Номер провадження: 11-кп/819/234/26 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2026 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в ре кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000827, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 та прокурора на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 02.06.2025 щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Херсон Херсонської області, громадянки України, непрацевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

в с т а н о в и в:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування або органах, що надають публічні послуги, на строк 15 років з конфіскацією всього майна, як є її власністю.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 13.09.2024 на майно, що перебуває у приватній власності ОСОБА_8 , а саме: на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 33874323 залишено без змін до звернення вироку до виконання в частині конфіскації майна.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 13.09.2024, залишено без змін до затримання ОСОБА_8 на виконання цього вироку.

Початок строку відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_8 обчислювати з дня її фактичного затримання на виконання цього вироку.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування або органах, що надають публічні послуги, обчислювати з моменту відбуття ОСОБА_8 основного покарання у виді позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Встановлені судом обставини.

Судом першої інстанції визнано доведеним вчинення ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України за таких обставин.

Суд установив, що ОСОБА_8 , будучи громадянкою України, фактично проживаючи на території м. Херсон, під час його окупації збройними силами російської федерації та утворення незаконних органів влади на тимчасово окупованій території Херсонської області і міста Херсон, з 15.08.2022, в місті Херсоні, добровільно, свідомо, умисно, переслідуючи антидержавницький мотив і корисливу мету, зайняла посаду «начальника отдела финансовых отраслей жизнеобеспечения города», яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області в м. Херсон, а саме в так званій «военно-гражданской администрации Херсонской городской территориальной громады Херсонского района Херсонской области». Після 11.11.2022, після звільнення міста Херсон, ОСОБА_8 залишилась на тій же посаді, переїхавши до тимчасово окупованої території міста Генічеськ Херсонської області разом із вказаним незаконним органом влади та продовжила там злочинну діяльність.

Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковано за ч.5 ст.111-1 КК України як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території (колабораційна діяльність).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 посилається на незаконність та необґрунтованість вироку з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження.

Вказує, що згідно висунутого обвинувачення, доказуванню підлягали наступні обставини: добровільне прийняття посади «начальника отдела финансовых отраслей жизнеобеспечения города», яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області в м. Херсон, а саме в так званій «военно-гражданской администрации Херсонской городской территориальной громады Херсонского района Херсонской области».

Вважає, що під час дослідження доказів сторони обвинувачення ці обставини не були підтверджені, покладені в основу вироку докази є недопустимими, оскільки показання свідків є показаннями з чужих слів і не підтверджуються іншими допустимими доказами.

Також вважає, що суд безпідставно визнав допустимими доказами протокол обшуку від 20.09.2024 за місцем проживання ОСОБА_8 враховуючи, що з 17.09.2024 у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування, їй як захиснику ОСОБА_8 мала бути вручена копія ухвали слідчого судді про проведення обшуку, або направлена згідно вимог ст.289-5 КПК України та залучено захисника до проведення обшуку у житлі підзахисної.

Також вважає, що відсутні докази на підтвердження того, що особа, яка в документах отриманих на підставі проведення НСРД, значиться під прізвищем ОСОБА_10 та обвинувачена ОСОБА_8 є однією особою, а долучене до матеріалів справи повідомлення УСБУ в Херсонській області від 20.08.2024 в якому вказано, що ОСОБА_8 використовувала псевдонім ОСОБА_10 не є доказом в розумінні ст.87 КПК України.

Просить вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 02.06.2025 щодо ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження у справі закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про зміну вироку щодо ОСОБА_8 з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що злочинні дії ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч.5 ст.111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території (колабораційна діяльність).

Фактично встановивши наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у мотивувальній частині вироку, суд допустив помилку при кваліфікації дій ОСОБА_8 , не зазначивши правильно, відповідно до вимог кримінального закону, диспозицію кримінально-караного діяння у відповідності до вимог КК України - добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тим самим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Вказане формулювання обвинувачення ОСОБА_8 було висунуто стороною обвинувачення у передбаченому КПК України порядку.

Вказує, що формулювання «у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора» є обов`язковою складовою конструкції складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, на що суд при ухваленні вироку не звернув увагу.

За таких обставин, кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.5 ст.111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території (колабораційна діяльність) є неправильною та підлягає виправленню, шляхом внесення відповідних змін у відповідності до вимог КК України.

Просить вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 02.06.2025 щодо ОСОБА_8 змінити у частині кваліфікації її дій за ч.5 ст.111-1 КК України з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказати у мотивувальній частині вироку правильну кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч.5 ст.111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

В решті вирок залишити без змін.

У запереченнях прокурор вказує на необґрунтованість апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить її залишити без задоволення.

Відповідно до вимог ст.135 КПК України обвинувачена ОСОБА_8 вважається такою, яку належно повідомлено про виклик до суду, з моменту опублікування повістки про її виклик в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» шляхом опублікування оголошення із повісткою про її виклик до суду та опублікування на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, які надіслані захиснику ОСОБА_7 .

Позиції сторін.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційні вимоги сторони захисту, просила їх задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора просила залишити без задоволення, думку прокурора, який підтримав свої апеляційні вимоги та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, за встановлених і викладених у вироку обставин, підтверджені зібраними у встановленому законом порядку доказами, дослідженими у суді та проаналізованими у вироку.

Згідно із ч.1 ст.94 КПК України суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, адже ні підозра, ні обвинувачення не можуть відповідно до ч.3 ст.17 КПК України ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а сукупність зібраних доказів, суд оцінює з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченої ОСОБА_8 повністю доведена, а вчинене нею кримінальне правопорушення правильно кваліфіковано за ч.5 ст.111-1 КК України.

Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia) з урахуванням та дотримання загальних засад, встановлених процесуальним законом для такого розгляду в порядку спеціального судового провадження відповідно до вимог ч.3 ст.323 КПК України.

Як випливає з вироку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, встановивши при цьому усі необхідні елементи складу злочину, у тому числі і його об`єктивну та суб`єктивну сторони.

Що ж до питання дотримання порядку здійснення спеціального досудового розслідування та вимог кримінального процесуального закону під час спеціального судового розгляду кримінального провадження, то порушень вимог КПК України допущено не було.

Положеннями ст.297-1 КПК України передбачено, що спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121,частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1,147,частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258-6, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 4361, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Згідно із ч.3 ст.323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 цього Кодексу та на офіційному веб-сайті суду.

З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Відповідно до досліджених матеріалів, шляхом розміщення оголошення в засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження газеті «Урядовий кур`єр» на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора обвинувачену ОСОБА_8 було повідомлено про:

підозру, складену 23.08.2024 у кримінальному провадженні №0000131 від 10.05.2022 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України («Урядовий кур`єр» №171 (7831) від 23.08.2024, також надіслано через засоби поштового зв`язку за відомим місцем мешкання);

виклик для повідомлення про підозру, участі в слідчих діях та допиту як підозрюваної у кримінальному провадженні №0000131 від 10.05.2022 року на 27.08.2024, 28.08.2024, 29.08.2024 в період час з 09 год 00 хв до 18 год 00 хв до слідчого відділення відділу поліції №2 Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області за адресою: м. Херсон, вул. Філатова, 30 («Урядовий кур`єр» №171 (7831) від 23.08.2024, також надіслано через засоби поштового зв`язку за відомим місцем мешкання);

здійснення спеціального досудового розслідування щодо ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000827 від 02.09.2024 року (виділено з к.п. №0000131 від 10.05.2022) відповідно до ухвали слідчого судді Херсонського районного суду Херсонської області від 02.09.2024 («Урядовий кур`єр» №191 (7851) від 20.09.2024, також надіслано через засоби поштового зв`язку за відомим місцем мешкання);

завершення спеціального досудового розслідування та надання доступу до матеріалів кримінального провадження №0000827 від 02.09.2024 року (виділено з к.п. №0000131 від 10.05.2022) («Урядовий кур`єр» №191 (7851) від 20.09.2024, також надіслано через засоби поштового зв`язку за відомим місцем мешкання);

виклик для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та вручення обвинувального акта з додатками у кримінальному провадженні №0000827 від 02.09.2024 року на 24 вересня 2024 року з 09.00 до 17.00 години до слідчого відділення відділу поліції №2 Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області («Урядовий кур`єр» №191 (7851) від 20.09.2024, також надіслано через засоби поштового зв`язку за відомим місцем мешкання).

Крім того, під час судового провадження ОСОБА_8 було повідомлено про:

виклик у судове засідання до Херсонського міського суду Херсонської області на 16.10 2024 о 13 год 30 хв з розгляду кримінального провадження №0000827 від 02.09.2024 року («Урядовий кур`єр» №207 (7867) від 11.10.2024);

виклик у судове засідання до Херсонського міського суду Херсонської області на 31.10 2024 о 14 год 00 хв з розгляду кримінального провадження №0000827 від 02.09.2024 року («Урядовий кур`єр» №214 (7874) від 22.10.2024);

виклик у судове засідання до Херсонського міського суду Херсонської області на 13.11 2024 о 09 год 00 хв з розгляду кримінального провадження 0000827 від 02.09.2024 року («Урядовий кур`єр» №225 (7885) від 06.11.2024);

Крім того, повістки про виклик направлялися засобами поштового зв`язку за останнім відомим місцем реєстрації (проживання) обвинуваченої.

Проте, будучи викликаною належним чином як до органів досудового розслідування, так і до Херсонського міського суду Херсонської області в якості обвинуваченої, ОСОБА_8 у призначений час та місце без поважних причин не з`явилася і про причини своєї неявки не повідомила.

Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала усі можливості для того, щоб забезпечити дотримання усіх передбачених КПК України прав обвинуваченої ОСОБА_8 .

Як випливає з матеріалів справи, суд першої інстанції неупереджено, всебічно, повно, дослідивши надані учасниками процесу докази в їх сукупності, та обґрунтовано ухвалив обвинувальний вирок.

Колегією суддів не встановлено упередженого ставлення як органу досудового розслідування, так і суду до учасників процесу, його зацікавленість в результатах розгляду кримінального провадження, а також не створення судом першої інстанції необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що свідчило б про порушення вимог ст.22 КПК України.

Доводи захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення були предметом перевірки в суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.5 ст.111-1 КК України, повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема:

- показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що у липні 2022 року він поїхав по своїх справах у місто Херсон, зайшов у кафе «Літо» біля адміністрації де зустрів свою знайому Положай Яну. Вона раніше працювала з ним у магазині до травня 2022 року. Там вона сиділа у компанії 3-х людей. Він сів окремо від них за іншим столом. Вказані люди розповідали ОСОБА_12 про вакансії, повноваження які у неї будуть якщо вона погодиться, яка зарплатня буде. Коли вказані люди пішли, він підійшов до її столику та запитав про те чи вона планує працювати на військову адміністрацію, на що вона відповіла «так» і розповіла що їй пропонували роботу в адміністрації на різних посадах, але вона не погодилася оскільки вона хоче працювати в ОСОБА_13 . В подальшому ОСОБА_14 пішла працювати в окупаційний орган рф. Свідок запитав у ОСОБА_15 , що це були за люди на що вона відповіла, що це люди які працюють зараз у російській адміністрації ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . Особисто він їх не знав. Положай ОСОБА_19 повідомила, що ОСОБА_20 працювала на посаді пов`язаної з фінансами. За зовнішніми ознаками вона була дещо плотна, зі світлим волоссям;

- показаннями свідка ОСОБА_21 про те, що їй відома ОСОБА_8 так як це донька її сусідки. Сестра ОСОБА_8 ОСОБА_22 пішла працювати в адміністрацію рф і позвала ОСОБА_23 разом з собою на роботу. ОСОБА_24 займала там посаду пов`язану з фінансами. Посади почали займати через місяць-два після окупації міста Херсона. Зі слів матері ОСОБА_8 отримувала хорошу зарплату.

Зазначені вище показання свідків, суд першої інстанції правильно визнав достовірним джерелом доказів, оскільки вони узгоджуються між собою щодо фактичних обставин кримінального провадження та підтверджуються іншими письмовими доказами, а саме:

- протоколом огляду від 10.05.2024 сайту «Администрации Херсонской области» окупаційної влади з додатками до нього DVD-R диск із файлами, отриманими в ході огляду, роздрукованими «Указ № 018 от 12.05.2022 «О структуре органов исполнительной власти» та «Структура органов исполнительной власти», що підтверджує створення військо-цивільної адміністрації окупаційної влади;

- протоколом огляду від 20.08.2024 сайту «Федеральной налоговой службы российской федерации» з додатком до нього, отриманим в ході огляду, роздрукованою «Выпиской из Единого государственного реестра юридических лиц», що підтверджує реєстрацію такого окупаційного органу влади рф на території м. Херсону як «военно-гражданская администрация Херсонской городской территориальной громады Херсонского района Херсонской области»;

- протоколом огляду від 20.08.2024 сайту «военно-гражданская администрация Херсонской городской территориальной громады Херсонского района Херсонской области» з додатком до нього, отриманим в ході огляду, роздрукованими «Указ № 39-у от 29.08.2022 «Об утверждении положения о Херсонской городской военно-гражданской администрации» та «Положение о Херсонской городской военно-гражданской администрации», що підтверджує намагання окупаційної адміністрації м. Херсон надати вигляд законності і функціональності незаконному органу влади так званій «военно-гражданской администрацим Херсонской городской территориальной громады Херсонского района Херсонской области»;

- протоколом пред`явлення для впізнання зі свідком ОСОБА_25 , в ході якого пред`явлено для впізнання за фотознімками жінок, серед яких вона впізнала ОСОБА_8 , як жінку яка, зі слів матері останньої, займала посаду пов`язану з фінансами в «военно-гражданской администрации Херсонской городской териториальной громады Херсонского района Херсонской области;

- протоколом пред`явлення для впізнання зі свідком ОСОБА_26 , в ході якого пред`явлено для впізнання за фотознімками жінок, серед яких він впізнав ОСОБА_27 , як жінку яка, зі слів його знайомої, займала посаду начальника відділу фінансів «военно-гражданской администрации Херсонской городской териториальной громады Херсонского района Херсонской области, її спостерігав в липні 2022 року на площадці кафе «Літо» в м. Херсоні;

- протоколом про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій зняття інформації з електронних інформаційних систем від 18.12.2023 (розсекречений), при складанні якого на сторінці ВГА г. Херсона виявлено списки працівників «военно-гражданской администрации Херсонской городской териториальной громады Херсонского района Херсонской области» в якому виявлено список працівників цього окупаційного органу, які отримували заробітні плати, список працівників із зазначенням їхніх посад, де зазначено ОСОБА_27 на посаді «начальника отдела финансовых отраслей жизнеобеспечения города» в «военно-гражданской администрации Херсонской городской териториальной громады Херсонского района Херсонской области»;

- протоколом обшуку від 20.09.2024 за адресою проживання ОСОБА_8 , в ході якого зокрема було вилучено ряд документів щодо діяльності окупаційної військової адміністрації табелі обліку робочого часу тощо;

- повідомленням від УСБУ в Херсонській області від 20.08.2024, в якому зокрема вказано, що ОСОБА_8 використовувала псевдонім « ОСОБА_28 » та займала посаду «начальника отдела финансовых отраслей жизнеобеспечение города в ВГА г. Херсон рф;

- листом від УСБУ в Херсонській області від 20.08.2024 про те, що від ОСОБА_8 будь-які заяви про вчинення відносно неї кримінальних правопорушень не надходило;

- листом з лікарні від 22.08.2024 про те, що ОСОБА_8 26.07.2022 зверталась до лікарні ім. Афанасія і Ольги Тропіних, що підтверджує факт того, що ОСОБА_8 перебувала у місті в період окупації.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, визначений КПК України, надано не було.

При цьому суд створив сторонам необхідні умови для реалізації ними їхніх прав та виконання процесуальних обов`язків.

Наведені вище докази не містять суперечностей та узгоджуються між собою щодо фактичним обставин учинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а тому у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність і достатність, які в своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким сумнівом доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обґрунтовано взяті судом до уваги при ухваленні судового рішення.

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку позиції сторони захисту про невинуватість ОСОБА_8 , і обґрунтовано не прийняв її до уваги, оскільки вона суперечать фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються наведеними вище доказами, зокрема, показаннями свідків, які є послідовними, та узгоджуються з відповідним документами, які підтвердили той факт, що ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.111-1 КК України.

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що свідки могли обмовити ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення через їх зацікавленість, в матеріалах провадження не має.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на положення ст.22 КПК України, згідно з якими кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_29 повідомлявся судом першої інстанції про розгляд кримінального провадження у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, а під час судового розгляду був присутній її захисник.

Незважаючи на вказані обставини, жодних доказів на підтвердження можливого впливу на ОСОБА_8 з боку осіб, які представляли окупаційну владу країни-агресора РФ, стороною захисту надано не було.

Не було надано таких доказів стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що співпраця ОСОБА_8 із окупаційної владою РФ мала довготриваючий характер та вона, за наявності такого бажання, протягом всього часу могла би знайти можливість припинити її, покинути окуповану територію Херсонської області тощо, втім цим не скористалася.

Підсумовуючи свої висновки у цій частині, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що жодний із досліджених судом доказів та жодна з обставин, які ними підтверджуються, не вказує на те, що ОСОБА_8 вчинила інкриміноване діяння недобровільно.

Вищевказані показання свідків та письмові докази у кримінальному провадженні, в їх взаємозв`язку та сукупністю, на переконання колегії суддів апеляційного суду, повністю доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

Суд першої інстанції, оцінюючи в сукупності всі докази у кримінальному провадженні, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони є належними, допустимими і достатніми, та такими, що в повній мірі доводять ОСОБА_30 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

Ці докази ретельно досліджені під час судового засідання та мотивовано взяті до уваги в основу ухваленого по справі обвинувального вироку, що у свою чергу вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги захисника про зворотне з цього приводу.

Безпідставними є твердження захисника про те, що жоден із доказів, на які посилається суд першої інстанції, не доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Зокрема, є неспроможними доводи захисника про те, що показання свідків є показаннями з чужих слів, які не підтверджуються іншими допустимими доказами.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показав, що у липні 2022 року він у місті Херсоні зайшов у кафе «Літо» біля адміністрації, де зустрів свою знайому Положай Яну. Там вона сиділа у компанії 3-х людей. Він сів окремо від них за іншим столом. Вказані люди розповідали ОСОБА_12 про вакансії, повноваження які у неї будуть якщо вона погодиться, яка зарплатня буде. Коли вказані люди пішли, він підійшов до її столику та запитав про те, чи вона планує працювати на військову адміністрацію, на що вона відповіла «так» і розповіла, що їй пропонували роботу в адміністрації на різних посадах, але вона не погодилася, оскільки вона хоче працювати в ОСОБА_13 . В подальшому ОСОБА_14 пішла працювати в окупаційний орган рф. Свідок запитав у ОСОБА_15 , що це були за люди, на що вона відповіла, що це люди, які працюють зараз у російській адміністрації ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . Особисто він їх не знав. Положай ОСОБА_19 повідомила, що ОСОБА_20 працювала на посаді пов`язаної з фінансами. За зовнішніми ознаками вона була дещо плотна, зі світлим волоссям.

Тобто, свідок безпосередньо бачив обвинувачену ОСОБА_31 , на яку показала його знайома ОСОБА_14 , чув розмову щодо можливості зайняття нею посади в окупаційних органах влади, окрім того остання безпосередньо вказала, що на той момент ОСОБА_32 вже співпрацювала з окупаційною адміністрацією.

Також, свідок ОСОБА_21 , яка у судовому засіданні показала, що їй відома ОСОБА_8 , так як це донька її сусідки. Сестра ОСОБА_8 ОСОБА_22 пішла працювати в адміністрацію рф і позвала ОСОБА_23 разом з собою на роботу. ОСОБА_24 займала там посаду пов`язану з фінансами. Посади почали займати через місяць-два після окупації міста Херсона. Зі слів матері ОСОБА_8 отримувала хорошу зарплату.

Всупереч посиланням апелянта докази, а саме показання свідків разом із дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами в сукупності, і на яких ґрунтується обвинувачення, були отримані в порядку, визначеному КПК України, узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду і не викликають сумніву в законності їх отримання.

Переконливих доводів, які би свідчили про істотне порушення судом приписів ст.94 КПК України, у апеляційній скарзі не наведено.

Крім того, в даному випадку для ухвалення рішення про винуватість особи, яка зайняла відповідну посаду в незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, неважливо належне документальне підтвердження цих обставин, оскільки будь-який документ про призначення, зокрема, ОСОБА_8 на відповідну посаду є з точки зору законодавства України незаконним.

В даному випадку має значення усвідомлення ОСОБА_8 своїх дій, зокрема того, що вона зайняла цю посаду і стала частиною окупаційної влади, а значить її дії спрямовані на шкоду та проти України, оскільки якщо повернеться українська влада, то ОСОБА_8 буде позбавлена того, що отримала. І про таке усвідомлення обвинуваченою свідчать показання свідків, а саме згадування про роботу в окупаційній владі, про розмір заробітної плати, про напрямок діяльності фінанси тощо.

Також, є безпідставними посилання захисника ОСОБА_7 на те, що суд безпідставно визнав допустимими доказами протокол обшуку від 20.09.2024 за місцем проживання ОСОБА_8 , враховуючи, що з 17.09.2024 у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування, їй як захиснику ОСОБА_8 мала бути вручена копія ухвали слідчого судді про проведення обшуку, або направлена згідно вимог ст.289-5 КПК України та залучено захисника до проведення обшуку у житлі підзахисної.

Суд першої інстанції у вироку обґрунтовано послався на те, що в ухвалі Херсонського міського суду Херсонської області від 13.11.2024 про здійснення спеціального судового провадження судом було досліджено питання щодо дотримання стороною обвинувачення вимог абзацу другого частини другої ст.7 КПК України, в частини повноти використання стороною обвинувачення передбачених законом можливостей для дотримання прав підозрюваної (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя тощо). В результаті цього було постановлено цю ухвалу.

За змістом ст.234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Беручи до уваги характер і цілі цієї слідчої дії, вона, як правило, проводиться несподівано для осіб, яким належить відповідне житло чи інше володіння або у фактичному володінні яких воно знаходиться. Невиправдані зволікання у проведенні обшуку можуть мати наслідком знищення або приховування слідів чи знаряддя кримінального правопорушення, зникнення розшукуваних осіб тощо.

У зв`язку з цим, положення ст.236 КПК України, сформульовані у спосіб, який дозволяє збалансувати права особи, в якої проводиться обшук (з одного боку), та інтереси ефективного розслідування кримінального правопорушення (з іншого).

Згідно з ч.2 ст.234 КПК України, обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

Відповідно до ч.1 ст.236 КПК України, передбачає: для участі в проведенні обшуку може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, представник та інші учасники кримінального провадження. Слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення обшуку осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені. Незалежно від стадії цієї слідчої дії слідчий, прокурор, інша службова особа, яка бере участь у проведенні обшуку, зобов`язані допустити на місце його проведення захисника чи адвоката, повноваження якого підтверджуються згідно з положеннями статті 50 цього Кодексу.

Як передбачає ч.3 ст.236 КПК України , «слідчий, прокурор не має права заборонити учасникам обшуку користуватися правовою допомогою адвоката або представника. Слідчий, прокурор зобов`язаний допустити такого адвоката або представника до обшуку на будь-якому етапі його проведення».

При цьому за змістом ч.4 ст.236 КПК України «у разі відсутності осіб у житлі чи іншому володінні копія ухвали повинна бути залишена на видному місці у житлі чи іншому володінні особи».

Таким чином, з одного боку, законодавець передбачає певні гарантії захисту прав особи під час проведення обшуку (судовий контроль; обов`язок слідчого, прокурора вжити належні заходи для забезпечення присутності під час проведення обшуку осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені; обов`язок слідчого, прокурора, іншої службової особи, яка бере участь у проведенні обшуку, допустити на місце його проведення захисника чи адвоката на будь-якому етапі його проведення).

З іншого боку, указавши на те, що слідчий, прокурор зобов`язані вжити належних заходів для забезпечення присутності під час проведення обшуку осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені, законодавець не виключив можливість проведення обшуку без участі цих осіб, про що свідчать наведені вище положення ч.4 ст.236 КПК України.

Водночас ст.236 КПК України не містить обов`язку слідчого, прокурора чи іншої службової особи для забезпечення присутності під час проведення обшуку захисника чи адвоката. Натомість закон передбачає лише те, що «слідчий, прокурор не має права заборонити учасникам обшуку користуватися правовою допомогою адвоката або представника. Слідчий, прокурор зобов`язаний допустити такого адвоката або представника до обшуку на будь-якому етапі його проведення».

Отже, хоча законодавець створює умови для участі осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені, а також захисника чи адвоката під час проведення обшуку, він не передбачає, що така участь є суворо обов`язковою з огляду на специфіку цієї слідчої дії. (Постанова Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 476/579/18 від 15.09.2021).

Що ж до посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що відсутні докази на підтвердження того, що особа, яка в документах отриманих на підставі проведення НСРД, значиться під прізвищем ОСОБА_10 та обвинувачена ОСОБА_8 є однією особою, а долучене до матеріалів справи повідомлення УСБУ в Херсонській області від 20.08.2024 в якому вказано, що ОСОБА_8 використовувала псевдонім ОСОБА_10 , не є доказом в розумінні ст.87 КПК України.

Зазначені твердження сторони захисту колегія суддів вважає такими, що суперечать встановленим обставинам справи, оскільки відповідно до повідомлення від УСБУ в Херсонській області від 20.08.2024 в якому зокрема вказано, що ОСОБА_8 використовувала псевдонім « ОСОБА_28 » та займала посаду «начальника отдела финансовых отраслей жизнеобеспечение города в ВГА г. Херсон рф (т.2, а.п.149).

Крім того, відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання зі свідком ОСОБА_26 , який було досліджено безпосередньо в судовому засіданні, в ході якого пред`явлено для впізнання за фотознімками жінок, серед яких він впізнав ОСОБА_27 , як жінку яка, зі слів його знайомої, займала посаду начальника відділу фінансів «военно-гражданской администрации Херсонской городской териториальной громады Херсонского района Херсонской области, її спостерігав в липні 2022 року на площадці кафе «Літо» в м. Херсоні.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази, які зібрані під час досудового розслідування, надані свідками показання безпосередньо у судовому засіданні доводять беззаперечно (поза розумним сумнівом), що ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.111-1 КК України.

Зважаючи на викладене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, дії ОСОБА_8 , судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч.5 ст.111-1 КК України.

А тому підстав для скасування обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 та закриття кримінального провадження щодо неї, як про це ставить питання захисник, колегія суддів не знаходить.

Разом з тим, посилання прокурора в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, на думку колегії суддів, є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до змісту вироку, злочинні дії ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч.5 ст.111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території (колабораційна діяльність).

Фактично встановивши наявність в діях ОСОБА_8 склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території,у мотивувальній частині вироку, суд допустив помилку при кваліфікації дій ОСОБА_8 , не зазначивши правильно, відповідно до вимог кримінального закону, диспозицію кримінально-караного діяння у відповідності до вимог КК України - добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тим самим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Вказане формулювання обвинувачення ОСОБА_8 було висунуто стороною обвинувачення у передбаченому КПК України порядку.

Частиною 5 ст.111-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, або добровільне обрання до таких органів, а також участь в організації та проведенні незаконних виборів та/або референдумів на тимчасово окупованій території або публічні заклики до проведення таких незаконних виборів та/або референдумів на тимчасово окупованій території та згідно чинного Кримінального кодексу України формулювання «у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора» є обов`язковою складовою конструкції складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, на що суд при ухваленні вироку не звернув увагу.

Виключаючи з кваліфікації «у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора» суд фактично допустив протиріччя у своїх висновках, оскільки визнавши всі фактичні обставини, які зазначені в обвинувальному акті, та визнавши ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, суд безпідставно виключив з кваліфікації її частину, тим самим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки посилання «у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора» є обов`язковою складовою конструкції складу кримінального правопорушення.

За таких обставин, кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.5 ст. 111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території (колабораційна діяльність) є неправильною та підлягає виправленню, шляхом внесення відповідних змін у відповідності до вимог КК України.

У зв`язку з чим, дії ОСОБА_8 за цим обвинуваченням необхідно правильно кваліфікувати за ч.5 ст.111-1 КК України як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Відповідно до положень п.1, 2 ч.1 ст.413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню чи застосування закону, який не підлягає застосуванню, тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

Згідно п.4 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а тому, з огляду на вищенаведене, апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити, а оскаржуваний вирок в мотивувальній частині зміні, вказавши, що дії ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ч.5 ст.111-1 КК України як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.50, 65 КК України врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, яке віднесено до тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, конкретні обставини та наслідки, особу винної, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

Також суд урахував, що обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , відсутні, обставиною, що обтяжує її покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення з використанням умов воєнного стану.

З урахуванням цих конкретних обставин справи суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив їй покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування або органах, що надають публічні послуги, на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного їй майна.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є справедливим, пропорційним, співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Всі інші обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, були відомі суду під час розгляду кримінального провадження та цілком враховані судом при ухваленні обвинувального вироку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для скасування чи зміну вироку в іншій частині, апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити, а вирок суду першої інстанції в мотивувальній частині зміни.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 02.06.2025 щодо ОСОБА_8 в мотивувальній частині змінити.

Вважати, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч.5 ст.111-1 КК України як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

У решті вирок щодо неї - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4