Справа № 533/827/23
Провадження № 1-кп/533/18/26
УХВАЛА

іменем України

30 березня 2026 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 (у режимі ВКЗ),

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора про звернення до ТУ ДБР у м. Полтаві щодо повідомлень ОСОБА_5 про застосування недозволених методів досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно нього,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Козельщинського районного суду Полтавської області знаходиться кримінальне провадження № 0000427 від 01.06.2023 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

У судовому засіданні 30 березня 2026 року прокурор заявив клопотання про звернення до ТУ ДБР у м. Полтаві щодо повідомлень ОСОБА_5 про застосування недозволених методів досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно нього.

1. Обґрунтування клопотання прокурора

Прокурор ОСОБА_3 зазначав, що обвинувачений заявляє про застосування відносно нього недозволених методів досудового розслідування (фізичного та психологічного впливу) з боку працівників правоохоронних органів. Під час попереднього судового розгляду справи сторона захисту повідомляла, що зверталася з вказаного приводу до ДБР з метою перевірки вказаних фактів. З журналів судового засідання від 05.02.2024 та 10.04.2024 вбачається, що захисник повідомив, що ДБР закрило провадження по їхній скарзі. З метою перевірки цієї інформації прокурором було скеровано запит до ТУ ДБР у м. Полтаві та отримано відповідь, що ОСОБА_5 не звертався до органу ДБР. У зв`язку з цим прокурор просив суд зобов`язати ДБР провести розслідування щодо незаконних методів слідства на стадії досудового розслідування кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

2. Позиція потерпілої

Потерпіла ОСОБА_4 не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора. Підтвердила той факт, що обвинувачений повідомляв про насильство відносно нього ще під час першого судового розгляду.

3. Позиції сторони захисту

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора не заперечували.

Обвинувачений пояснив, що у день, коли померла потерпіла ОСОБА_7 (01.06.2023), у будинку по АДРЕСА_1 , оперуповноваженим Свистуном до нього застосовувалося фізичне насильство («ласточка») з метою отримання від нього визнавальних показань. Зі ОСОБА_8 було ще два чоловіка. Вони надягали йому на голову пакет, наказали лягти на підлогу, били. Свистун речі порозкидав. Все бачили та чули свідки ОСОБА_9 та сусіди. Стверджував, що на той час не міг поскаржитися на працівників поліції, адже перебував під цілодобовим домашнім арештом.

Захисник звертав увагу суду, що попередня захисниця дозволила проводити слідчий експеримент, незважаючи на наявність у підозрюваного на той час тілесних ушкоджень. Допоки Полтавським апеляційним судом не було вказано за дане правопорушення, прокуратура не реагувала на повідомлення обвинуваченого на нанесення йому ушкодження, попереднім складом суду та прокурором не було вчинено ніяких дій.

Окрім того захисник зазначив, що він вступив у справу як захисник вже після того, як був призначений безоплатний адвокат. Синці на обвинуваченому він вже не бачив, ОСОБА_8 дивно себе поводив на слідчому експерименті, свідок ОСОБА_10 та сусіди вказували, що чули крики. Необхідність звернення була ще на початку слідчих дій, однак ніхто не звернув увагу.

На відміну від першого провадження в суді першої інстанції, в цьому провадженні під час судового засідання сторона захисту не стверджувала, що раніше зверталася з відповідними заявами щодо недозволених методів розслідування до ТУ ДБР, факт звернення обвинувачений та його захисник ані підтвердили, ані спростували.

4. Оцінка та мотиви суду

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно із ст. 3 Конституції України, Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (04.11.1950) гарантує, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.02.2026 у справі № 686/23636/13-к зробила такі висновки щодо порушення статті 3 та пункту 1 статті 6 Конвенції:

«39. Як убачається з рішення ЄСПЛ у справі «Одаренко проти України», Суд констатував порушення як процесуального, так і матеріального аспектів

статті 3 Конвенції у зв`язку зі стверджуваним жорстоким поводженням працівників міліції стосовно ОСОБА_23 та неефективністю розслідування її скарг щодо цього.

40. ЄСПЛ вказав, що хоч заявниця самостійно не подавала офіційних скарг, компетентні органи державної влади знали про її твердження про жорстоке поводження щонайменше з 18 грудня 2013 року, коли її допитали, а отже, вони були зобов`язані провести ефективне розслідування.

41. Суд дійшов висновку, що національні органи влади не виконали свого зобов`язання провести ефективне розслідування, оскільки розслідуванню бракувало ретельності настільки, що твердження про жорстоке поводження були відхилені, по суті, на підставі показань відповідних працівників міліції. Не було докладено серйозних зусиль для встановлення фактичної дати затримання заявниці, узгодження цієї дати з часом отримання заявницею тілесних ушкоджень, або для з`ясування походження цих тілесних ушкоджень. У зв`язку з цим Суд також зазначив, що початкове пояснення заявниці, що вона отримала тілесні ушкодження, «вдаряючись об одвірки», було неправдоподібним і за цих обставин мало б викликати занепокоєння щодо можливого жорстокого поводження.

42. Крім того, ЄСПЛ зазначив, що саме держава має надати правдоподібне пояснення щодо тілесних ушкоджень, отриманих особою, яка перебуває під її контролем, органи державної влади належним чином не встановили, що тілесні ушкодження заявниці виникли за обставин, які виключали жорстоке поводження під час тримання під вартою у відділі міліції, як вона стверджувала.

43. Спираючись на свою попередню практику розгляду подібних справ, висновки у справі «Каверзін проти України» (рішення від 15 травня 2012 року, заява № 23893/03), в якій було встановлено системну проблему - небажання органів державної влади забезпечити оперативне й ретельне розслідування скарг на жорстоке поводження працівників правоохоронних органів, а також висновки у справах «Аднаралов проти України» (рішення від 27 листопада 2014 року, заява № 10493/12), «Кулік проти України (рішення від 19 березня 2015 року, заява № 10397/10) та «Ярошовець та інші проти України» (рішення від 03 грудня 2015 року, заява № 74820/10), в яких вказано про обов`язок держави надавати переконливі пояснення щодо тілесних ушкоджень, яких особи зазнали, перебуваючи під контролем працівників міліції, ЄСПЛ встановлено, що заявниця була піддана жорстокому поводженню, яке має бути кваліфіковане як нелюдське та таке, що принижує гідність.

44. ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що визнання допустимими доказами показань, отриманих в результаті катування або жорстокого поводження усупереч статті 3 Конвенції з метою встановлення відповідних фактів у кримінальному провадженні, призводить до несправедливості провадження в цілому. Цей висновок застосовується незалежно від доказової сили показань, а також від того, чи було їхнє використання вирішальним для засудження обвинуваченого (див. рішення у справах «Гефген проти Німеччини» [ВП] (Gafgen v. Germany) [GC], заява №22978/05, пункт 166, ЄСПЛ 2010 з подальшими посиланнями та «Замфереско проти України» (Zamferesko v. Ukraine), заява № 30075/06, пункти 70 - 72, від 15 листопада 2012 року).

45. Також Суд вказав, що, оскільки заявниця залишалася під контролем працівників міліції, триваючі наслідки попереднього жорстокого поводження могли вплинути на її поведінку одразу після нього (див. рішення у справі «Налбандян проти Вірменії» (Nalbandyan у. Armenia), заяви №9935/06 і №23339/06, пункт 102, від 31 березня 2015 року). Таким чином, повторення заявницею своїх зізнавальних показань на місці злочину було так само скомпроментовано попереднім жорстоким поводженням з нею і не могло бути допустимим доказом (див. рішення у справі «Міндадзе та Немсіцверідзе проти Грузії» (Mindadze and Nemsitsveridze v. Georgia), заява №21571/05, пункт 141, від 01 червня 2017 року).

46. Враховуючи вищезазначене, та факт, що визнання заявниці винною не ґрунтувалося на її первинних зізнавальних показаннях, ЄСПЛ дійшов висновку, що було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції оскільки національні суди не виключили надані в ході слідчого експерименту показання заявниці з доказової бази, що зробило провадження в цілому несправедливим».

Частиною 3 ст. 333 КПК України передбачено, що якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії.

Відповідно до ч. 6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Непроведення перевірки щодо доводів обвинуваченого про застосування відносно нього під час досудового розслідування заходів фізичного та психічного впливу правоохоронними органами стало однією з підстав для скасування попереднього вироку суду.

В ухвалі Полтавського апеляційного суду від 12.11.2025 по справі №533/827/23 (т.с.2 а.с. 259-263) зазначено, що обвинувачений ОСОБА_5 під час розгляду справи переднім складом суду вказував про застосування відносно нього під час досудового розслідування заходів фізичного та психічного впливу правоохоронними органами, які були залишені без належного реагування. Забезпечення перевірки заяви про застосування недозволених методів шляхом проведення уповноваженим органом офіційного розслідування щодо можливих порушень прав людини, гарантованих статтями 27, 28 Конституції України, є обов`язковим, що і не було дотримано місцевим судом під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 . Наведені обставини свідчать про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що згідно з положеннями п. 2, п. 3 ч. 1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України стало підставами для скасування вироку суду першої інстанції з призначенням нового судового розгляду.

Також, Полтавським апеляційним судом було зазначено, що під час нового розгляду кримінального провадження місцевому суду необхідно провести процедуру провадження з дотриманням вимог закону, перевірити доводи апеляційної скарги захисника, надати належну оцінку усім доказам в їх сукупності, дослідити обставини, що мають значення для вирішення питання щодо всіх елементів складу інкримінованого злочину, а також доводи обвинуваченого про застосування відносно нього під час досудового розслідування заходів фізичного та психічного впливу правоохоронними органами.

Питання щодо застосування до обвинуваченого працівниками поліції недозволених методів фізичного та психологічного впливу має істотне значення для кримінального провадження.

Верховний Суд у своїх висновках неодноразово наголошував на тому, що суд повинен забезпечити проведення відповідної перевірки заяви особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, в установлений законом спосіб.

Допустимість як доказів свідчень, отриманих за допомогою катування, з метою встановлення відповідних фактів у кримінальному провадженні призводить до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких свідчень і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження підсудного судом (див. рішення у справі «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany).

Суд зазначає, що повідомленні обвинуваченим та його захисником у судовому засіданні 30.03.2026 обставини щодо жорсткого та нелюдського поводження до обвинуваченого працівниками поліції на стадії досудового розслідування підлягають ретельній перевірці. Порушення матеріального та процесуального аспектів статті 3 Конвенції (жорстоке поводження та неефективне розслідування) та пункту 1 статті 6 Конвенції (права на справедливий судовий розгляд), можуть вплинути на результат провадження в цілому та призвести до несправедливості провадження в цілому.

Отже суд уважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та звернутися до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Полтаві, й доручити провести перевірку повідомлених обвинуваченим ОСОБА_5 фактів про застосування до нього працівниками поліції насильства, яке за твердженням обвинуваченого мало місце під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000427 від 01 червня 2023 року.

Керуючись ст. 206, ч. 2 ст. 376 КПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовільнити клопотання начальника Козельщинського відділу Глобинської окружної прокуратури в Полтавській області ОСОБА_3 про звернення до ТУ ДБР у м. Полтаві щодо повідомлень ОСОБА_5 про застосування недозволених методів досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно нього.

Доручити Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Полтаві (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 37), з дотриманням вимог ст. 214 КПК України провести перевірку повідомлених обвинуваченим ОСОБА_5 фактів про застосування до нього працівниками поліції фізичного насильства, яке за твердженням обвинуваченого мало місце під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000427 від 01 червня 2023 року.

Копію прийнятого органом досудового розслідування процесуального рішення направити до Козельщинського районного суду Полтавської області.

Копії ухвали направити до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташового у місті Полтаві, - для виконання; процесуальному прокурору ОСОБА_3 - для контролю; іншим учасникам до відому.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 31.03.2026. Повний текст не оголошувався у зв`язку з неявкою учасників на проголошення ухвали у призначений час.

Суддя ОСОБА_1