КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3232/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 8 грудня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000271 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000271 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 8 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 5 лютого 2026 року включно.

Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні усних клопотань захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобів контролю за адресою його фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки є необґрунтованою та прийнята судом не на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, є такою, що не відповідає дійсним обставинам справи. Зокрема, як зазначає апелянт, стороною захисту в судовому засіданні була спростована наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, а прокурором протилежне не було доведено, при тому, що кримінальний процесуальний закон покладає обов`язок на сторону обвинувачення довести суду, крім обґрунтованості підозри та наявності ризиків не процесуальної поведінки обвинуваченого, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

На думку захисника, жодного доказу про існування будь-якого з ризиків, передбачених ст.177 КПК України, до клопотання не додано та взагалі відсутнє в матеріалах кримінального провадження.

Як вважає сторона захисту,судом не взято до уваги, що обраний на стадії досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою без визначення застави, вочевидь, не може бути вкотре продовжено на стадії судового розгляду з тих самих мотивів, бо є очевидним, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на стадії досудового розслідування не є достатніми для безальтернативного утримання людини під вартою, під час судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, наголошуючи на наявності ризиків, дослідивши наявні у розпорядженні колегії суддів матеріали, обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що під час судового розгляду прокурором заявленоклопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 , тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , середньої тяжкості тілесне ушкодження ОСОБА_12 , тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, і вказана справа має суспільний резонанс. З посиланням на докази, якими, на думку прокурора, підтверджується наявність підстав для тримання під вартою, прокурор вказує, що наведені дані свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, яке розглядається. Також прокурор наголосив на тому, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків і потерпілих у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, учинити інше кримінальне правопорушення.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 надійшло усне клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, обґрунтовуючи заявою ОСОБА_13 , який разом із ОСОБА_8 проходив військову службу, щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 та призначення ОСОБА_13 поручителем обвинуваченого ОСОБА_8 з посиланням на те, що у заяві про взяття особи на особисту поруку стверджується можливість забезпечення контролю за обвинуваченим та можливість забезпечити його належну процесуальну поведінку. Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 також звернувся з усним клопотанням про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із використанням засобу контролю.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисники адвокати ОСОБА_9 і ОСОБА_7 просили у задоволенні клопотання прокурора відмовити та просили передати обвинуваченого ОСОБА_8 на поруки, оскільки обвинувачений не судимий, має постійне місце проживання, де мешкає з дружиною та двома дітьми, 2012 та 2024 років народження. Також зазначили, що з моменту вчинення кримінального правопорушення та часу взяття ОСОБА_8 під варту минуло 9 місяців. Не дивлячись на суворість покарання, обвинувачений не протидіяв встановленню істини у справі, фактів впливу на потерпілих і свідків не має.

Потерпілі ОСОБА_14 і ОСОБА_15 та представник потерпілої ОСОБА_16 просили продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та відмовити в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора та відмовляючи у задоволенні клопотань захисників, суд першої інстанції погодився з доводами сторони обвинувачення про те, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливістьпереховуватися від суду, незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, колегія суддів враховує, що з наявних матеріалів встановлено, що питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження наданих сторонами доказів, що свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, врахувавши обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, стадію судового розгляду, встановлені на час розгляду клопотання прокурора обставини, дійшов висновку, що стороною обвинувачення на час розгляду клопотання доведена наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам, з чим погоджується й колегія суддів.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, являє собою значну суспільну небезпеку, оскільки спричинив загибель людини; дані про особу обвинуваченого, зокрема міцність соціальних зв`язків, вік та стан здоров`я, останній не судимий, має постійне місце проживання, щодо обвинуваченого відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою.

З метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, суд дійшов висновку, що встановлені вище обставини є вагомими для продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_9 і ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом визнані непереконливими.

Судом враховано, що стороною захисту до усного клопотання про зміну запобіжного заходу долучено заяву ОСОБА_13 , який разом із ОСОБА_8 проходив військову службу, про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 та призначення ОСОБА_13 поручителем обвинуваченого ОСОБА_8 . За змістом заяви взяття особи на особисту поруку обґрунтовується можливістю забезпечення контролю за обвинуваченим та можливістю забезпечити його належну процесуальну поведінку. Захисник ОСОБА_9 вказав, що особиста порука може забезпечити усунення ризиків, на які посилався прокурор у клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Однак, судом враховано, що будь-яких інших даних щодо наявності обставин, які не досліджувалися суддею під час продовження запобіжного заходу, у тому числі можливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу чи скасування застосованого запобіжного заходу, та які б могли вплинути на прийняття рішення про зміну обраного запобіжного заходу, стороною захисту не наведено.

З посиланням на положення ст. 180 КПК України, суд наголосив, що на момент судового засідання у суду будь-яка інформація стосовно особи ОСОБА_13 , яка б давала суду підстави вважати дану особу такою, яка заслуговує на особливу довіру, відсутня, що не надано доказів, що характеризують поручителя, з яких би суд міг встановити, чи заслуговує поручитель на його довіру, чи здатний поручитель достатньо впливати на обвинуваченого ОСОБА_8 , щоб забезпечити його належну процесуальну поведінку та реально забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, з врахуванням даних про особу обвинуваченого, обставини інкримінованого злочину, його тяжкості та суворості покарання за його вчинення. Однак, заявник не навів достатніх доводів на обґрунтування тверджень, що ОСОБА_13 зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження, а також зможе доставити обвинуваченого в суд на першу про те вимогу. На переконання суду, одна лише наявність дружніх стосунків, обумовлених спільною участю в бойових діях, між ОСОБА_13 та обвинуваченим не дають підстав стверджувати, що ОСОБА_13 має достатній вплив на обвинуваченого для того, аби мати реальну можливість виконати зобов`язання, які можуть бути покладені на нього судом, у разі задоволення такого клопотання.

Крім того, суд підкреслив, що суду не надано будь-яких доказів, аналізуючи які суд міг би зробити висновок, що вказана особа зможе ефективно виконати свої зобов`язання як поручителя, зокрема, його характеристики, інформацію про те, чи притягувався він до адміністративної чи кримінальної відповідальності, чи був він поручителем в інших кримінальних провадженнях, і якщо так, то чи не порушувались ним його зобов`язання. Між тим, з урахуванням встановлених ризиків та обсягу обвинувачення, серйозності кримінального правопорушення, менш суворі запобіжні заходи, зокрема і особиста порука, на переконання суду, будуть недостатні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 , не будуть відповідати потребам кримінального провадження на даній стадії.

Суд дійшов висновку, що передача обвинуваченого ОСОБА_8 під особисту поруку ОСОБА_13 не здатна забезпечити виконання цим обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України. Також судом акцентовано, що стороною захисту взагалі не наведено у клопотанні аргументів про те, що обставини, які враховані суддею при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, об`єктивно змінилися настільки суттєво, що це обумовлює необхідність зміни запобіжного заходу, як і не додано до клопотання будь-яких підтверджуючих таку зміну обставин документів. Аналогічну оцінку з тих самих мотивів надано судом й щодо іншої особи, яка була присутня в судовому засіданні та повідомила про бажання взяти ОСОБА_8 на особисту поруку.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_8 , враховуючи його тяжкість, суспільну небезпечність, суд дійшов висновку, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства. Також судом акцентовано увагу, щоні у клопотанні, ні у ході безпосередньо судового розгляду, не встановлено даних, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти існуючим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, про відсутність підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу, у зв`язку з чим визнав клопотання захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_7 такими, що не підлягають до задоволення.

Окрім того, враховуючи дані про особу обвинуваченого та спосіб вчинення кримінального правопорушення, суд, з урахуванням положень п.2 ч. 4 ст. 183 КПК України, дійшов висновку про відсутність підстав для визначення обвинуваченому застави.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які, хоча і зменшились, але продовжують існувати.

Так, при оцінці наявності ризику переховування від суду колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, яке потягло за собою тяжкі наслідки, у т.ч. у виді смерті одного з потерпілих, та за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років, у зв`язку з чим ризик переховування об`єктивно існує, про що обґрунтовано вказав суд в оскаржуваній ухвалі.

При цьому колегія суддів зауважує, що тяжкість вчиненого злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , та суворість можливого покарання, яке може бути йому призначено у випадку визнання його винуватим у вчиненні такого злочину, відповідно до ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК не можуть бути єдиною підставою для прийняття рішення про застосування тримання під вартою. Разом з тим, характер, тяжкість інкримінованих злочинів та суворість ймовірного покарання, як за національним законодавством (ст. 178 КПК України), так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці ризику переховування особи від суду.

Про наявність ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, на думку колегії суддів, свідчить те, що обвинуваченому наразі відомі анкетні дані, місце проживання потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, що дає змогу останньому впливати на них для приховування дійсних обставин пригоди та зміни їхніх показань. Цей ризик обґрунтовується тим, що до того часу, поки суд відповідно до ст. 23, 95 КПК України не допитає свідків, потерпілих, ризик впливу на вказаних осіб існує, проте, на думку колегії суддів, у даному кримінальному провадженні такий ризик, хоча і існує, проте не є високим.

З огляду на обставини та характер інкримінованого ОСОБА_8 злочину, а також те, що на даний час обвинувачений не позбавлений права керування транспортними засобами та наразі може сісти за кермо, на думку колегії суддів, наведене свідчить про небезпідставність ризику вчинення іншого кримінальному правопорушення.

Всупереч доводів апеляційної скарги, на думку колегії суддів, з урахуванням фактичних обставин провадження, а саме того, що ОСОБА_8 обвинувачується у порушенні правил експлуатації транспортного засобу, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 , тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , середньої тяжкості тілесне ушкодження ОСОБА_12 , на думку колегії суддів, у цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілих.

При цьому, на думку колегії суддів, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій, є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що, у свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За відсутності даних про визнання судом певних осіб такими, що заслуговують на довіру, з наведенням відповідного обґрунтування у цій частині, при встановлені існуючих у кримінальному провадженні ризиків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, а також особистого зобов`язання або домашнього арешту на даний час не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду.

За таких обставин, посилання захисника на недоведеність існування ризиків, а також про необґрунтованість рішення суду щодо незастосування більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки існування ризиків об`єктивно вбачається з відомостей, що на даний час є наявними у кримінальному провадженні.

Згідно п.2 ч. 4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, що спричинив загибель людини. З огляду на обставини висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, наявності встановлених ризиків, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції на даному етапі судового розгляду дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визначення обвинуваченому розміру застави.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги існуючі на даний час ризики, тяжкість та характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , стадію судового розгляду, колегія суддів доходить висновку, що встановлені обставини виключають об`єктивну можливість на даний час застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а відтак доводи апеляційної скарги захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт є непереконливими.

При цьому, обставини, вказані стороною захисту як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду, щодо особи обвинуваченого самі по собі не можуть мінімізувати встановлені ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції навів в оскаржуваній ухвалі наявні на час прийняття оскаржуваного рішення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, мотиви прийнятого рішення, та обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а тому відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 8 грудня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 5 лютого 2026 року, включно, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4