Справа №760/3407/25 1-кп/760/2056/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

-головуючого судді ОСОБА_1

-при секретарі ОСОБА_2

за участі:

-прокурора ОСОБА_3

-захисників ОСОБА_4

ОСОБА_5

-обвинувачених ОСОБА_6

ОСОБА_7

провівши у відкритому судовому засіданні судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0002837, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 вересня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Під час судового засідання прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строком на 60 днів, оскільки останні раніше судимі за вчинення аналогічного злочину, та на даний час звинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, який вчинили, перебуваючи на військовій службі, в період воєнного стану, із застосуванням насильства відносно потерпілої, тому перебуваючи на більш м`якому запобіжному заходу можуть переховуватися від суду та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується, тому, на думку прокурора, існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не заперечували проти продовження строку тримання під вартою.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали обвинувального акту та поданого клопотання, суддя приходить до наступного.

Обвинуваченому ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у кримінальному провадженні у вигляді тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі, строком до 23 лютого 2025 року.

Обвинуваченому ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у кримінальному провадженні у вигляді тримання під вартою, із утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком до 23 лютого 2025 року.

20.02.2025 року ухвалою суду обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 20 квітня 2025р. включно.

18.04.2025 року ухвалою суду обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 16 червня 2025р. включно.

11.06.2025 року ухвалою суду обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 09.08.2025р. включно.

15.07.2025 року ухвалою суду обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 12.09.2025р. включно.

09.09.2025 року ухвалою суду обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 07.11.2025р. включно.

05.11.2025 року ухвалою суду обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 03.01.2026р. включно.

05.11.2025 року ухвалою суду обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 03.01.2026р. включно.

22.12.2025 року ухвалою суду обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 19.02.2026р. включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України з а наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Під час підготовчого судового засідання судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, яке є небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, особами, які раніше вчинили розбій.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу.

До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Під час судового засідання прокурором було доведено існування ризику переховування обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від суду, оскільки останні раніше за вчинення ряду кримінальних правопорушень, зокрема, і аналогічного кримінального правопорушення (розбій), в якому звинувачуються на даний час, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді 15 років позбавлення волі, а також з моменту надходження до суду обвинувального акта обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 набули нового процесуального статусу - обвинувачених та, на даний час, розпочалася нова процесуальна стадія кримінального провадження - стадія судового провадження у суді першої інстанції, тому з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, останні, перебуваючи на більш м`якому запобіжному заході зможуть ухилятися від явки до суду.

Крім того, прокурором було доведено існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 раніше судимі за вчинення аналогічних злочинів, та враховуючи обставини вчиненого ними злочину, можуть і надалі продовжувати свою злочинну діяльність.

Також, суд вважає доведеним існування ризику незаконного впливу на потерпілу, оскільки враховуючи протиправний характер вчинених обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відносно неї насильницьких дій, останні, перебуваючи на волі, можуть продовжити вчиняти незаконні дії відносно неї, чинити на неї тиск, з метою зміни потерпілою своїх показань, що в подальшому може дати можливість їм уникнути кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та враховуючи особу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які раніше судимі за вчинення тяжких злочинів, та на даний час обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого в умовах воєнного стану, із застосуванням насильства відносно потерпілої, їх майновий та сімейний стан, обставини вчинення останніми інкримінованого їм злочину, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та відсутність доказів, які б унеможливлювали утримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, що на думку суду, свідчить про недостатність обрання їм більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

За таких обставин, суд вважає необхідним продовжити обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обраний раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 23 год. 59 хв. 16 квітня 2026р. включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 ст. 183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини.

Враховуючи, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого із застосування відносно потерпілої насильства, яке було небезпечним для здоров`я в момент їх заподіяння, тому, суд вважає необхідним не визначати розмір застави в даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 182, 183, 194, 331 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, тобто до 16 квітня 2026р. включно.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів, тобто до 16 квітня 2026р. включно.

Строк дії ухвали закінчується о 23 год. 59 хв. 16 квітня 2026р.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а обвинуваченими - в цей же строк з моменту вручення їм копії даної ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1