Справа № 148/2731/25
Провадження №1-кс/148/106/26
У Х В А Л А

Іменем України

10 березня 2026 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність Тульчинської окружної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,-

В С Т А Н О В И В:

10.02.2026 до Тульчинського районного суду з Вінницького апеляційного суду надійшли для розгляду матеріали за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність Тульчинської окружної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Скарга обґрунтована тим, що 15.08.2025 о 09:01 год. скаржник звернувся до Тульчинської окружної прокуратури з повідомленням про вчинення кримінального діяння, та у подальшому 18.08.2025 звернувся до прокуратури, щоб надали йому витяг про реєстрацію його повідомлення в ЄРДР, однак останньому повідомили, що не встигли зареєструвати дане повідомлення. З чим скаржник не погоджується та просить зобов`язати керівника Тульчинської окружної прокуратури внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, згідно заяви від 15.08.2025.

В зв`язку з чим просить зобов`язати керівника Тульчинської окружної прокуратури невідкладно внести відомості про кримінальне правопорушення, яке викладено в його заяві від 15.08.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування.

Скаржник в судове засіданні не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги, оскільки скаржник звернтався до суду з аналогічною скаргою з тих самих підстав, яка раніше вже розглянута судом та по якій вже постановлено ухвалу, яка набрала законної сили.

Слідчий суддя, вислухавши думку прокурора, дослідивши скаргу, дійшов наступних висновків.

Розгляд вищевказаної скарги, яка надійшла з Вінницького апеляційного суду 10.-2.2026 і в цей же день була розподілена слідчому судді, було призначено до розгляду 12.02.2026, в строки визначенні КПК України. Однак, розгляд справи не відбувся в зв`язку з неявкою в судове засідання скаржника ОСОБА_4 .

В подальшому, розгляд справи призначався 18.02.2026, 26.02.2026, 10.03.2026, і скаржнику ОСОБА_4 направлялись повістки, а також останній повідомлявся на електрону адресу, яка зазначена Вінницьким апеляційним судом (а.с. 23). Повідомлення на електрону адресу скаржника, ним отримувались завчасно, до призначеної дати судового засідання. Крім того, про дату судового засідання 10.03.2026, скаржник був належним чином повідомлений шляхом отримання повістки, що підтверджується трекінгом відправлення R27, який було відправлено 26.02.2026, і отримано скаржником 07.03.2026.

За приписами ст. 306 КПК України визначено порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування.

Так, частиною третьої вказаної статті визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що законодавцем встановлено імперативну норму, а саме розгляд скарги за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, і яка виражає у категоричних розпорядженнях держави чітко позначені дії і не допускає ніяких відхилень від вичерпного переліку прав і обов`язків суб`єктів.

Тобто, імперативна норма зобов`язує, як суд, розглядати справу за обов`язкової участі скаржника, так і особу, яка подала скаргу бути обов`язково присутньою при розгляді скарги.

З аналізу вищевикладеного, приходжу до висновку, що чинним КПК України, розгляд скарги у відсутність особи, яка її подала - не можливий.

Чинний КПК України, крім вимоги щодо обов`язкової участі скаржника при розгляді скарги (ч.3 ст. 306 КПК України), не регламентує питання дій суду в разі неявки особи, яка звернулась зі скаргою, на засідання з розгляду такої скарги.

Згідно із ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Аналіз вказаних положень законодавства з урахуванням позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, висловленої «Узагальненнях «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 року свідчить про те, що постановлення слідчим суддею ухвали про залишення відповідної скарги без розгляду у разі неявки скаржника відповідає вимогам ч. 3 ст. 306 КПК України, згідно із якою розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Отже, у контексті вирішення питання про дії суду в разі відсутності скаржника, який заявив клопотання про розгляд скарги без його участі, а також належним чином повідомленого скаржника, який не з`явився на такий розгляд, слід зважати на те, що слідчим суддям доцільно у таких випадках залишати скаргу без розгляду. У випадку залишення скарги без розгляду скаржник буде мати право повторно звернутися з такою в суд.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як неодноразово наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, заявник як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їх процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України»).

Разом з тим, судом було вжито всіх вичерпних заходів щодо належного повідомлення ОСОБА_4 про дату та час розгляду справи. Однак, останній ігноруючи норми КПК України в судові засіданні не з`являвся, що в свою чергу може свідчити про зловживання процесуальними правами.

Такий висновок суду ґрунтується на приписах зазначених в КПК України (ст. 26 ч.1), і полягає в тому, що учасник процесу має право розпоряджатися своїми суб`єктивними правами до тих меж поки він не порушує прав інших учасників процесу, а також не порушує заборон, визначених в законі для забезпечення нормального виконання завдань кримінального судочинства.

Крім того, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідуванняможе бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи, зазначенні вище обставини, суд прийшов до переконання, про розгляд справи у відсутність скаржника, а не залишення скарги без розгляду, так як судом встановлено, що вказана скарга подана до суду повторно.

В свою чергу, згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя наділений повноваженнями судового контролю у кримінальному провадженні.

Чинне законодавство зазначає, що основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які беруть участь у кримінальному процесі, та забезпечення законності провадження у справі на досудових стадіях.

Таким чином, слідчий суддя - це суддя, уповноважений забезпечувати законність та обґрунтованість обмеження конституційних прав і свобод людини саме на досудовому провадженні у кримінальній справі.

Частиною 1 статті 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Главою 26 КПК України визначено, що до функцій слідчого судді відносяться функції щодо розгляду слідчим суддею скарг на рішення дії чи бездіяльність слідчого або прокурора в ході досудового розслідування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому розслідуванні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора відповідно до ч.1 ст. 304 може бути подана особою протягом 10 днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Як слідує зі скарги, ОСОБА_4 оскаржується бездіяльність Тульчинської окружної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР за його повідомленням про кримінальне правопорушення від 15.08.2025. При цьому, як вказує сам скаржник, про бездіяльність, яка ним оскаржується, йому стало відомо 18.08.2025 після звернення до Тульчинської окружної прокуратури щодо надання витягу про реєстрацію його повідомлення, в чому йому було відмовлено.

Водночас, до суду з даною скаргою ОСОБА_4 звернувся лише 29.10.2025, тобто з пропуском визначеного ч. 1 ст. 304 КПК України строку. Однак питання про поновлення цього строку з зазначенням поважності причини його пропуску в скарзі ОСОБА_4 не порушено. Як не порушено дане питання скаржником і в окремій заяві.

На виконання вимог, викладених в ухвалах Вінницького апеляційного суду, слідчим суддею було призначено справу до розгляду, з метою встановлення обставин та підстав пропуску строку звернення до суду, а також можливості поновлення процесуального строку, за наявності для того законних підстав.

Однак, як зазначено вище, скаржник, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, в судові засідання не з`явився.

Слідчий суддя дійшов висновку, що в діях ОСОБА_4 з подання скарги наявні ознаки зловживання процесуальними правами, адже скарга з аналогічним предметом оскарження вже була вирішена слідчим суддею та за наслідками розгляду ухвалено відповідне судове рішення.

Як слідує з автоматизованої системи документообігу суду та Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 09.09.2025 у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність Тульчинської окружної прокуратури, щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою від 15.08.2025 відмовлено (справа №148/2142/25). Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 09.09.2025, ОСОБА_4 оскаржено її до суду апеляційної інстанції та ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02.10.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, ухвалу слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 09.09.2025 про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність Тульчинської окружної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, залишено без змін. (копії рішень оглянутов судовму засіданні та приєднано до матеріалів справи.).

Таким чином, скарга ОСОБА_4 на бездіяльність Тульчинської окружної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР була предметом оскарження як до суду першої, так і до суду апеляційної інстанції, та з цього приводу наявні судові рішення, які набули законної сили.

Разом з тим, чинне законодавство не передбачає повторного звернення із скаргою про визнання дій незаконними слідчого чи прокурора у кримінальному правопорушенні, якщо аналогічній заяві передувала відповідна правова оцінка і прийняте відповідне судове рішення, що було встановлено в судовому засіданні.

Додаткових відомостей, щоб потребували належної юридичної оцінки та належної перевірки в ході досудового розслідування і були підставами для внесення відомостей до ЄРДР не встановлено.

Однак, незважаючи на наведені вище обставини, ОСОБА_4 в черговий раз подано скаргуна бездіяльність Тульчинської окружної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою від 15.08.2025. Проте, додаткових відомостей, щоб потребували належної юридичної оцінки та належної перевірки в ході досудового розслідування і були підставами для внесення відомостей до ЄРДР не встановлено.

З наведеного вбачається, що скарга у цій справі та раніше розглянута по суті скарга у справі №148/2142/25 є тотожними - подана з тих самих підстав, що і попередня, яка вже вирішена слідчим суддею по суті.

Багаторазовий розгляд слідчими суддями одного й того самого питання суперечитиме принципу остаточності судового рішення «res judicata» та релевантній йому засаді обов`язковості судових рішень (ст. 21 КПК України).

Кримінальний процесуальний закон не визначає алгоритм дій слідчого судді у випадку встановлення факту багаторазового (повторного) оскарження особою бездіяльності уповноважених суб`єктів щодо невнесення відомостей до ЄРДР за аналогічними за змістом заявами.

Втім подання таких скарг є достатньо вагомою підставою констатувати факт зловживання особою правом, тобто використання права всупереч його меті.

У контексті обставин цієї справи суд додатково зазначає, що повторне звернення зі скаргою після відмови в її задоволенні можливе, якщо скарга подана з інших підстав, які не були предметом попереднього розгляду.

Враховуючи встановлені обставини, подання скарги ОСОБА_4 на бездіяльність Тульчинської окружної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, оцінюю як зловживання останнім процесуальними правами на подання скарги в порядку п.1 ч.1 ст.303 КПК України.

Під зловживанням правом в теорії права класично розуміють дії: переважним мотивом яких є заподіяння шкоди; здійснення яких є абсолютно нераціональним з огляду на відсутність будь-якого законного інтересу у здійсненні права, або ж його здійснення завдає шкоди іншому; право реалізується з ціллю, відмінною від тієї, для якої воно існує.

Слідчий суддя враховує, що заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (ухвала Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 676/7346/15-к). Використання цього інституту прослідковується в практиці Конституційного Суду України (далі - КСУ), який вказав, що повторне звернення до КСУ тієї самої особи з клопотанням щодо перевірки того самого положення закону України на відповідність тим самим положенням Конституції України, свідчить про зловживання правом на подання конституційної скарги (ухвала Першої колегії суддів Першого сенату КСУ від 09 липня 2018 року № 213-1(І)/2018).

ЄСПЛ також оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви (ч. 3 ст. 35 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - КЗПЛ). До одного із випадків зловживання правом на подання заяви ЄСПЛ відносить подання явно сутяжницької заяви або такої, що позбавлена реальної мети. Так, вважається зловживанням той факт, коли заявник неодноразово подає до суду сутяжницькі та явно необґрунтовані заяви, аналогічні заяві, яку він подавав раніше і яку вже було визнано неприйнятною (M. v. The United Kingdom; Philis v. Greese).

Окрім цього, слідчий суддя звертає увагу, що ураховуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України та завдання кримінального провадження, у разі наявності судового рішення щодо аналогічного предмета оскарження, наступні скарги цієї особи з приводу бездіяльності такого уповноваженого суб`єкта за аналогічними заявами та клопотаннями щодо тих самих вимог не можуть бути предметом повторного судового розгляду. Натомість, багаторазове подання до слідчого судді скарг особою, щодо прав якої вже вирішено судом, свідчать про очевидне зловживання заявником своїми процесуальними правами.

У випадку задоволення ідентичних скарг ОСОБА_4 може призвести до: розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення; браку часу для концентрації зусиль на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; використання інструментів статті 214 КПК України не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначених заявниками осіб з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене вище та виходячи із загальних засад кримінального провадження, вчинення особою вказаних дій, на думку слідчого судді, є зловживанням особою своїми процесуальними правами та має наслідком постановлення судом рішення про відмову в задоволенні скарги.

При цьому, приймаючи дане рішення, варто зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Враховуючи, що ОСОБА_4 подав повторну скаргу на бездіяльність Тульчинської окружної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, з аналогічними вимогами, з тих самих підстав, не надав будь-яких нових доказів вчинення правопорушення, враховуючи, що така скарга вже була предметом розгляду та в порядку ст. 303 КПК України була оскаржена до Тульчинського районного суду та до суду апеляційної інстанції, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні вказаної скарги слід відмовити.

Відмовляючи в задоволенні скарги слідчий суддя враховує вимоги ст. 307 ч.2 КПК України, якою визначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Даний перелік дій слідчого судді є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Залишення даної скарги без розгляду, як зазначено судом вище, давало б можливість повторно (в черговий раз) право на звернення до суду з аналогічною скаргою,

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.214, 303-310, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність Тульчинської окружної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Повний текст ухвали складено 12.03.2026.

Слідчий суддя