У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зайчівське Жовтневого району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000136.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

підозрювана ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2026 року відносно підозрюваної ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 07.04.2026 р. включно, з визначенням застави у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 133 120 грн., у разі внесення якої покласти на підозрювану ОСОБА_5 обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого або застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

На думку апелянта, підозра ОСОБА_5 є необґрунтованою, оскільки остання стверджувала, що вилучена в неї речовина є амфітаміном, який вона придбала для власного споживання на тривалий період часу, при цьому амфітамін не є особливо небезпечною психотропною речовиною. Для кваліфікації дії за ч. 2 ст. 307 КК України необхідно наявність мети збуту в особливо великому розмірі, чого в даному випадку не доведено.

Захисник звертає увагу на недопустимость доказів, якими слідчий обґрунтував пред`явлену підозру, оскільки експрес-тест не є джерелом доказів у розумінні ст. 84 КПК України, для встановлення виду речовини, і без висновку експерта доводи про наркотичний засіб є припущенням. При цьому, будь-яких сертифікатів відповідності або свідоцтва про повірку експрес-тесту слідством не надано.

Захисник вказує на порушення слідчими процесуальних норм при затриманні ОСОБА_5 , оскільки спочатку її зупинили, провели обшук та перевірку вмісту пакунків, після чого пакунки поклали назад, а потім викликано слідчо-оперативну групу, яка проводила вилучення. Вказане, на думку захисника, свідчить про те що первинне втручання у приватність відбулось без законних на це підстав.

Апелянт просить врахувати, що підозрювана ОСОБА_5 раніше не судима, має постійне місце мешкання у м. Миколаєві та вищу освіту, проте суд не навів переконливих доводів, чому більш м`які запобіжні заходу не забезпечать належну процесуальну поведінку підозрюваної. Крім наведеного захисник вважає, що судом визначений завідомо непомірний розмір застави, для непрацюючою особи.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим СВ відділення поліції № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000136, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що не пізніше ніж 14.15 год. 07.02.2026 р., ОСОБА_5 , керуючись корисливим мотивом, всупереч вимогам Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», діючи з прямим умислом, направленим на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечних психотропних речовин з метою збуту, у невстановленому місці та у невстановленої у ході досудового розслідування особи незаконно придбала речовину невстановленою масою, у вигляді 20 згортків (закладки) які містять у собі особливо небезпечну психотропну речовину PVP (солі), невстановленою масою, яку ОСОБА_5 почала незаконно зберігати при собі, з метою подальшого збуту.

У подальшому, 07.02.2026 р., близько 14.15 год., з метою перевірки документів в умовах воєнного стану, працівниками ВП № 2 Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області поблизу будинку № 22 по просп. Богоявленському у м. Миколаєві зупинена ОСОБА_5 та, під час встановлення анкетних даних, остання повідомила співробітникам поліції, про наявність при собі заборонених речовин «Солі», тобто особливо небезпечної психотропної речовини PVP.

Після цього, в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_5 , що мало місце біля будинку № 22 по просп. Богоявленському у м. Миколаєві 07.02.2026 р. у період часу 16.21 год. по 17.12 год. під час її затримання у порядку ст. 208 КПК України, виявлено та вилучено 20 згортків (закладок), які містять у собі особливо небезпечну психотропну речовину PVP (Солі), які остання незаконно придбала та зберігала при собі, з метою подальшого збуту.

07.02.2026 р. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 08.02.2026 р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання та зберігання особливо небезпечних психотропних речовин з метою збуту.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , тяжкістю кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Врахувавши, що підозрювана ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, характер ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваної, доведення прокурором наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваної.

З урахуванням обставин кримінального провадження, даних про особу підозрюваної, слідчий суддя дійшов висновку про можливість визначення ОСОБА_5 застави у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали надані судом, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставин, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останньою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані протоколів затримання особи в порядку ст. 208 КПК України, допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 08.02.2026 р. та інші матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 .

Доводи захисника про відсутність мети збуту та про придбання речовини виключно для власного вживання не спростовують висновку про обґрунтованість підозри, оскільки на цій стадії суд перевіряє наявність обґрунтованої підозри, а не встановлює винуватість чи дає остаточну правову кваліфікацію. Наявність значної кількості однотипних згортків та спосіб їх зберігання об`єктивно узгоджуються з версією сторони обвинувачення щодо мети збуту та потребують перевірки в ході досудового розслідування.

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд доходить висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, що свідчить про можливість вчинення підозрюваною дій спрямованих на переховування від слідства або суду.

Крім того, апеляційний суд вважає доведеним ризик вчинення підозрюваною іншого кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу підозрюваної, обставин ймовірно вчиненого кримінального правопорушення та кількості вилучених на місці події згортків (20 штук) з речовиною.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не забезпечить виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.

Посилання захисника на відсутність на момент розгляду клопотання висновку експерта саме по собі не нівелює обґрунтованість підозри, оскільки вона може ґрунтуватися на сукупності даних протоколів процесуальних дій, показань та інших матеріалів. Питання допустимості й доказової сили експрес-тесту та остаточного визначення виду та маси речовини підлягає оцінці з урахуванням висновку експерта, який отримується в межах досудового розслідування.

Наявність постійного місця мешкання, освіти та відсутність судимості враховані судом, однак самі по собі не усувають ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з огляду на тяжкість інкримінованого діяння та обставини виявлення речовини, які свідчать про ймовірність ухилення та продовження протиправної діяльності.

Доводи апелянта про непомірність застави є необґрунтованими, оскільки її розмір визначено в межах, встановлених ст. 182 КПК України для тяжкого злочину, з урахуванням ризиків та необхідності забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Отже, оскільки рішення слідчого судді, станом на день розгляду клопотання слідчого, є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для її скасування та вирішення питання про пом`якшення підозрюваній ОСОБА_5 застосованого запобіжного заходу апеляційний суд не вбачає, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3