Справа № 138/3021/25
Провадження №11-кп/801/296/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника у режимі

відеоконференції ОСОБА_7 ,

обвинуваченого у

режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000410 від 20.08.2025 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08.01.2026, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могилів-Подільський Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта середня, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей 2010, 2016, 2018 та 2021 років народження, паспорт - НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 (два) роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік, із покладеними обов`язками, передбаченого п.п. 1,2 ст. 76 КК України.

В С Т А Н О В И В:

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08.01.2026 ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_8 постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24.09.2024 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк 200 годин.

Після цього з метою виконання вказаної постанови ОСОБА_8 викликаний до Могилів-Подільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області, де його поставлено на облік, роз`яснено порядок відбування покарання та попереджено, що в разі ухилення від відбування суспільно корисних робіт він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ст.183-2 КУпАП, а у разі злісного ухилення від відбування суспільно корисних робіт до кримінальної відповідальності за ст.389-2 КК України.

В подальшому ОСОБА_8 видано направлення на відпрацювання суспільно корисних робіт до Могилів-Подільського міського комунального підприємства «Комбінат комунальних підприємств», де він відповідно до постанови суду та направлення Могилів-Подільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області мав приступити до відбування стягнення з 28.10.2024.

ОСОБА_8 з 01.11.2024 по 11.04.2025 без поважних причин не з`явився на відпрацювання суспільно корисних робіт та не відпрацював жодної призначеної години адміністративного стягнення, у зв`язку з чим працівниками органів пробації за ухилення від відбування суспільно корисних робіт, щодо ОСОБА_8 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.183-2 КУпАП. В подальшому постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 06.05.2025 ОСОБА_8 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст.183-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 3 доби.

Відбувши стягнення у виді адміністративного арешту ОСОБА_8 12.08.2025 повторно отримав від провідного інспектора Могилів-Подільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації у Вінницькій області» направлення на відпрацювання суспільно корисних робіт з вимогою приступити до виконання робіт не пізніше 14.08.2025, однак на шлях виправлення не став та до Могилів-Подільського міського комунального підприємства «Комбінат комунальних підприємств» для відбування суспільно корисних робіт у вказаний термін не прибув.

Таким чином, ОСОБА_8 будучи притягнутим до адміністративної відповідальності на підставі ст.183-2 КУпАП, продовжив ухилення від відбування суспільно корисних робіт, тобто не прибув до місця виконання суспільно корисних робіт протягом двох днів з дати, визначеної у направлені уповноваженою посадовою особою уповноваженого органу з питань пробації без поважних причин станом на 29.08.2025 не виконував жодної години призначених йому суспільно корисних робіт.

Таким чином, дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ст. 389-2 КК України злісне ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

На вказане судове рішення прокурор Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу зі змінами, у якій просив змінити вирок Могилів-Подільського суду Вінницької області від 08.01.2026 через істотні порушення вимог кримінально процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У резолютивній частині вироку вказати на засудження ОСОБА_8 за ст. 289-2 КК України із застосування положень ст. 69-1 КК України на 1 (один) рік 4 (чотири) місяці позбавлення волі та на звільнення на підставі ст. 75 КК України із застосуванням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Апеляційну скаргу зі змінами мотивує тим, що, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення, у тому числі вирок суду, має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, однак оскаржуваний вирок цим вимогам не відповідає.

Так, з урахуванням положень ч. 1 ст. 69-1 КК України та роз`яснень п. 6-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК України, а саме: з`явлення із зізнанням, щирого каяття або активного сприяння розкриттю злочину, добровільного відшкодування або усунення заподіяної шкоди, а також за відсутності обставин, що обтяжують покарання, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією відповідної статті Особливої частини КК України.

Водночас, як зазначається у апеляційній скарзі зі змінами, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується у випадку, коли такі збитки або шкоду фактично не було заподіяно, що, зокрема, узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові у справі № 5-23кс-16 від 14.04.2016.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні визнав свою винуватість повністю, при цьому щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання, а обставин, що обтяжують покарання, встановлено не було.

Разом з тим, згідно з формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним, будь-яких збитків або шкоди злочином заподіяно не було.

Крім того, санкцією ст. 389-2 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 2 років, а відтак, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, з урахуванням вимог ст. 69-1 КК України, обвинуваченому слід було призначити покарання не більше ніж дві третини від максимального строку, що становить 1 рік 4 місяці позбавлення волі.

Однак, як вбачається з оскаржуваного вироку від 08.01.2026, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання у виді 2 років позбавлення волі, тобто більше, ніж дві третини максимального строку найбільш суворого покарання, передбаченого санкцією зазначеної статті.

Таким чином, як наголошується в апеляційній скарзі, суд першої інстанції, всупереч вимогам закону України про кримінальну відповідальність, не застосував положення ст. 69-1 КК України та не врахував правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 14.04.2016 № 5-23кс-16, у зв`язку з чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

У зв`язку з викладеним, таке неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни вироку судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, позицію сторони захисту та обвинуваченого, які теж підтримали апеляційну скаргу прокурора та просили її задовільнити, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи зміненої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора зі змінами слід задовільнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам вирок суду не відповідає.

Проаналізувавши доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, колегія суддів вважає їх обґрунтованими у зв`язку з наступним.

Згідно з ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті(санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Верховний Суд у постанові від 10.07.2018 (справа№ 148/1211/15-к), зазначив, що формулювання п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, тобто або з`явлення із зізнанням, або щирого каяття або активного сприяння розкриттю злочину, означає, що вимогу цього пункту виконано.

Таким чином, положення ст. 69-1 КК України застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України та будь-яку з обставин вказаних у п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України.

При цьому, згідно позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 22.06.2023 у справі№ 953/22223/21 при призначенні покарання із застосуванням ст. 69-1 КК України добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується, відсутність цієї ознаки не є перешкодою для застосування спеціальних правил призначення покарання тоді, коли такі збитки або шкоду не заподіяно (висновок, сформульований у постанові Верховного Суду України від 14.04.2016).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою винуватість повністю, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Вказані обставини обґрунтовано визнані судом першої інстанції такими, що пом`якшують покарання. Водночас, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до формулювання обвинувачення, будь-яких збитків або шкоди кримінальним правопорушенням заподіяно не було, у зв`язку з чим положення щодо добровільного відшкодування шкоди як пом`якшуючої обставини не підлягають застосуванню, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України.

Так, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається прізвище, ім`я та по-батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідній статті (частині статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також початок строку відбування покарання.

У роз`ясненнях п. 24 Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29.06.1990 зазначається, що зміст резолютивної частини вироку має бути викладено чітко і ясно, щоб при його виконанні не виникло сумнівів щодо виду і розміру покарання, призначеного судом та змісту інших визначених у цій частині вироку.

Разом із тим, колегія суддів також зазначає, що з урахуванням вимог ч. 1 ст. 69-1 КК України, за наявності щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, а також за відсутності обставин, що обтяжують покарання, строк покарання не може перевищувати двох третин максимального строку найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією відповідної статті Особливої частини КК України.

Однак, всупереч наведеним вимогам закону, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у максимальному розмірі, визначеному санкцією ст. 389-2 КК України, а саме 2 роки позбавлення волі, що перевищує встановлену законом межу у вигляді двох третин максимального строку покарання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, не застосувавши спеціальні правила призначення покарання, передбачені ст. 69-1 КК України, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни вироку.

Водночас, враховуючи характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, визнав вину, щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає за можливе призначити покарання у межах, визначених ст. 69-1 КК України, а саме у виді 1 року 4 місяців позбавлення волі.

Разом з тим, з огляду на наведені обставини, дані про особу обвинуваченого, а також з метою досягнення цілей покарання, передбачених ст. 50 КК України, колегія суддів приходить до висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим вважає обґрунтованим застосування положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням із визначенням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

У силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу зі змінами слід задовільнити, а вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08.01.2026 змінити у частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08.01.2026, яким ОСОБА_8 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України, змінити.

Вказати у резолютивній частині вироку Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08.01.2026 на засудження ОСОБА_8 за кримінальне правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України із застосуванням положень ст. 69-1 КК України на 1 (один) рік 4 (чотири) місяці позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та

може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4