Провадження №11-кп/801/514/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2026 року,

якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 22 квітня 2026 року до 20 червня 2026 року включно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України, -

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Прокурор звернулась до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили змінити застосований запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.04.2026 клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою ще на 60 днів, починаючи з 22 квітня 2026 року до 20 червня 2026 року включно.

Постановлена місцевим судом ухвала мотивована тим, що продовжують своє існування заявлені в клопотанні прокурора ризики. Достатніх доказів, котрі давали б підстави для зміни запобіжного заходу стороною захисту у кримінальному провадженні не надано. На час розгляду клопотання суду вкотре не надано доказів про неможливість перебування обвинуваченого в умовах попереднього ув`язнення за станом здоров`я або з інших причин.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ним ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту. Вважає застосований до його підзахисного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою надто суворим і необґрунтованим.

Позиції учасників судового провадження

Адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, зазначивши, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, заявлені ризики доведеними.

Мотиви та висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала суду відповідає.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 3 ст. 331 КПК України встановлено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Висновки місцевого суду про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів вважає обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Європейський суд з прав людини у справі № 33977/96 від 26 липня 2001 року «Ілійков проти Болгарії» указав, що: «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З оскаржуваної ухвали слідує, що прокурором в судовому засіданні та матеріалами кримінального провадження доведено наявність ризиків, які дають суду підстави для продовження застосування щодо ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Водночас, захисником жодних обґрунтованих аргументів на спростування заявлених прокурором ризиків надано не було.

Апеляційний суд наголошує, що на відміну від обґрунтованості підозри, яка є обов`язковим елементом перевірки під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу в ході здійснення досудового розслідування, сам факт розгляду обвинувального акта в суді, а відтак перебування особи у статусі обвинуваченого, дають підстави стверджувати про наявність висунутого обвинувачення. При цьому, доведеність такого обвинувачення чи його спростування встановлюється виключно рішенням суду за наслідками судового розгляду, зокрема вироком.

Об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, у тому числі за станом здоров`я, ні місцевому суду, ні апеляційному стороною захисту не надано.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження обраного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, урахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та прийняв рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Відтак істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Ураховуючи викладене апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала місцевого суду залишенню без змін, як законна, обґрунтована та вмотивована.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2026 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4