Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/263/26 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 401/4369/21 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2026 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.02.2026, якою стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 301-1, ч. 2 ст. 156 КК України,

продовжено міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, який обраховувати з 25 лютого 2026 року по 25 квітня 2026 року включно.

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.02.2026стосовно ОСОБА_6 продовжено міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів.

Рішення суду мотивоване тим, що обвинуваченому ставиться у провину вчинення тяжких злочинів, один з яких є вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, покарання за який передбачено виключно позбавлення волі до 8 років, що свідчить про його суспільну небезпечність. Враховуючи, що обвинувачений розуміє в чому його обвинувачують, та які можуть наступити наслідки його протизаконним діям, існує ризик щодо переховування від суду та продовження злочинної діяльності.

Таким чином, на час проведення судового засідання наявні ризики, встановлені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необгрунтоване. Змінити запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт, з покладенням обов`язків, передбаченим ст. 194 КПК України.

Зазначає, що дане кримінальне провадження перебуває в суді з грудня 2021 року. Сторона обвинувачення сфабрикувала справу, обвинувачення за ст.. 156 КК України без складу об`єктивної сторони кримінального правопорушення. В частині обвинувачення за ст.. 301-1 КК України сторона обвинувачення отримала докази незаконним шляхом.

На даний час відсутні ризики, на які посилається сторона обвинувачення.

Досудове розслідування завершено, допитані свідки, спеціаліст, потерпіла та її законний представник, що вказує на відсутність ризиків впливати на них.

Вказує на безпідставне перебування тривалий час під вартою.

Зазначає, що має постійне місце проживання, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно.

Протягом тривалого часу перебування під вартою отримав ІІІ групу інвалідності.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції під час перегляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 422-1 КПК України не здійснює перевірку правильності пред`явленої підозри та не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи.

Висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на більш м`який, є правильним.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені тяжких злочинів, один з яких є вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, покарання за який передбачено виключно позбавлення волі до 8 років.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів проти громадського порядку та моральності, та проти статевої свободи та недоторканності малолітньої.

Обвинувачений не працює, постійного джерела заробітку не має, усвідомлює, що вчинив тяжкі злочини та з метою уникнення від відповідальності за злочини, за вчинення яких передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, на строк до 8 років, може переховуватися від суду, тобто є ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме переховування від суду.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кількох злочинів, що свідчить про те, що він продовжив злочинну діяльність, отже є достатні підстави вважати, що обвинувачений може продовжити злочинну діяльність, тобто є ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, на даний час продовжують існувати ризики передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які були на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, тому відсутні підстави для застосування, щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Судом першої інстанції правильно враховано суспільну небезпечність злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, суворість можливого покарання ОСОБА_6 та визнано за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Наведені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду клопотання місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, отже підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою закінчується та до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин, отже місцевий суд дійшов правильного висновку про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів дослідивши відповіді надані Філією ДУ « Центр охорони здоров`я ДКВС України» в Черкаській та Кіровоградській областях від 24.02.2026 та 27.02.2026, що підтверджують наявність медичних діагнозів, однак не містить відомостей щодо неможливості перебування особи під вартою.

Доводи, на які посилається у своїй апеляційній скаргі обвинувачений не є суттєвими та не впливають на правильність прийнятого судового рішення і не можуть слугувати підставою для його скасування, а тому підстав для застосування судом до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.02.2026, якою стосовно ОСОБА_6 , продовжено міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4