УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року

м. Київ

справа № 132/1336/25

провадження № 51-888ск26

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 січня 2026 року щодо засудженого ОСОБА_4 .

Обставини справи

1. Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2025 року, залишеним без змін апеляційним судом,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителяАДРЕСА_1засуджено за ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК суд звільнив ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням і визначив іспитовий строк тривалістю 3 роки та поклав на нього виконання обов`язків, передбачених ст. 76 цього ж Кодексу.

2. Як установив суд, ОСОБА_4 24 січня 2025 рокуо 19:05, керуючи автомобілем «Peugeot Partner» д.н.з НОМЕР_1 , на а/д М-21 «Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський» у напрямку м. Житомир, під час здійснення лівого розвороту, не переконався у безпечності маневру, не надав перевагу у русі автомобілю «Audi А6» д.н.з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався у напрямку м. Вінниці, виїхав на проїзну частину зустрічних смуг руху, де допустив зіткнення з вказаним транспортним засобом, після чого унаслідок розкидання транспортних засобів, сталося дотичне зіткнення автомобіля «Peugeot Partner» з автомобілем «Audi А4» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_6 , який перебував за межами проїзної частини дороги.Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Peugeot Partner» ОСОБА_7 та малолітній ОСОБА_8 від отриманих тяжких тілесних ушкоджень загинули на місці події.

Доводи касаційної скарги

3. У касаційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_4 та правильності кваліфікації його дій, порушує питання про скасування судового рішення через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, застосування ст. 75 КК та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок м`якості та через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

4. На обґрунтування своєї позиції прокурор зазначає, що суд апеляційної інстанції помилково не взяв до уваги в повній мірі обставини вчинення кримінального правопорушення та його наслідки, а саме залишено поза увагою те, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, внаслідок якого загинули двоє людей.

Оцінка Суду

5. Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

6. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

7. Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

8. Статтею 75 КК визначено, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

9. За змістом скарги прокурор не заперечує доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за частиною 3 статті 286 КК.

10. Суд не вважає обґрунтованими посилання прокурора на те, що апеляційний суд належно не перевірив доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, які зводилися до незгоди з визначенням розміру покарання та порядком його відбування.

11. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком районного суду про можливість застосування до засудженого положень статей 75, 76 КК із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, навівши мотиви, чому він вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

12. Так суд першої інстанції, відповідно до вимог статей 66, 67 КК урахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно з статтею 12 КК відноситься до тяжких злочинів, дані про особу засудженого, який раніше не судимий,за місцем проживання характеризується позитивно, у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на обліку не перебуває, вчинив злочин з необережності, у наслідок даної ДТП втратив дружину та дитину, позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка претензій до засудженого не має та просить суд обрати покарання не пов`язане з позбавленням волі, думку рідних загиблих, які звернулися до суду з письмовою заявою про те, що претензій до засудженого не мають та просять не позбавляти його волі, так як на їх спільну думку, його виправлення можливе без позбавлення волі, а також обставину, яка пом`якшує його покарання, щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують його покарання.

13. Проаналізувавши рішення районного суду, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині призначення засудженому такого виду та розміру покарання із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання та не знайшов при цьому підстав для призначення більш суворого покарання.

14. Зокрема суд апеляційної інстанції зазначив, що з урахуванням думки потерпілої, яка не є визначальною, хоча й може враховуватися судом під час призначення покарання, а також враховуючи, що у даній дорожньо-транспортній пригоді загинуло двоє осіб, а саме дружина та малолітній син засудженого, призначене судом першої інстанції покарання відповідає принципам гуманності, справедливості, не тягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

15. Рішення апеляційного суду належним чином мотивоване з посиланням на обставини справи і відповідає вимогам статті 419 КПК.

16. Зміст оскаржуваного судового рішення не дає підстав вважати, що покарання засудженому призначено з порушенням визначених у законі загальних засад. Із такими висновками судів погоджується і колегія суддів.

17. Фактично, доводи прокурора зводяться до того, що суд апеляційної інстанції надав таку оцінку обставинам вчинення злочину, індивідуальним рисам особи засудженого та іншим обставинам справи, з якою не згоден прокурор.

18. У касаційній скарзі прокурор не навів підстав вважати обране ОСОБА_4 покарання явно несправедливим і переконливих доводів, які б спростовували висновки судів в цій частині, та які свідчать про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

19. З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які свідчать про необхідність відкриття провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 січня 2026 року щодо засудженого ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3