Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/231/26 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 398/6288/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2026 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції в залі суду у м. Кропивницькому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2026 року,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження № 0001367 від 18.08.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 09.02.2026, суд за клопотанням прокурора продовжив обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 09.04.2026 року включно.

В мотивування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що під час розгляду клопотання прокурора не було встановлено зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, згоди власника майна на застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, усі наведені обставини у їх сукупності не дають достатніх підстав застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою обвинуваченому ОСОБА_8 змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що на його думку подальше продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою є недоцільним, не пропорційним, та підлягає зміні на альтернативний запобіжний захід.

На даний час, ОСОБА_8 утримується під ватрою на протязі майже 5 місяців, що є стражданням та знущанням в розумінні практики ЄСПЛ. Ризики, як підстави продовження запобіжного заходу жодним чином, необґрунтовані та не доведені. Жодних доказів на їх підтвердження не надано, носять характер припущень. Кримінальне провадження є одноепізодним. В провадження Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області знаходиться ще одна справа за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України. В даній справі ОСОБА_8 перебував (до 22.09.2025 року) на заставі. Жодного порушення процесуальних обов`язків не допустив. Крім того, ОСОБА_8 перебуває на обліку у лікаря- нарколога з приводу - психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності з 2024 року. Перебуває на замісній підтримувальній терапії. В умовах тримання під вартою не отримує належного медичного лікування. Потребує лікування в закладах МОЗ.

Обвинувачений має місце постійного проживання в АДРЕСА_1 . Має, родину - батьків, дружину, дитину, соціальні зв`язки.

Обвинувачений ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить переглянути ухвалу суду першої інстанції, оскільки вважає рішення про продовження йому найсуворішого запобіжного заходу незаконним.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, яка просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали місцевого суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження № 0001367 від 18.08.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході вирішення питання про доцільність тримання під вартою ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що у разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, останній зможе переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків, продовжити злочинну діяльність.

Отже, за висновком суду першої інстанції мають місце ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. При цьому ризик переховуватися від суду з метою уникнути можливої кримінальної відповідальності, на думку колегії, є значним. Наявність даного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину. При оцінці даного ризику колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, яке поставлено у провину обвинуваченому та його особу.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, колегія суддів враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від потерпілої та осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За таких обставин, не будучи обмеженими у вільному спілкуванні із зазначеним колом осіб ОСОБА_8 може здійснити вплив на потерпілу та свідків, з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі.

Також колегія суддів вважає, що є реальний ризик з боку обвинуваченого продовжити злочинну діяльність, оскільки ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий в тому числі і за умисні корисливі злочини, обвинувачується у вчиненні умисного, корисливого злочину.

Обставин, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, колегією суддів не встановлено, а тому є обґрунтований висновок суду першої інстанції, що менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики передбачені ст. 177 КПК України та належне виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Колегія суддів вважає, що при вирішені питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу, суд першої інстанції належним чином врахував обставини, з наявністю яких закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що у даному кримінальному провадженні має місце один епізод злочинної діяльності, то вказана обставина не зменшує ризик неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Більш того, апеляційним судом встановлено, що кримінальне провадження вчинено обвинуваченим під час дії запобіжного заходу у вигляді застави у іншому кримінальному провадженні.

Інших переконливих доводів щодо незаконності ухвали суду першої інстанції апелянтами не наведено.

Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник, апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг, а тому ухвалу суду першої інстанції щодо продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2026 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4