печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року

слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернулася до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про скасування арешту майна на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обєкту: 000, яка на правві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_4 , а саме в частині користування.

В обґрунтування вимог клопотання представник зазначає, що арешт в частині обмеження права користування є необгрунтованим, а квартира набута у встановлений законом спосіб.

У судове засідання представник не з`явилася, направила заяву про розгляд справи без її участі, клопотання підтримала, просила задовольнити клопотання в повному обсязі.

Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь-які заяви чи письмові заперечення в матеріалах відсутні.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляду клопотання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна може бути скасований повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Будь-яке втручання державного органа у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23.09.1982 р.). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986 р.).

Слідчим суддею встановлено, що Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000261 від 10.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Процесуальне керівництво здійснюється прокурорами Київської міської прокуратури.

З матеріалів вбаається, що досудовим розслідуванням встановлюються обставини стосовно дій групи осіб, учасники якої шахрайським шляхом, на підставі підроблених документів, та несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж, заволодівають нерухомим майном громадян на території міста Києва та Київської області..

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.12.2025 року № 757/60130/25-к накладено арешт на вказану квартиру із забороною її відчуження, розпорядження та користування.

З ухвали про накладення арешту вбачається, що арешт накладено з метою збереження речового доказу.

Також з ухвали про арешт вбачається, що органом досудового розслідування встановлюються обставини одного з епізодів злочинної діяльності вказаної групи осіб, а саме заволодіння правом власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 та ОСОБА_6 згідно розпорядження відділу приватизації Печерської РДА від 28.10.2013 № 146.

Вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємці відсутні, спадкова справа не відкривалась.

Після чого вказаною групою осіб підроблено свідоцтво про право власності на зазначену квартиру за громадянкою України ОСОБА_7 , яка наразі постійно проживає на території тимчасового окупованого АР Крим. Свідоцтво нібито видано 06.07.1994 фондом комунального майна Печерського району згідно із розпорядженням від 05.07.1994 № 9027.

Згідно із інформацією Печерської в місті Києві районної державної адміністрації від 14.11.2025, квартира АДРЕСА_1 була приватизована відповідно до розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Печерської районної в міст Києві державної адміністрації від 28.10.2013 № 146 і передана у співвласність ОСОБА_5 , 1949 р.н., ОСОБА_6 , 1975 р.н.

Згідно з архівними даними, розпорядження (наказ) № 9027 від 05.07.1994 відділ приватизації державного житлового фонду Печерської райдержадміністрації не приймалося.

Зазначене підроблене свідоцтво про право власності 04.07.2025 подано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та 04.07.2023 останньою зареєстровано право власності на квартиру за ОСОБА_7 .

10.07.2023 приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8 посвідчено договір іпотеки № 412 між ОСОБА_7 , яка на той час перебувала в АР Крим, та ОСОБА_9 зі строком виконання зобов`язання 20.07.2023, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

16.08.2023 приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8 зареєстровано право власності на вказану квартиру за ОСОБА_9 .

14.09.2023 ОСОБА_9 надав право управління квартирою ОСОБА_10 на підставі довіреності, посвідченої тим самим приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8 .

03.07.2024 між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 1004 на вказану квартиру, посвідчений знов таки нотаріусом ОСОБА_8

06.08.2024 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 1131, посвідченого 06.08.2024 приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8 .

Таким чином, як зазначається в ухвалі про арешт, прокурор вважає, що квартира АДРЕСА_1 стала об`єктом кримінально протиправних дій та набута ОСОБА_4 кримінально протиправним шляхом.

Разом з тим, слідчий суддя бере до уваги доводи представника, що ОСОБА_4 є власником житлової квартири АДРЕСА_1 , яку набула у власність у законний спосіб, тобто ОСОБА_4 є добросовісним набувачем даної квартири.

Крім цього, слідчий суддя бере до уваги, що ні слідчим, ні прокурором не надані докази, що ОСОБА_4 має причетність до вчинення кримінального правопорушення, оскільки наразі ОСОБА_4 не має процесуального статусу підозрюваної у кримінальному провадженні за № 0000261 від 10.11.2025.

Крім того, слідчий суддя враховує, що в даній квартирі вона зареєстрована разом зі своєю малолітньою дитиною ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади. Відтак, накладення арешту на вказану квартиру в частині заборони користування порушує право малолітньої дитини на проживання у вказаній квартирі.

Також слідчий суддя зважає на ту обставину, що доводи представника слідчим чи прокурором не спростовані, оскільки в судове засідання вони неодноразово не з`явились, свою позицію щодо вказаного клопотання не висловили.

Таким чином, пасивна позиція органів досудового розслідування і прокуратури щодо участі у судових засіданнях, з урахуванням принципу змагальності не залишає слідчому судді іншого варіанту дій, крім як визнати переконливими та спроможними доводи представника власника майна.

Відтак слідчий суддя вважає, що подальший арешт майна, зокрема, в частині користування, який є тимчасовим заходом забезпечення, наразі не відповідатиме меті кримінального провадження та буде надмірним втручанням у права особи володіти своїм майном, а протилежне слідчим чи прокурором не доведено.

Таким чином, враховуючи викладене, а також ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що потреба в арешті вказаної квартири в частині користування відпала, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів та не доведено існування правових підстав для подальшого збереження арешту майна, відтак клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна - задовольнити.

Частково скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 08.12.2025 року по справі № 757/60130/25-к про арешт майна, а саме з:

квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обєкту: 000, яка на праві приватної власності зареєстрована за гомадянкою України ОСОБА_4 , а саме в частині заборони користування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1