Справа № 559/2/26
Провадження № 1-кп/559/108/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2026 р. м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорки ОСОБА_3 ,

розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурорки про закриття кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №№0000456 від 21 листопада 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

в с т а н о в и в :

у судовому засіданні прокурорка клопотання підтримує та просить закрити кримінальне провадження, обґрунтовуючи тим, що підозрювана особа не встановлена, а строки давності скінчились. Пояснює, що версія слідства полягає в тому, що автомобіль під керуванням ОСОБА_4 зачепив потерпілу, коли він намагався її об`їхати, а жінку відкинуло на проїжджу частину, яку переїхав наступний транспортний і від тих травм вона й померла, що це був за автомобіль і хто був за кермом встановити не вдалось. Експертизу механізму ДТП не проведено, бо немає достатніх даних, а чому їх не встановлено пояснити не може. Чому немає постанови про визнання вантажівки речовим доказом і чи зберігає її водій пояснити не може, як і не має відповіді на питання чому не встановлено був водій тверезим чи ні.

Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що 21 листопада 2013 року, приблизно о 18 годині 50 хвилин невстановлена особа, керуючи невстановленим вантажним автомобілем, рухаючись по автодорозі, сполученням «Київ-Чоп», зі сторони м. Рівне в напрямку м. Львів, на 361 км + 430 м вказаної автодороги вчинила наїзд па пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходилася на проїзній частині, після наїзду на неї водієм ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який керував автомобілем, марки «MAN 18.412 LX TGA», реєстраційний номер НОМЕР_1 . з напівпричепом, марки «Kogel SN 24», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок наїзду на ОСОБА_5 , остання загинула на місці події.

За результатами здійснення досудового розслідування не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, підозра будь-якій особі не повідомлялась, а строки давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчилися.

Потерпіла згідно заяви просить розглядати справу без її участі та не заперечує проти закриття кримінального провадження.

Заслухавши прокурорку, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд робить такі висновки.

Судом встановлено, що 21.11.2013 СУ УМВС України в Рівненській області внесені відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та до лютого 2014 проведено ряд слідчих (розшукових) дій, а саме: вже 22.11.2013 прокурором надано вказівки щодо проведення слідчих (розшукових) дій, проведено огляд місця події; допитана потерпіла, яка не була очевидцем подій, допитаний як свідок ОСОБА_4 , який, зокрема, пояснив, що у вказаний день він рухався на по а/д Київ-Чоп, за ним рухався мікроавтобус «Мерседес Бенц Віто». Він побачив пішохода на своїй смузі руху, ближче до розмітки 1.5, яка перетинала проїзну частину справа наліво. Водій ОСОБА_4 в момент виявлення пішохода різко повернув кермо ліворуч, щоб об`їхати її зліва, та загальмував, проте уникнути наїзду не вдалося та автомобіль передньою правою частиною контактував із лівим боком пішохода. Від удару пішохода відкинуло на дорогу прямо й він об`їхав її та зупинився частково на правій і ліві смугах руху. Справа, уникаючи наїзду, на узбіччя виїхав мікроавтобус. Вантажний автомобіль, що рухався позаду в попутному напрямку, об`їхав місце події зліва та зупинився перед автомобілем ОСОБА_4 . Також свідок вказав, що зможе показати, як сталося ДТП.

У провадженні проведено ряд експертиз, зокрема, судово-медична експертиза трупу, судова медико-криміналістична, судова авто технічна експертиза технічного стану автомобіля MAN 18.412 LX TGA, р/н НОМЕР_1 , з напівпричепом Kogel SN 24, р/н НОМЕР_3 , судова транспортно-трасологічна експертиза для встановлення, якої частиною автомобіль контактував з пішоходом, місця наїзду тощо, а також направлялися запити, доручення, подавалися рапорти. З цих експертиз з`ясовано, що було контактування потерпілої з вантажівкою під керуванням ОСОБА_4 і в цей момент жінка знаходилась ще в вертикальному чи близькому до нього положенні, проте в подальшому отримала масивні травми (характерні для переїзду через людину т/з), від яких і померла.

В подальшому 07.05.2014 прокурором прокуратури Рівненської області ОСОБА_6 визначено підслідність цього кримінального провадження за Дубенським ВП ГУНП в Рівненській області. При цьому групу прокурорів Дубенської місцевої прокуратури визначено першим заступником керівника Дубенської місцевої прокуратури лише 28.05.2016, тобто через 2 роки, а доручення СВ Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області про проведення досудового розслідування надано 24.02.2018, тобто ще майже через 2 роки. І лише через п`ять місяців 27.07.2018 старшим слідчим ОСОБА_7 дано доручення про проведення слідчих (негласних (розшукових) дій) у порядку ст.40 КПК України, на яке в той же день надійшли рапорти оперуповноважених СКП Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 , що його неможливо виконати. Теж саме повторилося вже аж через два роки 28.07.2020 - доручення заступника начальника слідчого відділу ОСОБА_9 й в той же день рапорти оперуповноваженого ОСОБА_8 , що не можливо його виконати. 4 роки і 3 місяці слідство не робило нічого, щоб з`ясувати обставини справи, а в подальшому ще 2 роки тривала бездіяльність.

17.10.2021 призначено нову групу прокурорів і аж 10.10.2024 знову заступником начальника СВ ОСОБА_7 дано доручення про проведення слідчих (негласних (розшукових) дій), на що 13.10.2024 отримано рапорт старшого оперуповноваженого ОСОБА_10 про неможливість їх проведення та аналогічні дії вчинені 10.09.2025 - доручення, 20.09.2025 рапорт.

Тобто досудове слідство протягом 11 років звелося до чотирьох доручень про проведення слідчих (негласних (розшукових) дій) і п`яти швидких рапортів про неможливість їх виконання.

В судовому засіданні прокурорка не змогла пояснити чому не було проведено: токсилогічної експертизи для встановлення чи був ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння; слідчого експерименту після події; експертизу механізму ДТП та не з`ясовано чи міг ОСОБА_4 уникнути наїзду на пішохода. Очевидно, що відповідь на питання міг чи не міг водій ОСОБА_4 з технічної точки зору запобігти наїзду на пішохода є ключовим у цій справі, бо матеріали справи свідчать, що подія була в темну пору доби, пішоході була в темному одязі і вийшла на дорогу і недозволеному місці на трасі міждержавного значення. Питання в тому, коли її виявив ОСОБА_4 і чи міг він уникнути ДТП, бо якщо не міг, то той, хто керував транспортним засобом позаду та не бачив так добре обстановку (мікроавтобус), він також не міг би уникнути наїзду на потерпілу, яку раптово відкинуло на праву смугу руху після зіткнення з вантажівкою. Але відповідей на ці питання немає.

Крім того, без проведення слідчого експерименту та судової експертизи механізму ДТП, ОСОБА_4 06.12.2013 було повернуто транспортні засоби (вантажівку з причепом) за вказівкою слідчого (а.с. 64). При цьому слідчий ОСОБА_11 керувався ст. 100 КПК України, за якою вирішується доля речових доказів і повернув ОСОБА_4 вантажівку з причепом «у зв`язку з недоцільністю подальшого утримання» без оплати вартості утримання, оскільки транспортні засоби зберігались «в якості речового доказу». Але постанова слідчого про визнання вантажівки з причепом речовим доказом в матеріалах кримінального провадження відсутня без пояснення причин, чи зберігається досі ОСОБА_4 повернутий йому речовий доказ невідомо, що унеможливлює вирішення його долі разом із закриттям кримінального провадження.

Згідно зі ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до частини другої статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Аналогічні положення визначені й в частині четвертій ст. 38 цього Кодексу, згідно з якою на орган досудового розслідування покладено обов`язок застосування всіх передбачених законом заходів для забезпечення ефективності досудового розслідування. Відповідальність за законність та своєчасність дій несе слідчий, проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор.

З огляду на відомості про досудове розслідування кримінального провадження, суд вважає, що його розслідування не відповідає вимозі ефективності, а клопотання про закриття кримінального провадження за строками є передчасним, адже є вірогідність як наявності невстановленої особи, винної у вчинення кримінального правопорушення, від якого настала смерть людини, так і є вірогідність, що взагалі відсутній склад кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України, бо в водіїв не було технічної можливості уникнути ДТП.

Як встановлено під час судового розгляду клопотання, з травня 2014 року в кримінальному провадженні не було проведено жодних слідчих (розшукових) дій. Лише надавалися доручення оперативному підрозділу в 2018, 2020, 2024, 2025 роках, які залишилися без виконання, про що свідчать подані рапорти, проте інформації, яким чином виконувалися доручення, які саме слідчо-розшукові заходи здійснювалися, матеріали справи не місять.

Суд зазначає, що слідство з 2014 до 2025 років формально підійшло до проведення досудового розслідування. Можна констатувати, що допит важливого свідка очевидця подій ОСОБА_4 органом досудового розслідування проведено формально, з показів останнього неможливо зрозуміти, чи здійснював на пішохода наїзд ще й інший автомобіль, який саме, яким саме чином відбулася ДТП, хто ще був учасником дорожнього руху в той час, адже водій вантажівки, що їхав позаду ОСОБА_4 зупинився біля місця події, проте поліцейські не зазначили, навіть, його анкетних даних. Органом досудового розслідування не надано оцінки діям водія ОСОБА_4 , який не заперечує, що здійснив на наїзд на пішохода (виявлену перешкоду на дорозі), при тому, що рухався з дозволеною швидкістю й завчасно побачив її. Слідством не в повному обсязі виконано вказівки прокурора від 22.11.2013, зокрема не проведено слідчий експеримент за участю очевидця подій ОСОБА_4 , який при допиті вказав, що зможе на місці події показати механізм ДТП, не призначено та не проведено судові токсилогічну експертизу відносно ОСОБА_4 та авто-технічну експертизу для встановлення механізму ДТП і з`ясування чи міг водій ОСОБА_4 уникнути в тих умовах у темну пору доби на автодорозі міжнародного значення уникнути наїзду на пішохода, а також і інший учасник руху, що його об`їхав справа, невідома доля речових доказів-транспортних засобів тощо.

Також суд звертає увагу, що при першопочатковій реєстрації кримінального провадження зазначалось у фабулі, що наїзд на пішохода здійснив вантажний автомобіль під керуванням ОСОБА_4 , зараз у фабулі вказано, що наїзд здійснив невстановлений вантажний автомобіль. Але докази в справі вказують на те, що перший контакт дійсно відбувся між вантажівкою під керуванням ОСОБА_4 та потерпілою, яку потім відкинуло на праву смугу руху і саме наступний мікроавтобус, що рухався позаду і перед яким викинуло жінко, проїхав прямо, при цьому друга вантажівка об`їхала місце події зліва і зупинилась зліва. Тобто, якщо і переїхав жінку інший автомобіль, то це за місцем розташування тіла міг бути мікроавтобус, який рухався правою смугою, а не вантажівка, що оминала зліва. Але ця версія не відображена в матеріалах справи і за фабулою й не розглядалась. Крім того, вантажні автомобілі обладнані відео реєстраторами, а також GPS-системами, які відслідковують їх рух, швидкість та знімають інші необхідні дані, але чи був відеорєстратор та трекер фіксації швидкості транспортного засобу на вантажівках обидві з яких зупинились на місці ДТП і перший автомобіль міг зафіксувати появу пішохода та контакт з нею, а другий міг зафіксувати мікроавтобус попереду та чи контактував він з потерпілою, - слідством не перевірялось.

Оскільки не проведені такі необхідні і обов`язкові слідчі дії, не виконані вказівки прокурора, слідством не з`ясовано механізм ДТП та не надано належної оцінки діям водія ОСОБА_4 , не перевірено долю речових доказів і чи було їх обладнано відео реєстратором та де його дані, неможливо з`ясувати чи дійсно кримінальне провадження підлягає закриттю за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності чи можливо відсутній склад кримінального правопорушення.

Тобто, з викладеного вбачається, що у кримінальному провадженні слідчим не здійснювалось досудове розслідування належним чином та не здійснювались дії на виконання обов`язку, встановленого ст.92 КПК України. Як вже вказано вище, звертає на себе увагу той факт, що вказівки, надані слідству, виконані не в повному обсязі. Прокурором не перевірялися причини їх невиконання, чи взагалі здійснювали якісь слідчо-розшукові дії для їх виконання тощо.

Відповідно ст.283, 284 КПК України закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, у зв`язку з чим рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження відповідно до встановленої законом процесуальної процедури. Отже, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження та оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності. Внесення змін до Кримінального процесуального Кодексу, зокрема шляхом доповнення частини першої ст.284 цього Кодексу пунктом 3-1, не звільняють слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та належного виконання їх обов`язків, визначених процесуальним законом.

Пунктом 3-1 частини 1 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо: не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, в разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Вимоги, якими держава обмежує свої повноваження щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили злочини, носять індивідуальний характер, оскільки, окрім перебігу часу вимагається не ухилення від слідства та суду, а також не вчинення нового злочину, що неможливо виконати, якщо особа чи особи, які вчинили злочин, не встановлені.

Тому, досудове розслідування не може вважатися повним, а твердження прокурорки про те, що в кримінальному провадженні не встановлено особу, яка вчинила злочин, є передчасним.

Судом встановлено, що порушене питання щодо закриття кримінального провадження хоча формально й підпадає під дію пункту 3-1 частини першої ст.284 КПК України, але суперечить завданням і загальним засадам кримінального провадження за ст. 2 КПК України, досудове розслідування проведено поверхнево, з недотриманням вимог ефективності, всебічності та повноти дослідження обставин кримінального провадження. В підсумку, суд висновує, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.314, 369- 372, 395 КПК України, -

у х в а л и в :

у задоволенні клопотання прокурорки Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000456 від 21.11.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 25.02.2026.

Суддя ОСОБА_1