Справа №591/9886/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/776/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми клопотання прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_6 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ( в режимі ВКЗ),

захисника ОСОБА_8 (в режимі ВКЗ),

у с т а н о в и л а:

В провадженні Сумського апеляційного суду перебуває кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2025 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання за цим законом у виді 10 років позбавлення волі.

Зі змісту оскаржуваного вироку Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2025 року вбачається, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який залишено без змін до набрання вироком законної сили, але не більше ніж до 15 лютого 2026 року включно.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подала клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, оскільки вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2025 року, яким останнього визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України, не набрав законної сили.

Подане клопотання, прокурор обґрунтовує наявністю ризиків, передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому останній з метою уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків, в тому числі спонукати їх до зміни показань. Застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не зможуть запобігти вказаним у клопотанні ризикам та досягти мети кримінального провадження, тому обвинуваченому слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Прокурор у судовому засіданні підтримала подане клопотання у повному обсязі, просила продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечували проти задоволення поданого прокурором клопотання, просили змінити обвинуваченому вид запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши прокурора, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , перевіривши матеріали справи та доводи заявленого клопотання, колегія суддів дійшла такого висновку.

За приписами ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Зі змісту положень статті 177 КПК України слідує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів, у відповідності до ст. 178 КПК України, враховує ступінь тяжкості інкримінованого останньому злочину, який відноситься до особливо тяжкого, суворість покарання, що йому загрожує у разі визнанні його винуватим у вчиненні цього злочину, особу обвинуваченого, який стійких соціальних зв`язків та утриманців не має, раніше не судимий, нейтрально характеризується за місцем мешкання.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення особливо тяжкого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Крім того, перебуваючи на свободі обвинувачений ОСОБА_7 може здійснювати незаконний вплив на свідка, яка надала викривальні покази, а тому існує висока ймовірність впливу на останню з метою надання тих чи інших показів на користь обвинуваченого.

З огляду на викладене, заявлені прокурором ризики, передбачені п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та не припинили існувати.

Твердження захисника про необхідність зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який є непереконливими, тому колегія суддів не вбачає підстав на даній стадії апеляційного провадження для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

Враховуючи, що вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2025 року не набрав законної сили, а також з огляду на вимоги статей 177, 178, 183, 331 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 без визначення розміру застави відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України.

Керуючись статтями 178, 183, 199, 331, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, на строк 60 днів, тобто до «10» квітня 2026 року включно.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4