотна причина.

Європейський суд з прав людини у справі «Свіргунець проти України» зазначив, що будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур.

Отже, слідчий суддя погоджується з доводами заявника, що в арешті майна транспортного засобу, але виключно в частині володіння та користування автомобілем, відпала потреба, оскільки слідчим проведені необхідні процесуальні дії (проведені необхідні експертизи,), подальше утримування майна приводить до псування та втрати його товарного вигляду через умови зберігання, а також не встановлено даних, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, а, відтак, слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що потреба в арешті транспортного засобу у вигляді заборони на його володіння та користування відпала і приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання.

В частині правомочності розпорядження транспортним засобом слідчий суддя вбачає підстави для збереження відповідного арешту.

В розумінні процесуального закону арешт майна є лише способом збереження речових доказів, і застосовується у разі наявності для цього передбачених законом підстав. Крім того, законом встановлена відповідальність за втрату речового доказу особою, у якої він знаходиться.

Відтак, слідчий суддя наголошує, що скасування арешту в частині користування на автомобіль не змінює (не скасовує) його статусу як речового доказу, а також не скасовує відповідальності володільця речового доказу за його втрату.

Крім того, на вимогу слідчого чи прокурора про надання транспортного засобу для проведення з ним слідчих дій (в т.ч., повторних, додаткових) такий транспортний засіб повинен бути пред`явлений власником в розпорядження органу досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 168, 169, 170, 174, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.09.2025 року у справі № 344/16661/25 у кримінальному провадженні №0000147 від 22.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, в частині правомочності володіння та користування на автомобіль марки «Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 03.02.2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1