Справа № 130/3683/25
Провадження №11-кп/801/294/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Жмеринського міськрайонного суд Вінницької області від 08.01.2026 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ямпіль Ямпільського району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 6 жовтня 2009 року за ч.3 ст. ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі, приєднано покарання за вироком Пирятинського районного суду Полтавської області та остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі;

- вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 4 грудня 2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на два роки;

- вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 7 вересня 2016 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, приєднано покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 4 грудня 2014 року та остаточно призначено 5 років 4 місяці позбавлення волі;

- вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2021 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі, звільненого 31 січня 2025 року по відбуттю строку покарання, -

визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців.

Початок відбування покарання обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Вирішено питання з речовими доказами.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави судові витрати на залучення експертів при проведенні судових експертиз в сумі 11 588 (одинадцять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) грн 20 грн.

Відповідно до частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України в строк відбування покарання зараховано ОСОБА_8 попереднє ув`язнення з моменту затримання 21 жовтня 2025 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

встановила :

Вироком встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 в період дії в країні воєнного стану 16 жовтня 2025 року, приблизно о 14 год. зайшов на територію домогосподарства ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 , де шляхом віджиму металопластикового вікна металевим предметом проник до будинку, звідки умисно таємно повторно вчинив крадіжку золотих виробів: обручки 585 проби вагою 1 грам, каблучки 585 проби із фіанітом вагою 1 грам, браслету 585 проби вагою 4 грами, - загальною ринковою вартістю 27 986,61 грн; а також сережки жовтого кольору у виді квітки, сережки жовтого кольору, сережки жовтого кольору у виді квадрату із вставкою каміння чорного кольору, сережки жовтого кольору у вигляді квітки, пари сережок сірого кольору продовгуватої форми на кінці із квіткою, ланцюжка жовтого кольору із підвіскою у вигляді прямокутника, ланцюжка із вставкою каміння рожевого кольору із підвіскою у вигляді сердечка сірого кольору, каблучки жовтого кольору із вставкою каміння, каблучки жовтого кольору із вставками двох фігур у вигляді двох качок, каблучки жовтого кольору із вставкою каміння овальної форми червоного кольору, - які виготовлені не із дорогоцінних металів та матеріальної цінності для потерпілої не становлять. Викрадене обвинувачений помістив до кишені своєї куртки і з місця вчинення злочину зник.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена в умовах воєнного стану.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_8 в період дії в країні воєнного стану 17 жовтня 2025 року, приблизно о 10 год, зайшов на територію домогосподарства ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 , де шляхом віджиму металопластикового вікна металевим предметом проник до будинку, звідки умисно таємно повторно вчинив крадіжку грошових коштів в сумі 9 550 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 17 жовтня 2025 року становить 397 621,89 грн; грошових коштів в сумі 22 000 грн, натільного хрестика з розп`яттям 585 проби вагою 0,7 грама, всього на загальну суму 420 086,14 грн; а також двох ланцюжків жовтого кольору, пари сережок жовтого кольору, пари сережок сірого кольору, каблучки жовтого кольору, фрагменту застібки від ланцюжка жовтого кольору, - які виготовлені не із дорогоцінних металів та матеріальної цінності для потерпілої не становлять. Викрадене обвинувачений помістив до кишені своєї куртки і з місця вчинення злочину зник.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим за ч. 4 ст. 185 КК та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі, стягнути з нього на користь держави витрати, пов`язані із залученням експертів на загальну суму 23324,82 гривень. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та міру покарання, вказує, що вирок постановлено з істотним порушенням вимог закону про кримінальну відповідальність.

Так, судом безпідставно не взято до уваги надані прокурором відомості про витрати на проведення судових-товарознавчих експертиз, судово-дактилоскопічних експертиз, судово-одорологічних експертиз, тому слід стягнути з обвинуваченого витрати на їх проведення на користь держави. Проте в резолютивній частині вироку рішення про стягнення цих витрат відсутнє, чим порушено судом вимоги ч. 2 ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України.

Крім того, суд врахував як обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, проте ОСОБА_8 під час судового розгляду не виявляв нічого з того, що перелічує у постанові від 20.04.2021 № 457/529/20 Верховний Суд як щире каяття.

Також зазначає, що ОСОБА_8 не відшкодував завдану потерпілому шкоду, раніше є судимим.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 185 КК в апеляційні скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК апеляційним судом не переглядаються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора в частині необґрунтованого призначення обвинуваченому найнижчу межу покарання в межах санкції статті, то колегія суддів не погоджується з такими твердженнями.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, і не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Питання призначення кримінального покарання повинно вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме його стан здоров`я, а також те, що не перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, позитивно характеризується за місцем проживання, вік, раніше судимий, наявність обставин, що пом`якшують його покарання, якими суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочину, визнання ОСОБА_8 своєї вини у повному обсязі, його відношення до наслідків вчиненого, приводять колегію суддів до переконання щодо обґрунтованості висновків суду першої інстанції про обрання ОСОБА_8 найнижчої межі санкції статті, за якою останній притягується до кримінальної відповідальності.

Встановлені колегією суддів дані, які з позитивної сторони характеризують обвинуваченого, поведінка обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, усвідомлення протиправності своєї поведінки вказують на те, що обвинувачений дійсно розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

Посилання прокурора на те, що суд у вироку безпідставно визнав щире каяття як обставину, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль щодо вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого правопорушення.Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести відповідальність за вчинене, а також ця обставина повинна знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, погодився з кваліфікацією своїх дій, щиро розкаявся та просив суворо не карати. Крім того, в суді апеляційної інстанції обвинувачений також підтвердив, що визнає свою вину повністю, усвідомлює протиправність своєї поведінки та обіцяє виправитися, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме, щирого каяття.

За вимогами ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

В апеляційній скарзі прокурор як на підставу для скасування вироку суду посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд не вирішив питання щодо стягнення процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів для проведення експертиз.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 червня 2020 року у справі №598/1781/17 (провадження № 13-47кс20) виснувала, що невирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання.

Колегія суддів вважає слушними доводи прокурора щодо не вирішення місцевим судом при ухваленні вироку питання про стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого, водночас апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, оскільки допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону не впливають на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання, тому їх можливо усунути шляхом зміни вироку.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК до процесуальних витрат відносяться зокрема витрати, пов`язані із залученням експертів, які за вимогами ч. 2 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави.

Відповідно до ст. 126 КПК питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.

За вимогами п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 368 КПК суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі та в разі, якщо обвинувачуються декілька осіб, вирішує питання про стягнення процесуальних витрат окремо щодо кожного обвинуваченого.

Як видно з матеріалів кримінального провадження під час досудового розслідування проведено судово - товарознавчі експертизи № 2197/25-21 від 10.11.2025 та № 2266/25-21 від 06.11.2025, судово - дактилоскопічні експертизи № CE-19/102-25/22958-Д від 23.10.2025, № СЕ-19/102-25/22786-Д від 22.10.2025, № СЕ-19/102-25/23908-Д від 06.11.2025, судово - одорологічні експертизи № CE-19/102-25/22953-БД від 14.11.2025 та № CE-19/102-25/22784-БД від 14.11.2025.

Таким чином загальні документально підтверджені витрати із залученням експертів у даному кримінальному провадженні складають 23 324,82 грн, доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими, і ухвалюючи вирок, суд першої інстанції, в резолютивній частині вироку рішення про відшкодування процесуальних витрат не ухвалив, внаслідок чого допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду слід змінити.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408,419 КПК, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Жмеринського міськрайонного суд Вінницької області від 08.01.2026 року відносно ОСОБА_8 , - змінити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення судово-товарознавчих експертиз № 2197/25-21 від 10.11.2025 та № 2266/25-21 від 06.11.2025, судово - дактилоскопічних експертиз № CE-19/102-25/22958-Д від 23.10.2025, № СЕ-19/102-25/22786-Д від 22.10.2025, № СЕ-19/102-25/23908-Д від 06.11.2025, судово - одорологічних експертиз № CE-19/102-25/22953-БД від 14.11.2025 та № CE-19/102-25/22784-БД від 14.11.2025 в розмірі 23324,82 гривень.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом 3- х(трьох) місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а особою, яка тримається під вартою в той самий строк з дня отримання ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3