Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/4129/24
номер провадження 1-кп/695/211/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000945 від 12.07.2024 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

до суду надійшли матеріали кримінального провадження № 0000945 від 12.07.2024 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з підстав зазначених у клопотанні, оскільки не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просили застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Додатково пояснили, що зазначені у клопотанні ризики відсутні та не підтверджені відповідними доказами.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши учасників судового процесу, ознайомившись з обвинувальним актом та доданими матеріалами, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Судом при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу оцінено в сукупності такі обставини:

1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення - факти та інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_5 до вчинення вказаного вище кримінального правопорушення, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість пред`явленого йому обвинувачення;

2) тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини: ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України кваліфікуються як тяжкий злочини, санкція ч. 2 ст. 121 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років;

3) вік та стан здоров`я обвинуваченого: обвинувачений є особою молодого віку, не є особою з інвалідністю;

4) міцність соціальних зв`язків обвинуваченого: обвинувачений має зареєстроване місце проживання, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має;

5) обвинуваченому за даним кримінальним провадження інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не обирався;

6) обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

На думку суду, прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений без застосування до нього запобіжного заходу може переховуватися від суду. Судом не встановлено стримуючі фактори, які свідчать, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди для запобігання відправлення правосуддя в спосіб неявки в судове засідання.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яжинський проти Польщі" ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу.

Доводи сторони захисту, що потерпілі, свідки вже допитані, тому ніякого впливу на них бути не може є безпідставними, оскільки судовий розгляд триває, а тому немає підстав вважати, що у суду не виникне необхідності додаткового допиту потерпілих або свідків.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема, має судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Летельє проти Франції" № 12369/86 від 26.06.1991 вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/97 від 26.07.2001.

Суд констатує, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності з іншими обставинами суттєво збільшує ризик втечі, а тому враховується при оцінюванні ризиків. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

З огляду на вказане, суд погоджується з прокурором, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення наявний. Частина ризиків, які були підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування, залишилися. Застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованою та необхідною мірою, оскільки обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, максимальним покаранням за який є позбавлення волі строком до десяти років, у зв`язку з чим існує ймовірний ризик, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Тобто, для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою наявні всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд вважає безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, доводи сторони захисту про те, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого було б можливим застосування щодо нього альтернативного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Суд бере до уваги те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованому кримінальному правопорушенні, обставини, за яких обвинувачується ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене вище, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , думку представника потерпілого, який наполягав на задоволеннні клопотання прокурора, суд приходить до висновку, що застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Відповідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, що виключає можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що існують всі підстави для задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 177-178, 183, 193-194, 196-197, 331, 372 КПК України, суд

у х в а л и в:

продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на шістдесят днів до 28.03.2026.

У задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали для виконання направити Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде складено та оголошено 30.01.2026 о 08.00 год.

Суддя ОСОБА_1