ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1245/26 Справа № 182/7523/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м. Кривий Ріг апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2026 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2026 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, на час судового розгляду справи, але не більше ніж на два місяці, тобто до 04 квітня 2026 року з визначенням застави у розмірі 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 331 200 грн.

На вказане рішення прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу незаконною та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції проявив упередженість на користь обвинуваченого, встановивши останньому розмір застави. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити, продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці без визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вказує, що ухвала суду винесена з порушенням приписів процесуального права та без врахування усіх обставин справи. Наголошує, що ОСОБА_8 вже майже 18 місяців знаходиться під вартою. Вважає, що ризики заявлені стороною обвинувачення не відповідають обставинам справи та не доведені жодним доказом. Звертає увагу, що ОСОБА_8 було затримано вдома, в той час, як на місці скоєння злочину знаходилася інша особа. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити частково, продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше ніж на два місяці, тобто до 04.04.2026 р., встановити обвинуваченому розмір застави у сумі в межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України

.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, захисника та обвинуваченого, які підтримали свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за який законом передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до одного року, або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк та тяжкого умисного насильницького злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, а також те, що ОСОБА_8 обвинувачується в спричиненні тяжких тілесних ушкоджень працівнику ІНФОРМАЦІЯ_2 , що спричинило його смерть, викликало значний суспільний резонанс серед мешканців м. Нікополя, та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного заявленого ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризику переховування обвинуваченого у зв`язку з тим, що останній має місці соціальні зв`язки є неспроможними, суд апеляційної інстанції зазначає, щодані обставини існували і на момент вчинення ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень та не були стримуючим фактором, а відтак, вони очевидно не утворюють жодних моральних запобіжників при обранні обвинуваченим моделі поведінки та зазначені обставини не можуть бути беззаперечною підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу, оскільки не спростовують ризики, доведені стороною обвинувачення, передбачені статтею 177 КПК України, і не здатні у разі звільнення з-під варти запобігти їх вчинення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наразі достатніми та належними підставами тримання під вартою ОСОБА_8 під вартою є не лише очікування суду, а й дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляцію особи.

Ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадження обґрунтовано підтверджується, оскільки обвинувачений має доступ до матеріалів кримінального провадження, в тому числі до анкетних даних свідків, а тому може вдатися до погроз або застосування насильства до них з метою відмови або зміни в подальшому ними показань, так к суд, враховує лише показання свідків, які надані усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Продовжує існувати ризик того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки встановлено, що ОСОБА_8 14.06.2024 р. протягом дня, окрім спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , завдав тілесні ушкодження й іншим особам (потерпілим ОСОБА_10 , свідку ОСОБА_11 ), на думку суду апеляційної інстанції, обвинувачений може вчинити щодо свідків чи інших осіб інше кримінальне правопорушення, тому цей ризик є доведеним та обґрунтованим.

Посилання захисту на можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу не ґрунтуються на матеріалах провадження, оскільки на теперішній час ризики, заявлені в клопотанні прокурора не зменшились та не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Відносно доводів апелянта про довготривале тримання під вартою обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.

Тривалість судового розгляду, в даному випадку не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження.

Апеляційний суд приходить до висновку, що у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого ОСОБА_8 та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

До того ж, в цій справі тримання під вартою обвинуваченого не є для нього безальтернативним запобіжним заходом, адже передбачає в якості альтернативи заставу.

Відносно доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 ст. 183 КПК України визначено, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

А тому вимоги апеляційної скарги щодо не визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_8 не підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання щодо зменшення обвинуваченому ОСОБА_8 розміру застави, слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції при визначенні розміру застави дотримався вимог діючого законодавства в повному обсязі, з урахуванням ступеню тяжкості інкримінованого злочину та особи обвинуваченого.

Ураховуючи сукупність обставин, в тому числі стадію судового провадження, а також дані про ОСОБА_8 , суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність даних які б свідчили, що зазначені ризики не існують, а більш м`які запобіжні заходи не спроможні забезпечити належний розгляд провадження та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та про необхідність продовження щодо обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відносно доводів захисника, що кримінальне правопорушення вчинене не ОСОБА_8 , а іншою особою, то суд апеляційної інстанції зазначає, що на даній стадії апеляційного розгляду, відповідно до ст. 422-1 КПК України це не є предметом розгляду.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам, в тому числі вагомості наявних доказів, які вказують на обґрунтованість пред`явленого обвинувачення, у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України. Таких обставин, як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що у ОСОБА_8 відсутні достатні стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрані запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченого під вартою є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, ухвалу судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2026 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді