ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/6630/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/279/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 11 липня 2025 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000940 від 30.05.2025, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 11 липня 2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Ковтунове Шостінського району Сумської області, громадянку України, із середньою освітою, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою : АДРЕСА_2 , яка раніше була судимою:

- 08.12.2010 Московським районним судом м. Харкова за статтею 198, частиною 1 статті 307, частиною 2 статті 307, частиною 1 статті 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнилась 11.01.2013 по відбуттю строку покарання;

- 11.04.2017 Київським районним судом м. Харкова за частиною 1 статті 185 КК України до 160 годин громадських робіт;

- 04.02.2019 Фрунзенським районним судом м. Харкова та Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 04.09.2020 року про приведення вироку від 04.02.2019 у відповідність до діючого законодавства, - за частиною 1 статті 309, частиною 1 статті 71, частиною 1 статті 72 КК України до 4 років 22 днів обмеження волі, зараховано у відбування покарання період з 04.02.2019 року по 04.09.2020 року, з урахуванням статті 72 КК України з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі,

- 19.02.2021 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за частиною 2 статті 185, частиною 4 статті 70, статтею 72 КК України до 4 років 22 днів обмеження волі, звільнена 06.05.2021 по відбуттю строку покарання, визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, з призначенням їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Згідно вироку, ОСОБА_7 визнана винною у тому, що будучи раніше неодноразово судимою, останній раз 19.02.2021 вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за частиною 2 статті 185 КК України належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення та перевиховання не стала і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.

Так, 29.05.2025, приблизно о 20:30, більш точний час не встановлено, ОСОБА_7 знаходилась в кімнаті приватного будинку за адресою: АДРЕСА_3 , куди її заздалегідь запросив в гості потерпілий ОСОБА_9 . Реалізуючи свій прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ та неодноразово продовженого, останній раз Указом Президента України ОСОБА_10 № 235/2025 від 15.04.2025 по всій території України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому ОСОБА_9 і бажаючи їх настання, розуміючи протиправність своїх злочинних дій, упевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає та вони є непомітними для сторонніх осіб, викрала із шафи грошові кошти в сумі 90 000 (дев`яносто тисяч) грн. У подальшому, ОСОБА_7 покинула територію вищевказаного приватного будинку, разом із викраденими грошима, тим самим звернувши викрадені нею гроші у свою користь, розпорядившись ними на власний розсуд.

Внаслідок своїх протиправних та незаконних дій ОСОБА_7 спричинила ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 90 000 (дев`яносто тисяч) грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Не погодившись з зазначеним вироком, обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Захисник в апеляційній скарзі не оспорюючи фактичні обставини справи, винуватість обвинуваченої, правильність кваліфікації кримінального правопорушення, просить вирок Київського районного суду м. Харкова від 11.07.2025 скасувати, ухвалити новий вирок з врахуванням положень статті 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказує на те, що судом першої інстанції при призначені покарання не враховано те, що ОСОБА_7 визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, підтвердила факти та обставини вчинення злочину, щиро розкаялась у вчиненому, здійснила добровільну видачу грошових коштів, що у своїй сукупності, на думку захисника, враховуючи положення статей 50, 65 КК України та практики Верховного суду дають підстави для її виправлення без відбування покарання.

Обвинувачена ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок Київського районного суду м. Харкова від 11.07.2025 змінити та призначити їй покарання не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачена посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що вона не переховувалась від правоохоронних органів, в судові засідання прибувала вчасно, співпрацювала зі слідством, повністю визнала свою вину, згодна частинами виплачувати кошти потерпілому.

Звертає увагу на те, що має постійне місце проживання та офіційне працевлаштування, оскільки є ФОП та займається манікюром.

Будучи належним чином повідомленими про дату та час апеляційного розгляду обвинувачена, її захисник та потерпілий в судове засідання не прибули, захисник в телефонному режимі повідомив, що строк дії договору про надання обвинуваченій ОСОБА_7 правової допомоги сплив, та він не має правових підстав приймати участь в апеляційному розгляді.

Суд апеляційної інстанції враховує належне та завчасне повідомлення обвинуваченої та потерпілого про дату та час апеляційного розгляду, відсутність повідомлень про причини неприбуття зазначених учасників судового розгляду, вважає за можливе здійснити судове засідання за відсутності обвинуваченої та потерпілого.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченої кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких, відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі частини 2 статті 394, частини 1 статті 404 КПК України, не перевіряє.

Згідно вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок в межах апеляційної скарги обвинуваченої та захисника, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та вмотивовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, та призначив покарання відповідно до вимог статей 50, 65 КК України.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм статті 65 КК України та роз`яснень, наведених у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог статей 50,65 КК України, врахував особу обвинуваченої, яка має постійне місце проживання, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працює, раніше неодноразово судима.

Відповідно до статті 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до статті 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Вказані обставини, судом першої інстанції чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом ухваленого рішення щодо кваліфікації вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, призначення їй певного виду та міри покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, не можливе без її ізоляції від суспільства та правильно призначив покарання, в межах санкцій частини 4 статті 185 КК України, призначивши ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах визначених диспозицією статті, у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На думку колегії суддів, саме такий вид і міра покарання буде ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення, достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нею нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про наявність у обвинуваченої постійного місця проживання та офіційного працевлаштування, щире каяття та визнання вини, бажання відшкодувати потерпілому спричинену шкоду, що могло б слугувати підставами для звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, відповідно до положень статті 75 КК України, на думку суду апеляційної інстанції є безпідставними, з огляду на те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судима за вчинення, в тому числі умисних корисливих злочинів проти власності, відбувала покарання в місцях позбавлення та обмеження волі, звільнялась від призначеного покарання відповідно до положень статті 75 КК України.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що обвинувачена своєю поведінкою не доводить свого виправлення та перевиховання, належних висновків для себе не робить, є суспільно-небезпечною особою, яка наполегливо не бажає ставати на шлях виправлення.

На думку колегії суддів, обвинуваченою та захисником не наведено в поданих апеляційних скаргах обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, які могли б свідчити про явну суворість призначеного покарання судом першої інстанції.

У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 та звільнення її від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, відповідно до положень статті 75 КК України.

Керуючись статтями 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 11 липня 2025 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: