Справа №705/880/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м.Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши заяву слідчого судді ОСОБА_3 про самовідвід у судовій справі за скаргою заявника ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_3 перебуває скарга ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (справа №705/880/26; провадження №1кс/705/249/26).

06.03.2026 слідчим суддею ОСОБА_3 заявлено самовідвід у даній справі з посиланням на те, що скаржник ОСОБА_4 працювала протягом тривалого часу на посаді помічника судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області та відповідно, мала певні робочі стосунки з суддею ОСОБА_3 . Крім того, Уманський міськрайонний суд Черкаської області, де працює суддя ОСОБА_3 був відповідачем у справі, позивачем у якій була ОСОБА_4 .

У зв`язку із зазначеним, слідча суддя ОСОБА_3 вважає, що з метою уникнення звинувачень в упередженості судового розгляду та виключення підстав і мотивів для сумніву в об`єктивності слідчого судді, є підстави заявити самовідвід від розгляду вказаної справи.

Слідча суддя ОСОБА_3 викликалася у судове засідання для розгляду її заяви про самовідвід, однак в засідання не прибула, додаткових пояснень до поданої нею заяви про самовідвід не подала.

Заявник за скаргою ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, на адресу суду направила заперечення, у якому просила суд відмовити у задоволенні заявленого самовідводу, посилаючись на те, що вона дійсно працювала на посаді помічника судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області, а також дійсно зверталася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Уманського міськрайонного суду Черкаської області, але спір стосувався оскарження наказу керівника апарату суду.

Крім того, повідомила, що вона ніколи не була у будь якому підпорядкуванні судді ОСОБА_3 , а вищевказаний позов жодним чином не стосувався судді ОСОБА_3 , яка не була ні стороною, ні заінтересованою особою у справі.

Також посилається на те, що рішенням ради суддів України від 04.10.2024 № 33 схвалені Правила організації ефективного судочинства, розроблені та затверджені Обухівським районним судом Київської області, Деснянським районним судом міста Києва, Київським апеляційним судом, Сьомим апеляційним адміністративним судом, Північним апеляційним господарським судом.

Цим же рішенням рекомендовано судам України опрацювати питання впровадження аналогічних правил ефективного судочинства шляхом їх затвердження на зборах відповідних судів.

Дані Правила розроблені на підставі статей 1, 3, 55, 131-1, 131-2 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідають цивільному процесуальному, кримінальному процесуальному, адміністративному та господарському законодавству України, Рекомендаціям CM/Rec (2010) № 12 Комітету Міністрів Ради Європи від 17 листопада 2010 року щодо суддів та виходять з принципу верховенства права і не суперечать чинному законодавству, відповідно до якого суд вирішує справи, запроваджуючи єдині стандарти вирішення процесуальних питань, які оформлюються ухвалами і приймаються із застосуванням суддівського розсуду.

Зазначені Правила містять положення, що зокрема не є «іншими обставинами, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді»: обставина, що учасником справи є працівник апарату цього суду, за винятком обставин, що свідчать про наявність прямого підпорядкування головуючому у справі вказаного учасника справи.

Таким чином, заявник ОСОБА_4 стверджує, що жодних підстав для того, щоб не розглядати її клопотання про залишення скарги без розгляду у слідчої судді ОСОБА_3 не має і не було.

Згідно ч.5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути мотивований.

Крім того, варто зазначити, що суддя ОСОБА_3 розглядала справи та ухвалювала рішення по суті спору, де сторонами теж були працівники суду (для прикладу справа № 705/2871/22) і відвід у даній справі суддею не заявлявся, тобто склалася ситуація, коли суддя розглядає спір по суті, де стороною є діючий працівник суду, проте заявляє самовідвід від розгляду клопотання про залишення без розгляду скарги, де стороною є колишній працівник суду і фактично не потрібно ухвалювали рішення по суті спору.

У зв`язку із зазначеним, у задоволенні заяви слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_3 про самовідвід просить відмовити.

Представник Уманської окружної прокуратури в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду заяви повідомлені належним чином.

Суддя вважає, що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду заяви судді про самовідвід.

Суддя, вивчивши матеріали справи, врахувавши позицію заявника ОСОБА_4 , вважає заяву про самовідвід такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст. ст. 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. Заяви про відвід (самовідвід) можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Відвід повинен бути вмотивованим.

У відповідності до п.4 ч.1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. ст. 1, 8, 9 КПК України, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. При цьому, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів у безсторонності судді та всього складу суду при розгляді справи.

Як правило, неупередженість являє собою відсутність упереджень, при цьому її наявність чи відсутність можуть бути перевірені різними способами (Kyprianou v. Cyprus [GC], пункт 118; Micallef v. Malta [GC], пункт 93).

Європейський суд з прав людини вирізняє суб`єктивний підхід, тобто бажання упевнитись у суб`єктивному обвинуваченні чи інтересі певного судді в конкретній справі, та об`єктивний підхід, тобто визначення, чи були надані суддею достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви у цьому відношенні (Kyprianou v. Cyprus [GC], пункт 118; Piersack v. Belgium, пункт 30; Grieves v. theUnitedKingdom [GC], пункт 69).

Здійснюючи перевірку з точки зору суб`єктивного тесту, ЄСПЛ неодноразово робив висновок, що особиста неупередженість судді має презюмуватись за відсутності доказів зворотнього (Kyprianou v. Cyprus [GC], пункт 119; Hauschildt v. Denmark, пункт 47).

Оскільки в деяких справах може бути важко надати доказ, який дозволив би спростувати презумпцію суб`єктивної неупередженості судді, вимога об`єктивної неупередженості забезпечує додаткову значиму гарантію. У зв`язку з наведеним ЄСПЛ визнав складність встановлення порушення статті 6 Конвенції в частині суб`єктивної упередженості і тому в переважній більшості справ він зосередився на об`єктивному критерії (Kyprianou v. Cyprus [GC], пункт 119).

Задля оцінки об`єктивного критерію необхідно визначити, чи існують, окрім поведінки судді, переконливі факти, що можуть викликати сумніви щодо його безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у відповідній справі обґрунтована причина побоюватися, що конкретний суддя («Морель проти Франції», 2000, §§ 45-50; «Пескадор Валеро проти Іспанії» 2003, § 23), або орган, який засідає у якості суду, («Лука проти Румунії», 2009, § 40), є небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною.

Вирішальним є те, чи можна вважати таке побоювання об`єктивно обґрунтованим («Мікалефф проти Мальти» (Micallef v. Malta) [ВП], 2009, § 96; «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), 2000, § 44; «ПаблаКю проти Фінляндії», 2004, § 30).

Передбачена п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України підстава для відводу/самовідводу наявність інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді має оціночний характер і передбачає необхідність безпосереднього встановлення таких обставин, та те, що вони мають викликати обґрунтований сумнів в неупередженості судді. Відповідний сумнів має бути ретельно мотивований, бо не всі обставини можуть свідчити про реальну зацікавленість судді у результатах розгляду справи чи викликати реальні побоювання сторін в його неупередженості.

У протилежному випадку задоволення відводу чи самовідводу судді з будь-яких підстав, без належної індивідуальної оцінки, може призвести до його безпідставності.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 50 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України»).

Таким чином, особиста безсторонність суду презюмується, доки на підставі доказів не буде встановлена наявність виправданих побоювань щодо неупередженості судді.

При цьому, наявність безсторонності для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за суб`єктивним критерієм, який передбачає оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта», заява № 11/1987/134/188, § 46).

Вивченням матеріалів справи за скаргою заявника ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора встановлено, що ОСОБА_4 дійсно протягом тривалого часу до 2024 року працювала помічником судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області, при цьому мала певні робочі стосунки з суддею ОСОБА_3 , які дають підстави слідчому судді стверджувати про її можливу упередженість при розгляді даної справи. Також, після звільнення ОСОБА_4 з посади помічника судді остання зверталася до суду з позовом, у якому відповідачем зазначала Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

За вказаних обставин суддя вважає, що зазначені обставини дійсно можуть викликати в очах стороннього спостерігача сумнів в неупередженості слідчого судді ОСОБА_3 при розгляді даної скарги, а тому з метою забезпечення права сторін на справедливий суд, а також для попередження виникнення у заявника та інших учасників справи будь-яких сумнівів в неупередженості або об`єктивності судді, є всі підстави для задоволення заяви слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_3 про самовідвід у судовій справі за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора (справа №705/880/26; провадження №1-кс/705/249/26).

Керуючись ст.ст.75, 81 КПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Задовольнити заяву слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_3 про самовідвід у судовій справі за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора (справа №705/880/26; провадження №1-кс/705/249/26).

Справу передати до канцелярії суду для визначення іншого слідчого судді автоматизованою системою документообігу суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1