Справа № 455/2297/25
Провадження № 1-кп/455/50/2026
ВИРОК

Іменем України

06 березня 2026 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань об`єднане кримінальне провадження №0000492 від 29.10.2025, №0000035 від 27.01.2026 року та №0000046 від 11.02.2026 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стрілки Старосамбірського району Львівської області, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, який працює неофіційно на будовах, одруженого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1 та ст. 390-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 , будучи особою раніше неодноразово притягнутим згідно постанов Старосамбірського районного суду Львівської області від 13.10.2025 та 15.10.2025 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ч.1 ст. 173-2, ч.2 ст. 173-8 КУпАП, а також до кримінальної відповідальності за ст. 125 КК України у кримінальному провадженні №0000422 від 23.08.2024, в якому судом 13.09.2024 прийнято рішення про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілою, вчинив новий умисний злочин проти життя та здоров`я дружини - ОСОБА_4 , із якою він спільно проживає, пов`язаний спільним побутом і має взаємні права та обов`язки, за наступних обставин. ОСОБА_5 , у порушення вимог ст. 28 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно, 09.10.2025 та 10.10.2025, перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічних страждань на ґрунті неприязних відносин, систематично вчиняв психологічне насильство відносно своєї дружини - ОСОБА_4 , яке виразилось у словесних образах потерпілої нецензурними словами, погрозах фізичною розправою, чим принижував її честь і гідність та завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_6 .3.

Продовжуючи свої систематичні протиправні дії, умисно та безпричинно, 28.10.2025 року, приблизно о 13:00 год., ОСОБА_5 перебуваючи у житловому будинку за адресою проживання в АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини - ОСОБА_4 , психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її адресу, приниженні, та призвело до психологічних страждань ОСОБА_4 , а також викликають у потерпілої тривогу, стрес, депресію, неминуче почуття страху, що руйнує життя жінки і впливає на її психоемоційний стан, зниження самооцінки та самореалізації.

Такими своїми діями ОСОБА_5 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винна перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України.

Крім того, судом визнано доведеним, що рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 04 листопада 2025 року, було видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього обов`язки, а саме: заборонено ОСОБА_5 перебувати в місці спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з постраждалою особою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; заборонено ОСОБА_5 наближатися на відстань менше 200 метрів до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено ОСОБА_5 контактувати та вести телефонні розмови з постраждалою особою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на 4 (чотири) місяці. ОСОБА_5 , будучи ознайомленим із вимогами обмежувального припису, 29 січня 2026 року, близько 16 години 20 хвилин, маючи умисел на невиконання обмежувального припису, усвідомлюючи, що згідно вищевказаного рішення суду йому заборонено перебувати та наближатися на відстань менше 200 метрів до місця проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , зайшов всередину вищевказаного будинку, де залишився проживати, тим самим умисно не виконав обмежувальний припис, передбачений рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 04 листопада 2025 року.

Такими своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок, передбачений ст.390-1 КК України, тобто умисне невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

Крім того, судом визнано доведеним, що рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 04 листопада 2025 року, було видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього обов`язки, а саме: заборонено ОСОБА_5 перебувати в місці спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з постраждалою особою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; заборонено ОСОБА_5 наближатися на відстань менше 200 метрів до місця проживання постраждало!" особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено ОСОБА_5 контактувати та вести телефонні розмови з постраждалою особою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на 4 (чотири) місяці. ОСОБА_5 , будучи ознайомленим із вимогами обмежувального припису, 25 січня 2026 ( в судовому засіданні встановлено описку в написанні року діяння) року, близько 05:00 годин, маючи умисел на невиконання обмежувального припису, усвідомлюючи, що згідно вищевказаного рішення суду йому заборонено перебувати та наближатися на відстань менше 200 метрів до місця проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , зайшов всередину вищевказаного будинку, де залишився проживати, тим самим умисно не виконав обмежувальний припис, передбачений рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 04 листопада 2025 року.

Такими своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок, передбачений ст.390-1 КК України, тобто умисне невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальних актах. Пояснив, що проживає в АДРЕСА_1 , разом із дружиною та дітьми. За вчинення домашнього насильства відносно якої притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП. В подальшому, неодноразово, у зазначені в обвинувальних актах дні, перебуваючи вдома за вищевказаною адресою, між ним та дружиною ОСОБА_4 відбувалися сварки та суперечки, під час яких мали місце образи, погрози, висловлювання нецензурною лайкою в сторону дружини. Пояснив, що мав проблеми з алкоголем, що викликало в нього лють. Вже не вживає алкогольні напої, «підшився». Крім того, йому було відомо, що рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 04 листопада 2025 року було видано обмежувальний припис щодо нього, який він умисно порушував. Вже не вчиняє правопорушення, допомагає дружинні у вихованні дітей, діти радіють таткові. Є добрим господарем, дбає, щоб в хаті і в дітей все було. Пройшов успішно програму для кривдників. У вчиненому щиро розкаюється. Просив суд суворо не карати. Переосмислив свою поведінку.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що з обвинуваченим помирилася. Спочатку просила призначити обвинуваченому штраф, а потім просила виправдати, бо має забезпечувати сім`ю.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальних актах, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд за згодою учасників судового розгляду обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та стосуються речових доказів, визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося. ОСОБА_5 усвідомлено відмовився від призначення йому захисника та забажав захищати себе особисто.

Суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень доведеною поза розумним сумнівом та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ст.126-1 КК України, оскільки він своїми діями вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, та погіршення якості життя потерпілої особи, а також за ст.390-1 КК України як умисне невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.66 КК України суд визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя (за ст.390-1 КК України).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керувався загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд також виходив із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд врахував, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України, відносяться кримінального проступку (ст.390-1 КК України) та нетяжкого злочину (ст.126-1 КК України).

Також суд врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема те, що він є особою молодого віку, громадянином України, одруженим, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. Хоча офіційно не працевлаштований, але працює на будовах, заробляє кошти на належне утримання сім`ї. Має постійне місце проживання, нейтральну характеристику від територіальної громади. Періодично зловживає алкогольними напоями, однак за твердженнями самого ОСОБА_5 , за власною волею відмовився від алкоголю. У лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на обліку не перебуває, раніше не судимий.

Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_5 , суд врахував, що поведінка обвинуваченого в судовому засіданні була адекватною, свої показання він надавав послідовно та змістовно, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.

Крім того, суд враховує обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, та обставину, що обтяжує покарання відповідно до ст.67 КК України - вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України суд не вбачав.

При призначені покарання суд врахував позицію прокурора, яка просила призначити покарання для обвинуваченого у виді обмеження волі на строк два роки за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та один рік обмеження волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України просила призначити за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання у виді двох років обмеження волі, застосувати ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку тривалістю 2 (роки). Крім того, на підставі ст. 91-1 КК України направити для проходження програми для кривдників строком на шість місяців. Врахував позицію потерпілої, яка спочатку просила призначити обвинуваченому штраф, а потім просила виправдати, бо має забезпечувати сім`ю.

Беручи до уваги наведені обставини в сукупності, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання за ст. 390-1 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік та 1 місяць та за ст. 126-1 КК України - у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік та 4 місяців, що на думку суду у цьому конкретному випадку не є надмірним за видом та розміром, є виваженим і достатнім, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання.

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , з урахуванням його особи та обставин кримінальних правопорушень, слід визначити за сукупністю кримінальних правопорушень, за правилами ч.1 ст.70 КК України, застосувавши принцип часткового складання призначених покарань.

Пунктом 5 ч.1 ст. 91-1 КК України передбачено, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених Кримінальним кодексом України, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого може бути покладено, зокрема, такий обов`язок, як направлення для проходження програми для кривдників.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 91-1 КК України такі заходи застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків (ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству»).

Частинами 1, 2 ст. 28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» регламентовано, що суб`єктами, відповідальними за виконання програм для кривдників, є місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування. Суб`єкт, відповідальний за виконання програм для кривдників, організовує та забезпечує проходження кривдниками таких програм.

З урахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень, характеру таких дій з боку обвинуваченого, застосування такого обмежувального заходу, як програма для кривдників, сприятиме виправленню обвинуваченого, покращенню психологічного здоров`я потерпілої, а призначене судом покарання та обмежувальні заходи із покладенням обов`язку пройти програму для кривдників, відповідатимуть положенням ст. 50,65 КК України, у своїй сукупності будуть необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд вважав, що в інтересах потерпілої від кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, до ОСОБА_5 необхідно застосувати обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1ст. 91-1 КК України, а саме направлення для проходження програми для кривдників строком один місяць, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 вже проходив програму для кривдників, підтвердив її позитивний ефект, проходження ще однієї програми буде мати кумулятивний ефект для забезпечення законослухняної поведінки обвинуваченого в майбутньому. Організацію та забезпечення виконання програми для кривдників слід покласти на Стрілківську сільську раду Самбірського району Львівської області.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої не обирався. Підстав для обрання обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст. 349,368-371, 373-376 КПК України

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1, 390-1 КК України та призначити йому покарання:

- за ст.126-1 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 4 (чотири) місяці;

- за ст.390-1 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 1 ( один) місяць.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_5 покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 5 (п`ять) місяців.

На підставі ч.2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі п.5 ч.1 ст.91-1 КК України застосувати до ОСОБА_5 обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників протягом 1 (один) місяць.

Організацію та забезпечення проходження ОСОБА_5 програми для кривдників покласти на Стрілківську сільску раду Самбірського району Львівської області.

Попередити ОСОБА_5 про кримінальну відповідальність за ст.390-1 КК України за умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених ст. 91-1 КК України, зокрема за умисне ухилення від проходження програми для кривдників.

Речові докази: три DVD-R диски із відеозаписами, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому, вирок відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1