Справа №766/4707/24
У Х В А Л А

про зміну запобіжного заходу

05.03.2026 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

обвинувачених: ОСОБА_4

ОСОБА_5

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

захисників: ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_11

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_12

під час відкритого судового засідання в залі суду м. Херсона, проведеного в режимі відеоконференції з Державною установою «Миколаївський слідчий ізолятор», з розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 03.07.2023 за №40001385 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

- у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів),

передбачених ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

- у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів),

передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,

- у вчиненні кримінальних правопорушень,

передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК України, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Херсонського міського суду Херсонської області (суддя ОСОБА_1 ) перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК України.

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 28.09.2023 відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді «тримання під вартою», який востаннє було продовжено ухвалою суду від 08.01.2026 строком до 08.03.2026.

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 29.09.2023 відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді «тримання під вартою», який востаннє було продовжено ухвалою суду від 08.01.2026 строком до 08.03.2026.

І. Доводи клопотання сторони обвинувачення

Так прокурором під час судового засідання було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді «тримання під вартою» стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на обґрунтування яких зазначено про наявність ризику переховування обвинувачених від суду, а також можливість впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки їх допит не розпочато. Крім того вважає, що обвинувачені зможуть перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи кількість епізодів інкримінованих протиправних дій, а також наявність судимостей за попередніми вироками.

ІІ. Доводи сторони захисту

Захисник ОСОБА_11 заперечила щодо клопотання прокурора відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , звернулася до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу на домашній арешт щодо кожного. В обґрунтування клопотання зазначила, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , хворіє на хронічні захворювання, є ВІЧ-інфікованою особою, отримує відповідне лікування та потребує постійного медикаментозного лікування.

Обвинувачена ОСОБА_8 раніше не судима, має постійне зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає з матір`ю, а отже має місці соціальні зв`язки, незважаючи на те, що є незаміжньою, хворіє на хронічні захворювання, є ВІЧ-інфікованою особою, отримує відповідне лікування та потребує постійного медикаментозного лікування.

Зауважила, що обвинувачені перебувають під вартою майже три роки, тоді як в рамках судового провадження ще не завершено дослідження письмових доказів по справі. Обвинувачені не мають наміру переховуватися від суду, оскільки вважають себе невинуватими у збуті наркотичних засобів, що мають намір довести саме під час судового розгляду.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали позицію захисника, просили відмовити у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

ІІІ. Оцінка та висновки суду

Заслухавши думки учасників судового засідання, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд, враховуючи характер інкримінованих кримінальних правопорушень, мету і підстави застосування запобіжних заходів, визначені ст. 177 КПК України, дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження обраних раніше запобіжних заходів.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення (ч. 3 ст. 331 КПК України). Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч. 1 ст. 197 КПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 199 КПК України, суд при вирішенні питання щодо доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого, повинен враховувати зокрема таке: чи не зменшився заявлений ризик або чи не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; встановити наявність обставин, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на існування таких ризиків:

- ризик переховування обвинувачених від суду;

- ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні;

- ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оцінюючи наявність ризиків, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує можливість обвинувачених: 1) переховування від суду. Так, останні підозрюються у вчиненні ряду злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, за санкцією одного з яких, а саме: ч. 3 ст. 307 КК України, який є особливо тяжким злочином, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна. Звільнення від кримінальної відповідальності чи звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення такого характеру злочинів КК України виключає. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

2) незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Оцінюючи наявність цього ризику суд бере до уваги той факт, що судовий розгляд перебуває на початковому етапі, тому суду потрібно буде допитати ряд свідків для встановлення обставин у цьому кримінальному провадженні. Анкетні дані допитаних під час досудового розслідування свідки обвинувачем відомі, що не виключає можливість їх подальшого спілкування, за наслідками якого останні можуть змінити свої покази на користь обвинувачених. При оцінці існування цього ризику суд також виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України); 3) ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Обґрунтованим вважає суд і твердження сторони обвинувачення щодо існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачені офіційно не працевлаштовані, офіційних джерел доходу не мають. Причинами протиправних дій стало бажання отримати матеріальну вигоду, що викликає обґрунтовані побоювання щодо продовження вчинення протиправних дій в майбутньому.

При вирішенні питання суд бере до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке може бути застосоване до ОСОБА_7 у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; репутацію обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності в тому числі і вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів. Крім того обвинувачений перебуває на обліку у лікаря-нарколога як наркозалежна особа та відсутність належних відомостей про міцність соціальних зв`язків, що ставить під сумнів можливість належного виконання обов`язків обвинуваченого.

При вирішенні питання суд бере до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке може бути застосоване до ОСОБА_8 у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; репутацію обвинуваченої; відсутність жодних відомостей про міцність соціальних зв`язків, що ставить під сумнів можливість належного виконання обов`язків обвинуваченою.

Таким чином, з огляду на викладене, наявні підстави для застосування запобіжного заходу щодо обох обвинувачених, проте вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу саме у виді «тримання під вартою», суд зауважує таке.

Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом.

Так відносно обвинуваченого ОСОБА_7 з 28.09.2023 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою у зв`язку з підозрою у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України.

Відносно обвинуваченої ОСОБА_8 з 29.09.2023 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою у зв`язку з підозрою у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Разом з цим, тривале тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принципи поваги до свободи особистості. Також згідно з п. 3 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Крім того, суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча неодноразово і визначалась як слідчим суддею так і судом як визначаючий елемент при оцінці ризику ухилення від суду, однак на думку суду на даному етапі кримінального провадження не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою або самостійною підставою для тримання особи під вартою чинним законодавством України не визначається, а повинна враховуватися з іншими обставинами, які вказані в ст. 177, ст. 183 КПК України.

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Так, у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 у справі «Марченко проти України» зазначено: «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м?якого запобіжного заходу», про це ж вказується у п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 по справі «Хайреддінов проти України».

Відповідно ж до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу.

При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти. При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії»).

Згідно правової позиції ЄСПЛ у рішенні в справі «Харченко проти України» «розумність» строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, щодо можливості його звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Так з матеріалів кримінального провадження дійсно вбачається, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності в тому числі і вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, проте перебуває на обліку у лікаря-нарколога як наркозалежна особа, має хронічні захворювання та є ВІЧ-інфікованою особою, у зв`язку з чим до затримання проходив періодичне стаціонарне лікування та отримував медикаментозне лікування і в домашніх умовах, про що свідчать відповідні медичні документи, надані стороною захисту. Враховуючи тривалість перебування ОСОБА_7 під вартою, а також відповідь з медичної установи Державно установи «Миколаївський слідчий ізолятор», яка свідчить про обмежені можливості надання відповідної допомоги, суд приходить до висновку про необхідність додаткового медичного контролю та спостереження. Крім того ОСОБА_7 до затримання мав зареєстроване місце проживання, яке на даний час залишилось незмінним.

Щодо обвинуваченої ОСОБА_8 суд також враховує той факт, що остання до затримання дійсно мала постійне зареєстроване місце проживання, де проживала разом з матір`ю, має хронічні захворювання, є ВІЧ-інфікованою особою та потребує належного медичного спостереження, тоді як з наданих на дослідження суду медичних документів вбачається, що в умовах слідчого ізолятора належна медична допомога майже не забезпечується.

Таким чином з огляду на сукупність наведених обставин можна констатувати, що тривале перебування в умовах слідчого ізолятора нівелює як можливість дотримання основоположних прав обвинувачених.

Не зважаючи на обґрунтованість заявлених стороною обвинувачення ризиків, станом на день розгляду клопотання, враховуючи тривалість судового провадження, фактично знівельовано мотивування того, що обвинувачені будуть ухилятись від виконання процесуальних рішень суду або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вимоги та практику кримінального судочинства на гуманізацію та підвищення гарантій захисту прав особи, з огляду на об`єктивну тривалість судового провадження, суд, вважає недоцільним подальше тримання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із тримання під вартою на іншій запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт, та покладання на них обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що у своїй сукупності може забезпечити виконання процесуальних обов`язків обвинуваченими та сприятиме оперативності судового провадження.

Керуючись п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 176-178, 181, 183, 194, 199, 331, 369, 372, 376 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

1. Клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу «тримання під вартою» на «домашній арешт» щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - задовольнити. У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - відмовити.

2. Запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Первомайськ Миколаївської області) у виді тримання під вартою змінити на домашній арешт.

Заборонити ОСОБА_7 залишати житло за адресою зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Покласти на ОСОБА_7 наступні процесуальні обов`язки:

1) прибувати до суду, із визначеною періодичністю;

2) не відлучатися із с. Комишани м. Херсона, окрім днів судових засідань в Херсонському міському суді Херсонської області, без дозволу суду;

3) повідомляти суд та орган внутрішніх справ за місцем проживання про зміну місця проживання;

4) утримуватися від спілкування зі свідками та обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

5) не відвідувати кафе, ресторани, їдальні та інші місця, де відпускають на розлив спиртні напої;

6) не з`являтись в громадських місцях в нетверезому стані;

7) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

3. Запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченої ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки м. Херсон) у виді тримання під вартою змінити на домашній арешт.

Заборонити ОСОБА_8 залишати житло за адресою зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , цілодобово.

Покласти на ОСОБА_8 наступні процесуальні обов`язки:

1) прибувати до суду, із визначеною періодичністю;

2) не відлучатися із м. Херсона, окрім днів судових засідань в Херсонському міському суді Херсонської області, без дозволу суду;

3) повідомляти суд та орган внутрішніх справ за місцем проживання про зміну місця проживання;

4) утримуватися від спілкування зі свідками та обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

5) не відвідувати кафе, ресторани, їдальні та інші місця, де відпускають на розлив спиртні напої;

6) не з`являтись в громадських місцях в нетверезому стані;

7) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали до 05 травня 2026 року.

4. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Первомайськ Миколаївської області) з-під варти негайно після доставлення до місця проживання.

5. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України звільнити обвинувачену ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки м. Херсон) з-під варти негайно після доставлення до місця проживання.

6. Роз`яснити ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що працівники органів внутрішніх справ з метою контролю за їхньою поведінкою мають право з`являтись в їхнє житло, вимагати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених на них обов`язків.

7. Виконання ухвали доручити Відділу поліції №2 Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області та Херсонському районному управлінню поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області.

8. Покладені обов`язки довести до відома обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та роз`яснити, що в разі їх невиконання до них може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на них може бути покладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.

9. Копію ухвали направити на адресу Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор», Відділу поліції №2 Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області та Херсонського районного управлінню поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області для виконання.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1