Провадження № 1-кс/554/4064/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2026 року м.Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , розглянувши в судовому засіданні клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_2 , в рамках кримінального провадження № 0001177 від 22.05.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР у м. Полтаві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001177 від 22.05.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 448 о/с від 09.09.2021 капітана поліції ОСОБА_3 призначено на посаду поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ЗУ «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 станом на момент вчинення кримінального правопорушення був працівником правоохоронного органу.

Так, приблизно у першій половині березня 2025 року (точної дати та часу встановити не виявилось можливим) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час спілкування із своїм знайомим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомив останньому, що він має захворювання, які заважають йому виконувати обов`язки військової служби, водночас у військовій частині НОМЕР_1 йому не надають належну медичну допомогу та ігнорують необхідність лікування. ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_4 , що в нього є знайомий ОСОБА_3 , який є працівником поліції, має впливовий статус, знайомства з лікарями та може за винагороду допомогти ОСОБА_4 пройти курс лікування.

14.03.2025 приблизно у період часу з 13 год. 00 хв. по 14 год. 00 хв. (точного часу досудовим розслідуванням встановити не виявилось можливим) ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зустрілися із ОСОБА_3 за адресою: м. Полтава, провулок Віктора Носова, 2. В ході бесіди ОСОБА_3 запевнив ОСОБА_4 про те, що в нього є знайомі медичні працівники, які допоможуть йому з лікуванням, нададуть відповідні медичні документи, які в подальшому б дозволили обмежити участь ОСОБА_4 у бойових діях. Такими діями ОСОБА_3 створив у ОСОБА_4 враження, що він здатний вирішити питання із лікуванням та наданням відповідних медичних документів. При цьому, така допомога буде коштувати 20 000 доларів США (станом на 14.03.2025 830 540 грн згідно курсу НБУ) та спочатку необхідно передати частину вказаної суми у розмірі 11 700 доларів США. На вказану пропозицію ОСОБА_4 погодився та передав ОСОБА_6 обумовлену останнім суму грошових коштів у розмірі 11 700 доларів США (станом на 14.03.2025 485 865,9 грн згідно курсу НБУ).

В подальшому, ОСОБА_4 17.03.2025 за вказівкою ОСОБА_3 засобами телефонного зв`язку познайомився із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зі слів ОСОБА_3 повинна була допомогти ОСОБА_4 із лікуванням та надати відповідні підтверджуючі документи щодо його проходження.

Після чого, 21.03.2025 ОСОБА_4 та ОСОБА_7 прибули до КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради», яка розташовується за адресою: м. Полтава, вул. Шевченка, 23, з метою госпіталізації до вказаного закладу ОСОБА_4 . В подальшому, перебуваючи поруч із будівлею вказаного медичного закладу декілька годин ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_4 про те, що в цей день госпіталізувати його не виявляється можливим, у зв`язку із чим, потрібно повторно прибути до вказаного закладу 24.03.2025. В цей же час, зі слів ОСОБА_7 , документально ОСОБА_4 перебуватиме у вказаному закладі з 21.03.2025 та за це останній повинен сплатити 3 000 доларів США на, що ОСОБА_4 погодився.

24.03.2025 ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , прибули до КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» яка розташовується за адресою: м. Полтава, вул. Шевченка, 23, з метою госпіталізації до вказаного закладу останнього. Цього ж дня у період приблизно з 15 год. 00 хв. по 16 год. 00 хв. (точного часу досудовим розслідуванням встановити не виявилось можливим) ОСОБА_4 передав ОСОБА_7 3 000 доларів США (станом на 24.03.2025 124 583,1 грн згідно курсу НБУ) за допомогу в його госпіталізації та лікуванні. Водночас, ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_4 , що на даний час місць у медичному закладі немає, у зв`язку із чим, госпіталізувати ОСОБА_4 в цей день не виявляється можливим, водночас нібито ОСОБА_4 документально проходить лікування з 21.03.2025.

Після вказаних подій ОСОБА_7 розуміючи, що самостійно вирішити питання щодо лікування та надання ОСОБА_4 відповідних підтверджуючих медичних документів вона не може, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, звернулась до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який погодився допомогти із вказаним питанням. Водночас через деякий час він повідомив про неможливість організації лікування та видачі відповідних підтверджуючих медичних документів через те, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем.

В подальшому, у невстановлені досудовим розслідування час та місці у ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , які розуміли, що вирішити питання щодо лікування та надання відповідних підтверджуючих медичних документів вони не в змозі, виник спільний злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_4 у сумі 11 700 доларів США (станом на 14.03.2025 485 865,9 грн згідно курсу НБУ), які 14.03.2025 отримав ОСОБА_3 , шляхом зловживання довірою останнього та неповернення йому грошових коштів.

ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з метою реалізації свого злочинного умислу, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, а ОСОБА_7 діючи ще є повторно, розуміючи, що вирішити питання щодо лікування та надання відповідних підтверджуючих медичних документів вони не в змозі, шляхом зловживання довірою ОСОБА_4 , повідомляли йому неправдиву інформацію, що питання з його лікуванням буде вирішено найближчим часом та вони нададуть йому відповідні підтверджуючі документи, у невстановлені досудовим розслідування час та місці, але не раніше 08 квітня 2025 року, протиправно обернули на власну користь грошові кошти ОСОБА_4 у сумі 11 700 доларів США (станом на 14.03.2025 485 865,9 грн згідно курсу НБУ), після чого припинили спілкування із ОСОБА_4 та ухилились від повернення грошових коштів.

Враховуючи викладене, внаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_7 завдано шкоду ОСОБА_4 на суму 485 865,9 грн, що відповідно до п. 3 примітки до ст. 185 КК України є великим розміром.

Таким чином, ОСОБА_3 підозрюється у шахрайстві, тобто заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_3 , у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме:

-заявою ОСОБА_4 від 17.05.2025;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_4 від 24.05.2025;

-протоколом огляду речей від 24.05.2025;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 29.10.2025;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_5 від 10.11.2025;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 10.11.2025;

-протоколом огляду від 25.12.2025;

-протоколом огляду від 12.01.2026;

-іншими матеріалами кримінального провадження.

Враховуючи викладене, у вказаному кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженц я м. Полтава, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , громадянину України.

Слідчий подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Клопотання розглянуто за відсутності власників майна.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, (цивільний позов).

Арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, (цивільний позов).

Потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні до ОСОБА_10 та ОСОБА_3 на загальну суму 11 700 доларів США та 53 000 гривень.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченомупунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову укримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Як встановлено досудовим розслідуванням, у приватній власностіпідозрюваного ОСОБА_3 перебуває причіп ПГ, 2025 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 .

Крім того, дружина ОСОБА_3 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з якою він перебуває у шлюбі з 24.09.2021, під час шлюбу з останнім набула у власність автомобіль ЗАЗ SENS, 2014 р.в., д.н.з НОМЕР_3 .

Відповідно до положення ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з положенням ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Нормами ст. 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Таким чином, відповідно до ст.170 КПК України і ст.ст. 60, 63, 70 Сімейного кодексу України, та беручи до уваги те, що транспортний засіб, який зареєстрований за ОСОБА_11 , належить на праві спільної сумісної власності їй та її чоловікові, і частка останнього у праві власності на нього не визначена, то даний транспортний засіб підлягає арешту з тимчасовим позбавленням власників права на відчуження та розпоряджання.

Незастосування арешту із встановленням заборони щодо відчуження та розпорядження вказаними транспортними засобами, може призвести до їх відчуження, що унеможливить подальше відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурор довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

На підставі викладено слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання та накладення арешту на майно.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт із забороною розпорядження та відчуження на майно підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме: причіп ПГ 2025 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 .

Накласти арешт із забороною розпорядження та відчуження на майно, що належить на праві спільної сумісної власності підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та його дружині ОСОБА_12 та зареєстроване на її ім`я, а саме на: автомобіль ЗАЗ SENS, 2014 р.в., д.н.з НОМЕР_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1