Справа № 504/5378/25
Номер провадження 1-кп/504/433/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2026 рокус-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області колегією суддів у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

за участі прокурора Доброславської окружної прокуратури ОСОБА_5 ,

представників неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_11 ,

захисника адвоката ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про обрання обвинуваченій запобіжного заходу у справі за обвинувальним актом по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000403 від 27.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_11 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Доброславського районного суду Одеської області перебуває вищезазначений обвинувальний акт.

Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 18.02.2026 до обвинуваченої ОСОБА_11 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, а саме до 18.04.2026.

Прокурором Доброславської окружної прокуратури було подано клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_11 строком на 60 діб. Клопотання обґрунтовано тим, що ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування і на теперішній час не зменшилися та є актуальними. Окрім викладених ризиків сторона обвинувачення звертає увагу суду на те, що обвинувачена раніше перебувала під запобіжним заходом у вигляді цілодобового домашнього арешту, проте порушила покладені на не обов`язки, зокрема залишила місце проживання без дозволу уповноважених органів, що підтверджується відповідними матеріалами. Таким чином, обвинувачена вже виявила свою готовність свідомо порушувати рішення суду, ухилятися від встановлених обмежень та ігнорувати законні вимоги сторони обвинувачення. Це вказує на її небажання дотримуватися процесуального порядку, що є підставою вважати, що у разі обрання м`якшого запобіжного заходу, вона знову ухилятиметься від встановлених обов`язків, може здійснювати координацію з іншими фігурантами справи, у тому числі узгодження показань або впливу на докази, перешкоджатиме слідству іншими способами, що прямо порушує п.3 ч.1 ст. 177 КПК України. Тому наявність підтвердженого порушення попереднього запобіжного заходу у поєднанні з іншими встановленими фактами свідчить про високий ризик подальшого перешкоджання кримінальному провадженню, що унеможливлює застосування більш м`яких запобіжних заходів. Враховуючи викладене запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливе.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_11 .

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_12 вважав за доцільне задовольнити клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, оскільки це буде ефективним з урахуванням раніше заявленого клопотання сторони захисту про призначення стаціонарної експертизи для проведення якої необхідно проведення етапування. Обвинувачена ОСОБА_11 підтримала свого захисника.

Інші учасники підтримали клопотання прокурора.

Вислухавши думку учасників процесу, беручи до уваги те, що строк обраного раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перебігає кінця 18.04.2026, суд дійшов такого висновку.

Суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Статтею 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також сталою практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В пункті 1 статті 5 Конвенції кожному забезпечено право на свободу та особисту недоторканність.

Винятками з цього права є шість типів обставин, які сформульовані в наступних положеннях і які є завершеним переліком виключень із загального правила.

Відповідно до п. с ч. 1 ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») 31315/96 від 25 квітня 2000 року, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином під час судового розгляду знайшов своє підтвердження ризик переховування ОСОБА_11 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (ризик втечі), зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватим у кримінальному правопорушенні, ризик впливу на потерпілого та свідків з метою зміни останніми показань є цілком ймовірним, оскільки допит останніх не проводився судом.

Частиною 1 ст. 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_11 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років.

З урахуванням обставин, часу вчинення кримінального правопорушення (діючий воєнний стан на території України, пов`язаний зі збройною агресію рф), суд має враховувати категорію справи, тяжкість покарання, визначену чинним законодавством посилену відповідальність за злочини проти життя, вік та стать обвинуваченої, що свідчить про можливість безперешкодного залишення території України шляхом перетину її кордону. Таким чином ризик перераховування від суду (ризик втечі) є доведеним.

Справа перебуває на стадії підготовчого судового засідання, свідки по справі та інші особи, які можуть бути допитаними у суді не допитувались, у зв`язку з чим ризик впливу на свідків, експертів та потерпілу особу є цілком ймовірним.

Враховуючи тяжкість і суспільну небезпеку кримінального правопорушення, наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченою інкримінованого їй кримінального правопорушення, для запобігання ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, з метою виключення спроб переховуватися від правосуддя, впливу на свідків та потерпілу сторону, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, суд вважає неможливим застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу та дійшов висновку щодо необхідності продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів.

Застава не обирається відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки вчинений злочин спричинив загибель людини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176, 177, 178, 182, 183, 197, 372, 331 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області - задовольнити задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів до 11.06.2026 включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службові особі місця ув`язнення для відома та виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст ухвали суду проголошено 13.04.2026.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3