Справа № 199/6787/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2026 м.Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпра ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції)

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за №0000585 від 24.05.2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не маючого, раніше неодноразово судимого, останній раз Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська 13.07.2020 року ч.3 ст.186, ст.71 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 08.11.2024 року в зв`язку із відбуття покарання, офіційно працевлаштованого в ТОВ « Торгівельний дім, хлібозавод №10», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.153 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП№1 ДРУП№2 ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант поліції ОСОБА_4 звернулася до суду із клопотанням по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за № 0000585 від 24.05.2026 року за ч.4 ст.153 КК України, яке погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в обґрунтування якого зазначив, що в СВ ВП№1 ДРУП№2 ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться зазначене кримінальне провадження, і під час досудового розслідуванням по якому встановлено, що 24.05.2026 близько 11:40 год. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , побачив раніше незнайому йому малолітню потерпілу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході бесіди з якою у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на вчинення будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи (сексуальне насильство), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно віл її добровільної згоди. Далі, ОСОБА_6 , з метою реалізації свого злочинного умислу запропонував малолітній потерпілій ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 500 грн. для того, щоб остання пішла з ним до його місця мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , на що ОСОБА_7 погодилась, та прослідувала з ОСОБА_6 за вищевказаною адресою. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням і тіло іншої особи (сексуальне насильство), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди відносно малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільні небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, розуміючи малолітній вік ОСОБА_7 , нехтуючи загальнолюдськими принципами моралі, статевої недоторканості, 24.05.2025 приблизно об 11:45 год., перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , посадив останню на диван, після чого, почав торкатися своїми руками та здійснювати інші непристойні дотики до зовнішні статевих органів, рук, та інших частин тіла потерпілої ОСОБА_7 , яка внаслідок малолітства не могла чинити опір діям більш старшого та фізично сильнішого ОСОБА_6 . Після чого, малолітня потерпіла ОСОБА_7 , скориставшись тим, що ОСОБА_6 відволікся та вийшов до іншої кімнати, покинула квартиру ОСОБА_6 , вибігши на вулицю. Умисні дії ОСОБА_6 , які виразились у вчинені будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи (сексуальне насильство), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України. 24.05.2026 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України. 25.05.2026 слідчим СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області, повідомлено про підозру. Аналізуючи зібрані докази, орган досудового розслідування приходить до висновку про наявність фактів та відомостей, які вказують на те, що саме ОСОБА_6 , причетний до скоєння вищевказаного злочину, вина ОСОБА_6 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні речовими доказами та документами, а саме: протоколом обшуку від 24.05.2026; протоколом та відеозаписом допиту неповнолітнього потерпілої ОСОБА_7 від 24.05.2026; протоколом та відеозаписом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_8 від 24.05.2026; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотографіями з неповнолітньою потерпілою ОСОБА_7 від 24.05.2026, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотографіями з неповнолітнім свідком ОСОБА_8 від 24.05.2026, протоколом затримання ОСОБА_6 від 24.05.2026 іншими доказами у кримінальному провадженні. Слідчий зазначає, що у зв`язку з викладеним виникає необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Ризик переховуватись від органу досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`яти до десяти років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності. Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001 заява № 33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. Одночасно слідчий просить суд врахувати те, що Дніпропетровська область межує з тимчасово окупованими територіями, що дають підстави вважати, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, яке загрожує йому у разі визнання судом його винним за вчинення тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію області. Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду, і цей ризик зростає в умовах воєнного стану та війни. Ризик незаконно впливати на свідків та потерпілу, підтверджується тим, що ОСОБА_6 , під час набуття статусу підозрюваного, достовірно знаючи, що свідок та потерпіла є малолітніми особами, за допомогою насилля, може змусити свідків та потерпілу змінити покази задля уникнення кримінальної відповідальності, і неможливо виключати і той факт, що після набутій статусу підозрюваного у кримінальному провадженні ОСОБА_6 має можливість на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, а тому останньому стали відомі данні (адреса місця мешкання, номери мобільних телефонів) свідків та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні Таким чином, підозрюваний ОСОБА_6 перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, маючі всі необхідні засоби та можливості може скористатися відсутністю постійного контролю за його діями та вчинити тиск на свідків та потерпілу, або вчиняти інші дії направлені на приховування своєї злочинної діяльності. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став та продовжує вчиняти нові злочини. Слідчий зазначає, що неможливо застосувати більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою , оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання останнім передбачених КПК України процесуальних обов`язків. Слідчий просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді - тримання під вартою строком на 60 діб та відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, заставу не визначати, оскільки злочин вчинено з застосуванням насильства.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 , яка входить до групи слідчих по даному кримінальному провадженню, та прокурор ОСОБА_3 , яка входить до групи прокурорів по даному провадженню, підтримали заявлене клопотання та просили його задовольнити. Підозрюваний та його захисник( в режимі відеоконференції) заперечували проти клопотання слідчого, і просили застосувати більш м`який запобіжний захід. Підозрюваний в судовому засіданні зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.153 КК України, він не визнає, вважає, що його оговорили, його знайомий колись йому погрожував, що він знову опиниться у в`язниці, і може саме він підговорив когось через своїх знайомих щоб створити йому такі проблеми. Як цей знайомий пов`язаний із малолітньою потерпілою та її батьками він пояснити не може, але можливо що саме він підговорив потерпілу та її батьків, щоб на нього звели наклеп. Він дійсно запросив до себе додому дівчинку і хотів їй дати гроші, оскільки бачив як дівчинка просила гроші у свого дідуся, з яким він тривалий час спілкується, але цей дідусь дівчинці відмовив. Того дня він був дуже п`яний і йому стало шкода дівчинку- він вирішив дати їй кошти, і запросив для цього до себе додому. Вдома він почав шукати гроші, але не міг їх знайти. Дівчинку він не чіпав, жодних дій відносно неї не робив, але дівчинка злякалася і втекла. В квартирі він був один разом із дівчинкою, більше нікого не було. Дівчинку та її батьків, її дідуся він знає дуже добре, це його сусіди, з якими він постійно спілкується, майже кожного дня. Раніше за побідні злочини він не притягувався, був засуджений 9 разів за вчинення тяжких корисливих злочинів, схильності до вчинення злочинів, побідних тому, за яким йому оголошено підозру, він не має. Підозрюваний просив суд визначити йому інший запобіжний захід ніж той, про який просив слідчий та прокурор. Захисник просив суд також врахувати міцні соціальні зв`язки підозрюваного, який має офіційне місце проживання та постійне місце роботи, двох батьків похилого віку, за якими він доглядає, і також просив застосувати більш м`який запобіжний захід.

Слідчий суддя, заслухавши учасників, дослідивши матеріали, додані до клопотання, приходить до наступних висновків:

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може триматися під вартою інакше як на підставах та в порядку, передбачених законом. Згідно п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідка або іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно пункту 5 частини 2 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

З матеріалів справи вбачається наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.153 КК України, яка підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: витягом з ЄРДР за № 0000585 від 24.05.2026 року за ч.4 ст.153 КК України, протоколами допиту малолітніх свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , протоколом обшуку від 24.05.2026; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотографіями від 24.05.2026, протоколом допиту законного представника малолітньої потерпілої, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 .

Під час вирішення питання суд приймає до уваги відомості щодо особи підозрюваного ОСОБА_6 , який раніше неодноразово засуджений за вчинення корисливих тяжких злочинів, останній раз Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська 13.07.2020 року ч.3 ст.186, ст.71 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 08.11.2024 року в зв`язку із відбуття покарання, а також показання, які були надані ним під час судового засідання під час розгляду даного клопотання: підозрюваний ОСОБА_6 не заперечував того факту, що малолітня ОСОБА_7 перебувала в його квартирі, він хотів дати їй гроші( 500 грн), але в квартирі їх не знайшов, і що дівчинка вибігла, злякавшись чогось, він був в стані сильного алкогольного сп`яніння, але з дівчинкою нічого не робив. Суд враховую також показання підозрюваного стосовно того, що він постійно спілкується із сім`єю потерпілої, які є його сусідами, і вважає, що існує ризик незаконного впливу на свідків та потерпілу з метою схилити їх до зміни своїх показань задля уникнення кримінальної відповідальності. Суд також приймає до уваги показання свідка ОСОБА_9 , який зазначив, що колись бачив підозрюваного в дворі свого будинку, він десь проживає неподалік, але тісного спілкування між ними немає, він лише на прохання підозрюваного надав йому сигарету, більше ні про що не спілкувалися, і свідок пішов додому, і згодом йому зателефонував сусід ОСОБА_10 , який повідомив, що його онуку хотіли згвалтувати. Показання свідка ОСОБА_9 спростовують показання підозрюваного стосовно того, що сім"я потерпілої та він тісно спілкуються майже кожного дня, і він міг безперешкодно запросити до себе додому дівчинку та безкорисно надати їй свої кошти.

Суд також вважає, що знайшов своє підтвердження ризик переховування від органу досудового розслідування та суду, оскільки Дніпропетровська область межує з тимчасово окупованими територіями, що дають підстави вважати, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, яке загрожує йому у разі визнання судом його винним за вчинення тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію області та опинитися на тимчасово неконтрольованій українською владою території України.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, мається обґрунтована підозра у вчиненні нового тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.153 КК України.

Суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні ризики, про які зазначив слідчий в своєму клопотанні, знайшли своє підтвердження. Суд вважає, що доводи захисника та підозрюваного про наявність на утриманні батьків похилого віку, що підтверджує наявність міцних соціальних зв`язків, не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки до суду не надано жодного доказу стосовно цього доводу. Натомість, в судовому засіданні підозрюваний повідомив, що батьки проживають окремо від нього, тобто за іншою адресою. Суд також не може прийняти до уваги наявність постійного місця працевлаштування підозрюваного як підтвердження міцних соціальних зв`язків, оскільки наявність постійної роботи не зможе унеможливити виникнення ризиків, про які зазначив слідчий та прокурор в судовому засіданні, в тому числі незаконного впливу на малолітню потерпілу та свідків.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Пре деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, ще рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежуєправа і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Окрім того, Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, які передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньо мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам підозрюваного незаконно впливати на свідків, малолітню потерпілу, переховуватися від органів досудового розслідування або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказані обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до обвинуваченого такого виду запобіжного заходу як особисте зобов`язання. Передбачений статтею 181 КПК України запобіжний захід домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Беручи до уваги наведені вище обставини, вважаю неможливе застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, і тому відсутні підстави для задоволення клопотання захисника та підозрюваного, заявлених усно в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про неможливість визначення застави по даному кримінальному провадженню відносно підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 27, 183, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за №0000585 від 24.05.2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, запобіжний захід в вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з утриманням його в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», який рахувати з моменту його затримання 24.05.2026 року до 22.07.2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а підозрюваним який тримається під вартою в цей же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали проголошено 26.05.2026 року о 17-30 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1