УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Володимир

Слідча суддя Володимирського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИЛА:

10 лютого 206 року слідчий Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обґрунтування клопотання покликається на ту обставину, що 03.09.2025 року ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, шляхом зловживанням довірою ОСОБА_5 , без дозволу останнього, не маючи ні дійсного, ні передбаченого законом права володіти, користуватись чи розпоряджатись транспортним засобом марки Volksvagen Touran днз. НОМЕР_1 , всупереч волі потерпілого незаконно заволодів вищевказаним автомобілем.

02.02.2026 року відомості про дане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000060 з попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 289 КК України.

06 лютого 2026 року під час санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Володимирського міського суду Волинської області ОСОБА_1 справа №154/522/26, провадження №1-кс/154/133/26 за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено:

- автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOURAN», р.н. НОМЕР_1 , жовтого кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «VOLKSWAGEN TOURAN», р.н. НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 , поміщене в спец пакет НПУ №NPU 5786816.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOURAN», р.н. НОМЕР_1 належить ОСОБА_6 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч.7 ст.237 КПК України, вилучені вищезгадані речі вважаються тимчасово вилученим майном.

Таким чином, вилучені 06.02.2026 року автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію є безпосередніми об`єктами кримінально протиправних дій і може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України.

Вважає, що вилучені 06.02.2026 року автомобіль «VOLKSWAGEN TOURAN», р.н. НОМЕР_1 та свідоцтво про його реєстрацію підлягають арешту із забороною відчуження, розпорядження та користування, оскільки мають значення речового доказу для кримінального провадження.

У судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явилася, подала заяву про розгляд клопотання у її відсутності, просила його задовольнити з викладених у ньому підстав.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання у його відсутності. Оскільки ОСОБА_6 є добросовісним набувачем автомобіля і не має жодного процесуального статусу, вважає, що для досягнення цілей кримінального провадження є цілком достатнім накладення арешту на автомобіль лише в частині заборони його відчуження. Також просить відмовити у накладенні арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Перевіривши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як вбачається з витягу з ЄРДР № 0000060 від 02.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, 03.09.2025 року ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, шляхом зловживанням довірою ОСОБА_5 , без дозволу останнього, не маючи ні дійсного, ні передбаченого законом права володіти, користуватись чи розпоряджатись транспортним засобом марки Volksvagen Touran днз. НОМЕР_1 , всупереч волі потерпілого незаконно заволодів вищевказаним автомобілем.

06 лютого 2026 року під час санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Володимирського міського суду Волинської області ОСОБА_1 справа №154/522/26, провадження №1-кс/154/133/26 за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено: автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOURAN», р.н. НОМЕР_1 , жовтого кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «VOLKSWAGEN TOURAN», р.н. НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 , поміщене в спец пакет НПУ №NPU 5786816.

Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOURAN», р.н. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_6 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вилучене під час огляду місця події майно і документи визнано і долучено до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів.

Необхідність накладення арешту на вказане у клопотанні майно, на думку слідчого, полягає у тому, що вилучені в ході огляду предмети є безпосереднім об`єктом кримінально протиправних дій, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину .

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі його сліди вчинення кримінального правопорушення, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 289 КК України, є незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно або за попередньою змовою групою осіб, або поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинене з проникненням у приміщення чи інше сховище, або з використанням електронних пристроїв для втручання в роботу технічних засобів охорони, або якщо предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Слідчий суддя вважає, що вилучений 06.02.2026 року автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOURAN», р.н. НОМЕР_1 , та свідоцтво про його реєстрацію, хоча і є речовими доказами по справі, однак необхідності проводити будь-яких експертиз за участю вказаного транспортного засобу у справі немає.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом, та має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі "Беєлер проти Італії" від 05.01.2000, заява № 33202/96). При цьому будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, заява №8793/79).

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Слідчий суддя не знайшла достатніх підстав для накладення арешту на вказаний транспортний засіб у частині заборони користування та розпорядження ним. Вважає, що у даному конкретному випадку неможливість відчужувати транспортний засіб в повній мірі зможе запобігти його приховуванню, зникненню, втраті, передачі майна та з метою збереження його як речового доказу слід накласти арешт на автомобіль лише у частині заборони його відчуження.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що клопотання слід задовольнити частково.

На підставі ст.ст.40, 131, 132, 170, 171 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб «VOLKSWAGEN TOURAN», р.н. НОМЕР_1 , жовтого кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу із забороною відчуження даного майна.

У задоволенні решти клопотання відмовити.

Ухвалу слідчого судді належить виконати негайно.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її постановлення.

Слідчий суддя ОСОБА_8