У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ),

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в залі суду), ОСОБА_8 , (в режимі ВКЗ),

захисників ОСОБА_9 (в залі суду),

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000012

за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_10 та представника потерпілого компанії Philip Morris Brands Sark -адвоката ОСОБА_11 ,

на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 серпня 2017 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Волкове Іванівського району Одеської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 229 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Волкове Іванівського району Одеської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 229 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Снігурівка Миколаївської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 229 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 серпня 2017 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 229 КК України до покарання у виді 6000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 102 000 грн з конфіскацією і знищенням незаконно виготовленої продукції та знарядь і матеріалів для її виготовлення.

Звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання у виді штрафу на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Визначено, що покарання у виді спеціальної конфіскації незаконно виготовленої продукції та знарядь і матеріалів для її виготовлення підлягає самостійному виконанню.

Визначено вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2014 року, за яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204 КК України, виконувати самостійно.

Визначено до набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави.

Визначено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в кримінальному провадженні в розмірі 8951,90 грн, шляхом направлення на р/р 0098 ГУДКУ в Миколаївській області, код МФО 826013, , отримувач Веселинівське УК/Веселинівського району/КБК 24060300, частину застави в розмірі 8951,90 грн, сплаченої ОСОБА_6 на депозитний рахунок ТУ ДСА в Львівській області згідно квитанції від 18.06.2015 №0.0.399461533.1 на виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року по справі №461/6760/15-к (провадження № 1-кс/461/3737/15).

Іншу частину застави в розмірі 27 588,10 грн, що сплачена ОСОБА_6 на депозитний рахунок ТУ ДСА в Львівській області згідно квитанції від 18.06.2015 №0.0.399461533.1 на виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року по справі №461/6760/15-к (провадження № 1-кс/461/3737/15) повернути ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили.

Скасовано арешт майна, накладеного ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року по справі №461/6759/15-к (провадження № 1-кс/461/3736/15) на: 1/2 земельної ділянки, кадастровий номер :01:004:0085, за адресою; Одеська область, Іванівський район, Калинівська с/рада, мас.9, діл 126; на автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 229 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 6000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 102 000 грн з конфіскацією і знищенням незаконно виготовленої продукції та знарядь і матеріалів для її виготовлення.

Звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання у виді штрафу на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Визначено, що покарання у виді спеціальної конфіскації незаконно виготовленої продукції та знарядь і матеріалів для її виготовлення підлягає самостійному виконанню.

Визначено вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2014 року, за яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204 КК України, виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави.

Визначено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в кримінальному провадженні в розмірі 8951,90 грн, шляхом направлення на р/р 0098 ГУДКУ в Миколаївській області, код МФО 826013, , отримувач Веселинівське УК/Веселинівського району/КБК 24060300, частину застави в розмірі 8951,90 грн, сплаченої ОСОБА_8 на депозитний рахунок ТУ ДСА в Львівській області згідно квитанції від 18.06.2015 №0.0.399466428.1 на виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року по справі №461/6761/15-к (провадження № 1-кс/461/3738/15).

Іншу частину застави в розмірі 39 768,10 грн, що сплачена ОСОБА_8 на депозитний рахунок ТУ ДСА в Львівській області згідно квитанції від 18.06.2015 р. №0.0.399466428.1 на виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року по справі №461/6761/15-к (провадження № 1-кс/461/3738/15) повернути ОСОБА_8 після набрання вироком законної сили.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року по справі №461/6757/15-к (провадження № 1-кс/461/3735/15) на: квартиру за адресою: АДРЕСА_5 ; на автомобіль марки «Mercedes-Benz E500», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 229 КК України, та виправдано за обставин недоведеності, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Визначено до набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави.

Визначено після набрання вироком законної сили - повернути ОСОБА_7 заставу в розмірі 60 900 грн, що сплачена ОСОБА_7 на депозитний рахунок ТУ ДСА в Львівській області згідно квитанції від 10.06.2015 №42 на виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 09 червня 2015 року по справі №461/6438/15-к (провадження № 1-кс/461/3522/15).

Вирішено відмовити у задоволені цивільного позову представника потерпілого компанії «Philip Morris Brands Sarl» - адвоката ОСОБА_11 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Прокурор прокуратури Львівської області ОСОБА_10 просить вирок в частині призначення обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 додаткового покарання змінити.

Виключити з резолютивної та мотивувальної частин вироку посилання на застосування до ОСОБА_6 та ОСОБА_8 додаткового покарання у виді конфіскації і знищення незаконно виготовленої продукції та знарядь і матеріалів для її виготовлення.

Вирок у частині визнання ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 229 КК України, та його виправдання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 229 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 102 000 грн.

Представник потерпілого ОСОБА_11 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 229 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією і знищенням відповідної продукції та знарядь і матеріалів, які спеціально використовувалися для її виготовлення.

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 229 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією і знищенням відповідної продукції та знарядь і матеріалів, які спеціально використовувалися для її виготовлення.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 229 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі шести тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією і знищенням відповідної продукції та знарядь і матеріалів, які спеціально використовувалися для її виготовлення.

Цивільний позов заявлений представником потерпілого в кримінальному провадженні задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Прокурор прокуратури Львівської області ОСОБА_10 вважає, що вирок є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню, оскільки висновки суду, викладені у ньому, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а також допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що у вироку неповно відображено показання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які є доказами і мають важливе значення для встановлення обставин кримінального провадження, та не взято їх до уваги, хоча вони могли істотно вплинути на висновки суду.

Так, під час допитів у судових засіданнях 02.11.2016 та 20.06.2017 ОСОБА_7 повідомив, що раніше протягом багатьох років він виготовляв упакування для харчових продуктів, зокрема, кави, цукерок, шампанського та ін. При їх виготовленні він завжди вимагав від замовників офіційні листи для того, щоб підтвердити законність подальшого використання ними виготовленої ТзОВ «Науково-виробничий поліграфічний центр» продукції. Жодних договорів на виготовлення пачок для сигарет «Marlboro» з ОСОБА_6 він не укладав та не отримав від останнього жодної оплати за їх виготовлення.

Допитаний у судових засіданнях 02.11.2016 та 20.06.2017 ОСОБА_6 , зокрема, повідомив, що звернувся до ОСОБА_7 із проханням виготовити пачки та блоки сигарет «Marlboro» восени 2013 року та надав останньому флешку, на якій знаходився електронний файл із зображенням, яке необхідно нанести на зазначену продукцію. За готовою продукцією ОСОБА_6 приїхав до ОСОБА_7 вже після Нового року, та при цій зустрічі ОСОБА_7 попросив його надати довідку про наявність у ОСОБА_6 права на використання знаку для товарів і послуг «Marlboro». У відповідь ОСОБА_6 пообіцяв ОСОБА_7 надати таку довідку, однак так і не встиг цього зробити, оскільки наступного дня правоохоронними органами були проведені обшуки у підпільному цеху та у ТзОВ «Науково-виробничий поліграфічний центр». Жодної оплати за виготовлення пачок та блоків сигарет «Marlboro» ОСОБА_7 не отримав.

Прокурор вказав, що зазначені показання, які не відображені у вироку суду, підтверджують, що ОСОБА_7 , як директор ТзОВ «Науково-виробничий поліграфічний центр», мав багаторічний досвід роботи у галузі поліграфії, у своїй діяльності завжди офіційно оформляв замовлення на виготовлення продукції та усвідомлював, що для використання знаку для товарів і послуг необхідно отримати дозвіл правовласника.

Незважаючи на це, без укладення з ОСОБА_6 будь-яких договорів на виготовлення пачок та блоків сигарет «Marlboro», не отримавши від ОСОБА_6 будь-яких документів, які б підтверджували право на використання знаку для товарів і послуг «Marlboro», не отримавши будь-якої оплати за виготовлення такої продукції, ТзОВ «Науково-виробничий поліграфічний центр» виготовило пачки та блоки сигарет «Marlboro», які були вилучені правоохоронними органами в ході проведення обшуку в приміщенні даного товариства. Разом з тим, показаннями ОСОБА_6 підтверджується, що прохання про надання довідки про наявність права на використання знаку для товарів і послуг «Marlboro» ОСОБА_7 висловив ОСОБА_6 лише напередодні проведення обшуків.

Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що у ході проведення 03.02.2014 обшуку в приміщенні ТзОВ «Науково-виробничий поліграфічний центр», яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Бабеля, 53 а, виявлено та вилучено близько 500 000 заготовок для пачок сигарет «Marlboro» та 39 печатних форм із нанесеними фрагментами зображення пачок сигарет «Marlboro», що свідчить про значні об`єми виготовлення ОСОБА_7 такої поліграфічної продукції.

Наводить зміст ст. 208 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг». При цьому зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_7 , будучи директором ТзОВ «Науково-виробничий поліграфічний центр», та маючи багаторічний досвід роботи у галузі поліграфії, усвідомлюючи значні об`єми виробництва пачок та блоків сигарет «Marlboro» та «Marlboro Lights», на які наносив знак для товарів і послуг «Marlboro», який є загальновідомим, а також усвідомлюючи, що для використання вказаного знаку для товарів і послуг необхідно отримати дозвіл правовласника, не укладав від імені ТзОВ «Науково-виробничий поліграфічний центр» з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , чи будь-якими іншими особами жодних договорів на здійснення виробництва пачок та блоків сигарет «Marlboro» і «Marlboro Lights», не отримав жодних документів, які б підтверджували право на використання знаку для товарів і послуг «Marlboro», та не отримував жодної офіційної оплати за здійснення такого виробництва.

На думку прокурора, зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 чітко усвідомлював, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 займаються незаконним виготовленням сигарет «Marlboro» і «Marlboro Lights», незаконно використовуючи при цьому знак для товарів і послуг «Marlboro». А тому, виготовляючи та постачаючи ОСОБА_6 і ОСОБА_8 пачки і блоки сигарет, на які нанесено знак для товарів і послуг «Marlboro», ОСОБА_7 умисно сприяв вчиненню вказаними особами інкримінованого їм кримінального правопорушення, а відтак у його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 229 КК України.

Вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 не повинен був отримувати будь-яких документів, які б підтверджували право на використання знаку для товарів і послуг «Marlboro», не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Звертає увагу на те, що у судовому засіданні 14.09.2016 допитано експертів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які проводили судову експертизу у сфері інтелектуальної власності, за результатами якої складено висновок експертів № 033/17.

Однак, судом не забезпечено належної фіксації технічними засобами судового засідання, внаслідок чого на технічному носії інформації відсутні надані експертами показання, які є доказами у кримінальному провадженні.

З метою усунення зазначених порушень, у судовому засіданні 02.11.2016 представником потерпілого заявлено клопотання про повторний допит цих експертів, оскільки їхні показання відсутні на технічному носії інформації. Проте суд безпідставно відмовив у задоволенні даного клопотання.

Аналогічні порушення допущені судом першої інстанції при допиті експерта ОСОБА_14 у судовому засіданні 16.02.2016. Його показання також відсутні на технічному носії інформації.

Зазначає, що санкція ч. 2 ст. 229 КК України, чинної на момент вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_8 інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбачала покарання у виді штрафу від трьох тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією і знищенням відповідної продукції та знарядь і матеріалів, які спеціально використовувалися для її виготовлення.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» від 18.02.2016, внесено зміни до ч. 2 ст. 229 КК України та виключено з неї додаткове покарання конфіскацію і знищення відповідної продукції та знарядь і матеріалів, які спеціально використовувалися для її виготовлення.

Санкція ч. 2 ст. 229 КК України, чинної на момент ухвалення оскаржуваного вироку та на даний час передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на вимоги ч. 1 ст. 5 КК України, апелянт вважає, що за вироком обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 призначено додаткове покарання, яке не передбачене санкцією ч. 2 ст. 229 КК України, тобто призначено більш суворе покарання, ніж передбачене санкцією інкримінованої статті КК України.

Представник потерпілої особи ОСОБА_11 вважає, що вирок підлягає скасуванню, оскільки він ухвалений за результатами неповного судового розгляду, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і неправильним застосуванням судом закону про кримінальну відповідальність, а викладені судом у вироку висновки не відповідають фактичним обставин кримінального провадження.

Не погоджується із кваліфікацією дій обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 229 КК України. Вважає, що їх дії слід кваліфікувати за ст. 229 КК України. Висновок суду про кваліфікацію їх дій за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 229 КК України ґрунтується на неправильному трактуванні та застосуванні диспозиції ст. 229 КК України, а також на неповному дослідженні судом фактичних обставин кримінального провадження, що мають істотне значення.

Звертає увагу, що під час допиту експерти ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили позицію щодо завдання шкоди власнику торговельної марки лише введенням контрафактного товару в обіг. Однак уточнили, що під введенням в обіг продукції слід також розуміти не лише її продаж, а і переміщення виготовленого контрафактного товару з виробничого приміщення на склад, а також до інших приміщень з метою її подальшої реалізації.

Виходячи з наданих експертами пояснень та встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, шкода правовласнику компанії Philip Morris Brand Sarl, у даному випадку була завдана внаслідок введення обвинуваченими контрафактної продукції в обіг шляхом її переміщення обвинуваченими з виробничого приміщення (смт. Кудрявцевка) на склад (м. Одеса) для подальшої реалізації.

Зауважує, що правильність такого підходу підтверджується і нормами чинного законодавства. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», введення продукції в обіг це будь-яке перше платне або безоплатне постачання продукції для її розповсюдження, споживання (використання) на ринку України. Аналогічне визначення поняття «введення продукції в обіг» закріплено і в п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд першої інстанції, не зважаючи на ці обставини, не задовольнив клопотання представника потерпілого від 13.10.2016 про призначення додаткової експертизи з метою встановлення єдиного підходу до обрахування розміру шкоди, завданої потерпілому. При цьому, прийняв до уваги суперечливу позицію експертів, що викладена у висновках № 106/16 від 10.05.2016 та № 033/17 від 27.02.2016.

Вважає, що не провівши додаткової експертизи за клопотанням представника потерпілого, суд допустив неповному судового розгляду, у зв`язку із чим вирок підлягає скасуванню згідно ст. 409, 410 КПК України.

Звертає увагу на те, що судом не забезпечено належної фіксації звукозапису судового засідання 14.09.2016, в якому відбувався допит експертів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Судове засідання проводилося у режимі відеоконференції між Печерським районним судом м. Києва та Веселинівським районним судом Миколаївської області, однак у матеріалах кримінального провадження відсутня аудіофіксація допиту експертів (допит на записі взагалі не чути). Крім того, відсутня і відео фіксація процесуальних дій, що були проведені у режимі відеоконференції. Також відсутній звукозапис і допиту в судовому засіданні експерта ОСОБА_14 , який склав висновок судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності № 1281 від 08.04.2015, а також взагалі не прослуховується запис судового засідання від 10.02.2015 в частині виступу представника потерпілого.

Вважає, що відсутність належної фіксації судових засідань стала причиною того, що з`ясовані фактичні обставини, зокрема, показання експертів, взагалі не були проаналізовані у мотивувальній частині вироку та не взяті судом до уваги.

В порушення вказаних норм, при проведенні процесуальних дій в режимі відеоконференції, судом першої інстанції не було здійснено аудіо- та відеофіксацію судових засідань, що відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, є безумовною підставою для скасування вироку судом апеляційної інстанції.

Зазначає, що під час допиту в ході судового розгляду обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали показання, що істотно різняться з показаннями, які вони давали слідчому під час досудового розслідування. Про правдивість саме первинних показань ОСОБА_7 свідчить ціла низка неврахованих судом, проте очевидних, фактичних обставин.

Вказує, що суд не взяв до уваги та не проаналізував в оскаржуваному вироку те, що ОСОБА_7 виготовляв продукцію пачки сигарет на «замовлення» фізичної особи ОСОБА_6 , який очевидно для нього не мав жодного відношення до єдиного ліцензованого виробника тютюнової продукції в Україні під брендом Marlboro ПрАТ «Філіп Морріс Україна».

Тобто, ОСОБА_7 , приймаючи та виконуючи таке «замовлення», достовірно знав, що ОСОБА_6 не може надати і не надасть йому будь-якого «листа-дозволу» від власника прав на торговельну марку Marlboro.

Також, ОСОБА_7 було достовірно відомо про те, що сигарети є підакцизним товаром, а на їх упаковці завжди зазначається виробник, попередження про шкідливість їх вживання, розміщується марка акцизного збору тощо, а отже очевидно, що ОСОБА_6 , як фізична особа просто не міг володіти відповідною дозвільною документацією та, тим більше, бути авторизованим виробником оригінальної продукції.

Крім того, суд взагалі не врахував той факт, що замовлення ОСОБА_6 упаковок для сигарет «Marlboro» та «Marlboro lights» не було жодним чином обліковано ОСОБА_7 на його підприємстві. Однак, не з`ясувавши причину суттєвих розбіжностей в показаннях, а також не взявши до уваги численні факти, що вказують на очевидну причетність ОСОБА_7 до цього злочину, суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, що призвело до безпідставного виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вказав, що використовуючи для незаконного виготовлення промислові потужності належного йому підприємства ТзОВ «Науково-виробничий поліграфічний центр», ОСОБА_7 надавав знаряддя для виготовлення ОСОБА_6 та ОСОБА_8 готової контрафактної сигаретної продукції, тобто вчинив пособництво в незаконному використанні знаку для товарів та послуг, вчинене групою осіб, з огляду на що його дії слід було кваліфікувати за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 229 КК України. Більш того, жодним чином не облікувавши на підприємстві виготовлення на замовлення ОСОБА_6 поліграфічної продукції під торговельною маркою Marlboro, ОСОБА_7 здійснив умисне приховування злочинної діяльності ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Виходячи з викладеного, дії ОСОБА_7 повністю підпадають під визначення пособництва, яке міститься в ст. 27 КК України.

Також апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції про застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 положень п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» та звільнення їх від відбування покарання на його підставі.

Звільнивши ОСОБА_6 та ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», суд допустив неправильне застосування ст. 27, 86, 229 КК України.

Узагальнений виклад заперечень захисника ОСОБА_9 на апеляційну скаргу прокурора та представника потерпілого.

Захисник ОСОБА_9 просить у задоволенні вимог апеляційної скарги прокурора відмовити, окрім вимоги про зміну вироку у частині призначення ОСОБА_6 та ОСОБА_8 додаткового покарання. Також відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника потерпілого.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_6 та ОСОБА_8 вступили в злочину змову, в листопаді 2012 року умисно, з корисних мотивів, з метою відкриття підпільного цеху із виготовленням тютюнових виробів орендували у ОСОБА_15 належні останньому виробничі приміщення колишнього консервного заводу, які знаходяться по АДРЕСА_6 .

У подальшому, з метою налагодження незаконного виробництва тютюнових виробів, в порушення вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», постанови Кабінету Міністрів України №1251 «Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів», ОСОБА_6 та ОСОБА_8 облаштували вказані приміщення обладнанням, що забезпечує масове виробництво тютюнових виробів, а саме: сигаретною машиною із конвеєрною стрічкою; пакувальною машиною, до складу якої входять машина, що наклеює марки акцизного збору, машина, яка формує пачки сигарет, та машини, які пакують блоки сигарет.

3 метою забезпечення нормальної роботи вказаного вище обладнання, та доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 найняли громадян Болгарії ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 в якості наладчиків по ремонту обладнання, які після виконання необхідних ремонтних робіт, залишились працювати в даному підпільному цеху, виготовляючи тютюнові вироби, та не були обізнаними про злочинні наміри ОСОБА_6 і ОСОБА_8 .

Крім цього, з метою повноцінного використання потужностей незаконного виробництва тютюнових виробів та забезпечення можливостей щодо їхнього зберігання, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у період з листопада 2012 року до лютого 2014 року на території ліквідованого на даний час ВАТ «Бриз» по вул. Локомотивна, 30 у м. Одеса, облаштували складські приміщення, в яких незаконно зберігали з метою збуту попередньо виготовлені тютюнові вироби. У подальшому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання незаконного прибутку, достовірно знаючи про те, що вони не мають права використовувати знак для товарів і послуг «Marlboro», у порушення вимог ч. 4 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знак для товарів і послуг», у період з листопада 2013 року (точну дату під час судового розгляду встановити не вдалося) по 03.02.2014, у підпільному цеху із виготовленням тютюнових виробів, відкритому виробничих приміщеннях колишнього консервного заводу, які знаходяться по вул. Елеваторній, 1А, в смт. Кудрявцівка Веселинівського району Миколаївської області, незаконно, без спеціального дозволу правовласника знаку для товарів і послуг, виготовили 5400 пачок сигарет «Marlboro» та 66 750 пачок сигарет «Marlboro Lights», які зберігали у підпільному цеху із виготовленням тютюнових виробів по АДРЕСА_6 та у складських приміщеннях по АДРЕСА_7 , однак не змогли реалізувати зазначені тютюнові вироби, тобто не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від їхньої волі, оскільки 03.02.2014 правоохоронними органами їхня незаконна діяльність була припинена, а незаконно виготовлені тютюнові вироби вилучено.

03.02.2014 за результатами проведення обшуків по АДРЕСА_6 та по АДРЕСА_7 , органом досудового розслідування, серед іншого, виявлено та вилучено незаконно виготовлені з метою збуту 5 400 пачок сигарет «Marlboro» та 66 750 пачок сигарет «Marlboro Lights», на які незаконно, без спеціального дозволу правовласника компанії «Philip Morris Brands Sarl», нанесено знак для товарів і послуг «Marlboro».

ОСОБА_7 виправдано за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 229 КК України. При цьому суд дійшов висновку, що обвинувачення ОСОБА_7 ґрунтується на припущеннях. Суд зазначив, що стороною обвинувачення не доведено належними доказами поза розумним сумнівом вину ОСОБА_7 , що є підставою для його виправдання.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подали клопотання про їх звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, клопотання підтримали, просили їх задовольнити. Захисник ОСОБА_9 підтримав клопотання.

Прокурор ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційній суд встановив таке.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 229 КК України, та виправданий за недоведеністю в його діяннях складу кримінального правопорушення.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , кожен, визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 229 КК України.

Не погоджуючись з цим вироком, прокурор та представник потерпілого (компанії Philip Morris Brands Sark) -адвокат ОСОБА_11 , подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор та представник потерпілого просять про скасування виправдувального вироку та ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 229 КК України.

Окрім того, представник потерпілого ОСОБА_11 просить скасувати вирок щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та визнати їх винними за ч. 2 ст. 229 КК України та призначити їм більш суворе покарання, ніж призначено судом першої інстанції. Також просить цивільний позов заявлений представником потерпілого в кримінальному провадженні задовольнити в повному обсязі.

Наразі, виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 та обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не набрав законної сили, а тому вони мають статус обвинувачених.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України. В клопотанні також просив повернути йому заставу в розмірі 48 720 грн, що сплачена ним на депозитний рахунок ТУ ДСА в Львівській області на виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 16.06.2015 по справі №461/6761/15-к (провадження № 1-кс/461/3738/15). Також просив скасувати арешт майна, накладений ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16.06.2015 по справі №461/6757/15-к (провадження № 1-кс/461/3735/15) на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 ; на автомобіль марки «Mercedes-Benz E500», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України. В клопотанні також просив повернути йому заставу в розмірі 36 540 грн, що сплачена ним на депозитний рахунок ТУ ДСА в Львівській області на виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 16.06.2015 по справі №461/6760/15-к (провадження № 1-кс/461/3737/15). Також просив скасувати арешт майна, накладений ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16.06.2015 по справі №461/6759/15-к (провадження № 1-кс/461/3736/15) на: 1/2 земельної ділянки, кадастровий номер :01:004:0085, за адресою; Одеська область, Іванівський район, Калинівська с/рада, мас.9, діл 126; на автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України. В клопотанні просив повернути йому заставу в розмірі 60 900 грн, що сплачена ним на виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 09.06.2015 по справі №461/6438/15-к (провадження № 1-кс/461/3522/15).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 285 КПК України, особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Частиною 3 ст. ст. 285 КПК України передбачено, що підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Якщо закінчення строку давності припадає на час апеляційного провадження, у такому разі апеляційний суд, встановивши і перевіривши всі необхідні обставини для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, повинен скасувати вирок і закрити кримінальне провадження.

З урахуванням наведених обставин, на день апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції обвинувачені мають право на звернення із клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України.

У Постанові від 06.12.2021 по справі N 521/8873/18 (провадження N 51-413 кмо 21), Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зазначила, що суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно до положень ст. 285 КПК роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Не роз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на зазначені вимоги закону та правову позицію Верховного Суду, апеляційним судом роз`яснено обвинуваченим, що оскільки на момент апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, це є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також роз`яснено право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , кожен, підтвердили своє розуміння зазначених норм закону, підтримали заявлене ними клопотання та просили суд скасувати вирок щодо них та закрити кримінальне провадження, звільнивши їх від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, здійснюються судом.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Санкція ч. 2 ст. 229 КК України, за якою обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 передбачає покарання у виді штрафу у розмірі від трьох тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено, тобто згідно матеріалів кримінального провадження у період з листопада 2013 року (точну дату під час судового розгляду встановити не вдалося) по 03.02.2014.

Тому, строк давності притягнення ОСОБА_6 , ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 229 КК України, а ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 229 КК України, сплив 03 лютого 2019 року.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього часу ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були засуджені за вчинення нового кримінального правопорушення чи ухилявся від слідства та суду. Тобто, строк давності не переривався та не зупинявся. Прокурор вказаних обставин не заперечував.

Враховуючи вищевикладене, з дня вчинення ОСОБА_6 , ОСОБА_8 кримінального правопорушення ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 229 КК України, а ОСОБА_7 - кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 229 КК України, минуло 5 років, тобто в зазначеному кримінальному провадженні строк давності притягнення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, закінчився.

Оскільки обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтримали клопотання про звільнення їх від кримінальної відповідальності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про існування підстав для задоволення клопотання обвинувачених про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України та звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Тому, апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого ОСОБА_11 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню та обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 підлягають звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 229 КК України, а ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 229 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, із закриттям кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Щодо вирішення цивільного позову представника потерпілого компанії Philip Morris Brands Sark - адвоката ОСОБА_11 , апеляційний суд встановив таке.

За змістом ст. 129 КПК України, суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні

вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Тому у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, натомість може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

З огляду на те, що у вказаному кримінальному провадженні на стадії апеляційного розгляду були наявні всі підстави для його закриття згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, апеляційний суд зобов`язаний був невідкладно розглянути заявлені обвинуваченими клопотання і був позбавлений можливості перевіряти законність, обґрунтованість та вмотивованість вироку місцевого суду та вирішувати по суті питання щодо заявленого представником потерпілого цивільного позову.

Разом з тим, апеляційний суд роз`яснює представнику потерпілого ОСОБА_11 про право звернення з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, не звільняє обвинувачених від обов`язку відшкодувати заподіяну їх діями шкоду.

При цьому, цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору за подання позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення, незалежно від об`єкта посягань.

Щодо клопотання обвинувачених про скасування арешту майна у кримінальному провадженні та повернення застави, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 132 КПК України, ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження судом.

Згідно ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

У зв`язку з тим, що колегією суддів прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, необхідно скасувати заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна та у вигляді застави у цьому кримінальному провадження, а застава внесена обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підлягає поверненню останнім.

Щодо розподілу судових витрат.

Так, у кримінальному проваджені наявні судові витрати на залучення експертів в розмірі 17 903,80 грн.

Приписами ст.118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються із 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 122 КПК витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 122 КПК України, залучення стороною обвинувачення спеціалістів, експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким установам із Державного бюджету України.

За висновками Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.09.2022 у справі № 203/241/17, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Оскільки ініціатором проведення судових експертиз у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування, а сторона захисту не залучала жодних експертів, тому відповідно до приписів ч. 2 ст. 122 КПК України витрати на проведення експертиз в розмірі 17 903,80 грн не підлягають стягненню з обвинувачених та покладаються на державу.

З огляду на наведене, подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, оскільки містять вимогу про скасування вироку, але з інших підстав.

Керуючись ст. 284, 376, 405, 407, 409, 417, 424, 532 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_10 та представника потерпілого компанії Philip Morris Brands Sark - адвоката ОСОБА_11 , на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 серпня 2017 року, задовольнити частково.

Клопотання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 серпня 2017 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 - скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 , ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 229 КК України, а ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 229 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000012 закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Повернути ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , заставу в розмірі 36 540 грн, що сплачена ОСОБА_6 на депозитний рахунок ТУ ДСА в Львівській області згідно квитанції від 18.06.2015 №0.0.399461533.1 на виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 16.06.2015 по справі №461/6760/15-к (провадження № 1-кс/461/3737/15).

Повернути ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , заставу в розмірі 48 720 грн, що сплачена ОСОБА_8 на депозитний рахунок ТУ ДСА в Львівській області згідно квитанції від 18.06.2015 №0.0.399466428.1 на виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 16.06.2015 по справі №461/6761/15-к (провадження № 1-кс/461/3738/15).

Повернути ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , заставу в розмірі 60 900 грн, що сплачена ОСОБА_7 на депозитний рахунок ТУ ДСА в Львівській області згідно квитанції від 10.06.2015 №42 на виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 09.06.2015 по справі №461/6438/15-к (провадження № 1-кс/461/3522/15).

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16.06.2015 по справі №461/6759/15-к (провадження № 1-кс/461/3736/15) на: 1/2 земельної ділянки, кадастровий номер :01:004:0085, за адресою; Одеська область, Іванівський район, Калинівська с/рада, мас.9, діл 126; на автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16.06.2015 по справі №461/6757/15-к (провадження № 1-кс/461/3735/15) на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 ; на автомобіль марки «Mercedes-Benz E500», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Судові витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні в розмірі 17 903,80 грн віднести на рахунок держави.

Роз`яснити представнику потерпілого компанії Philip Morris Brands Sark - адвокату ОСОБА_11 , про право звернення з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_25