ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/96/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст. 309 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

за участі обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/96/26 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та призначено їй покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня її прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Вирішено питання про долю речових доказів, судових витрат відповідно до ст.ст. 100, 124 КПК України.

Згідно з вироком суду, у невстановлений день та час у ОСОБА_7 , яка перебувала у м. Тернопіль, виник протиправний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_7 у невстановлений час, місце та обставинах, в порушення вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», придбала скляну прозору лампочку із двома прозорими полімерними трубками та однією прозорою гумовою трубкою, призначені для вживання психотропних речовин із нашаруванням речовини чорного й коричневого кольору та прозору полімерну пробірку «Еппендорфа» з кристалічною речовиною білого кольору, що містить PVP та почала їх зберігати, без мети збуту.

Надалі, 02.05.2025 близько 15.28 під час обстеження працівниками поліції території вулиці Лісова, с. Великі Гаї Тернопільського району, виявлено ОСОБА_7 , яка під час перевірки документів повідомила, що зберігає психотропні речовини.

У подальшому, 02.05.2025 в період часу із 16.06 по 16.20, в ході проведення огляду місця події по вул. Лісова, с. Великі Гаї Тернопільського району, ОСОБА_7 добровільно надала працівникам поліції скляну прозору лампочку із двома прозорими полімерними трубками та однією прозорою гумовою трубкою, призначені для вживання психотропних речовин із нашаруванням речовини чорного й коричневого кольору та прозору полімерну пробірку «Еппендорфа» з кристалічною речовиною білого кольору, що містять особливу небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідип- 1-іл-пентан-1-он), загальною масою 0,4957 грама.

Згідно ст. ст. 2, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Списку № 2, Таблиці № І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) віднесений до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить вирок суду змінити в частині призначеного її підзахисній покарання.

Вважає його таким що не відповідає тяжкості скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення та її особі внаслідок суворості, а також принципам справедливості, індивідуалізації та достатності покарання для виправлення особи. Просить призначити ОСОБА_7 покарання у виді пробаційного нагляду або звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки даним про особу обвинуваченої, її поведінці після вчинення кримінального правопорушення, тому що вона визнала свою вину, щиро розкаялась та добровільн видала заборонену речовину.

Вважає що поведінка ОСОБА_7 до моменту затримання та під час досудового розслідування свідчить про активне сприяння органам дізнання, що є обставиною, яка пом`якшує покарання.

Вказує, що суд безпідставно дійшов висновку про неможливість призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, попри відсутність обставин, що обтяжують її покарання.

Зазначає, що кримінальне правопорушення, за яке засуджено ОСОБА_7 , є кримінальним проступком, а санкція статті передбачає альтернативні, значно м`якші види покарання, які суд мав реальну можливість застосувати.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу із мотивів наведених у ній, прокурора, який заперечив щодо її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Висновки суду щодо встанволених ним фактичних обставин справи та доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, а також кваліфікація її дій за ч.1 ст.309 КК України як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без змети збуту є обгрунтованими та в апеляційній скарзі не заперечуються, тому колегією суддів не перевіряються.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, конкретні обставини справи, особу обвинуваченої, яка є раніше судимою, офіційно не працевлаштована, немає джерела доходу, в якості обставини що пом`якшує її покарання визнав щире каяття, та за відсутності обставин, які б його обтяжували та визначив його у виді обмеження волі у мінімальному розмірі. З чим погоджується і колегія суддів.

Перевіряючи доводи захисника щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості скоєного нею кримінального правопорушення та даним про її особу внаслідок суворості колегія суддів вважає їх необгрунтованими виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції правильно відмовився від призначення обвинуваченій покарання у виді штрафу, оскільки встановив, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштована та не має постійного джерела доходу, що свідчить про неможливість реального виконання такого виду покарання. Інші альтернативні види покарання суд оцінив крізь призму досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, та дійшов вмотивованого висновку про недоцільність їх призначення оцінюючи дані про особу обвинуваченої, яка є раніше судимою за скоєння тяжких злочинів та відбувши реальне покарання у виді позбавлення волі не стала на шлях виправлення та перевиховання, а знову скоїла умисне кримінальне правопорушення, що вказує на те, що застосовані до неї заходи примусу не дали бажаних результатів та не забезпечили мети кримінального покарання, а саме виправлення і перевиховання особи, попередження вчинення цією особою нових кримінальних правопорушень.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 309 КК України відповідає принципам справедливості та індивідуалізації покарання.

Підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає через відсутність таких соціальних чинників, які б свідчили про те що її виправлення і перевиховання можливе без відбування покарання виходячи з вищенаведених обставин.

Посилання захисника на активне сприяння ОСОБА_7 органу дізнання у розкритті кримінального правопорушення як на самостійну підставу для призначення більш м`якого покарання або застосування ст. 75 КК України колегія суддів вважає такими що не заслуговують на увагу оскільки ця обставина не вказана у обвинувальному акті в якості такої що пом`якшує її покарання за наслідками дізанання та не встановлена судом у вироці за наслідками дослідження доказів, до суду апеляційної інстанції також не надходило клопотань про дослідження обставин справи з метою її встановлення. Окрім того, колегія суддів вважає що вона не є такою, що автоматично зумовлює обов`язок суду звільняти особу від відбування покарання з випробуванням чи призначення ОСОБА_7 менш суворого покарання.

Отже, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те що призначене ОСОБА_7 покарання не виходить за межі санкції закону, є індивідуалізованим, визначеним з урахуванням даних про особу обвинуваченої та спрямованим на її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

На підставі наведеного, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України слід залишити без змін, а подану її захисником апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді