УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року

м. Київ

Справа № 750/18235/24

Провадження № 51-645 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 серпня 2025 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 22 січня 2026 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Чернігова, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 серпня 2025 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна. Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_5 у період з 23 березня до 18 червня 2024 року, перебуваючи у Деснянському районі м. Чернігова, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою надання допомоги іноземній державі у проведенні підривної діяльності проти України, використовуючи власний акаунт в месенджері «Telegram», авторизований під назвою « ОСОБА_6 », здійснив збір та передачу інформації про переміщення та дислокацію сил оборони України представнику іноземної організації - співробітнику ФСБ РФ ОСОБА_7 за допомогою надсилання відповідних текстових та графічних повідомлень до чат-боту у месенджері «Telegram».

У той же час з метою забезпечення конспірації та приховування слідів злочинної діяльності зазначених осіб, між ними було обумовлено схему видалення надісланої інформації.

Зокрема, 23 березня 2024 року у період з 12:37 до 12:38, перебуваючи у Деснянському районі м. Чернігова (більш точне місце органом досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_5 , діючи умисно, з особистих мотивів, з метою надання допомоги представнику іноземної організації - співробітнику ФСБ РФ ОСОБА_7 , акаунт якого авторизований в месенджері «Telegram» під назвою « ОСОБА_8 » і зареєстрований під номером телефону НОМЕР_1 , в проведенні підривної діяльності проти України; використовуючи власний акаунт в месенджері «Telegram», авторизований під назвою « ОСОБА_6 », шляхом надсилання відповідних текстових повідомлень до чат-боту у месенджері «Telegram» передав йому інформацію про розміщення на території Регіонального ландшафтного парку « Ялівщина » у Деснянському районі м. Чернігів військовослужбовців сил оборони України.

Далі 08 квітня 2024 року о 17:17 таким же способом, шляхом надсилання відповідних тестових повідомлень до чат-боту у месенджері «Telegram» ОСОБА_5 передав інформацію про перевезення 08 квітня 2024 року приблизно о 16:00 бронетехніки до м. Чернігова з боку м. Мена Чернігівської області.

Також цього ж дня о 18:35 він передав інформацію про переміщення сил оборони України по проспекту Левка Лук`яненка у Деснянському районі м. Чернігова в бік вул. Козацької.

Далі 19 квітня 2024 року у період з 22:35 до 23:00 таким же способом він передав інформацію про дислокацію особового складу та розміщення військової техніки сил оборони України на території військової частини та Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою.

Також 18 червня 2024 року у період з 13:40 до 13:41 за таких же обставин він передав інформацію про розміщення на території Регіонального ландшафтного парку « Ялівщина » у Деснянському районі м. Чернігова військовослужбовців сил оборони України та надіслав графічне зображення карти із мобільного застосунку «Карти» компанії « Google LLC » з відповідною ділянкою місцевості.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 22 січня 2026 року апеляційну скаргу захисника в інтересах засудженого залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та неповноту судового розгляду, просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх вимог скаржник стверджує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про надання тимчасового доступу до документів, які перебувають у володінні операторів мобільного зв`язку, з метою отримання інформації щодо використання абонентського номера телефону, через який, за версією сторони обвинувачення, здійснювалося спілкування з особою, яка представлялася співробітником ФСБ РФ .

Також вважає, що, відмовляючи у задоволенні заявлених клопотань й не надавши належної оцінки відповідним доводам, суд першої інстанції порушив принцип змагальності сторін, рівності учасників процесу, забезпечення права на захист, а апеляційний суд, залишаючи вирок місцевого суду без зміни, цих порушень не усунув.

Крім того у касаційній скарзі зазначається, що судами попередніх інстанцій належним чином не перевірено доводи сторони захисту щодо можливої провокації злочину з боку правоохоронних органів, штучного створення ними доказів.

Зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги та передчасно погодився з висновками суду першої інстанції, не усунувши допущені під час судового розгляду порушення.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень та інших документів, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ч. 4 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції не вправі відмовити у відкритті касаційного провадження з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої цієї статті, якщо оскаржується судове рішення, яким згідно з положеннями статті 437 цього Кодексу судом апеляційної інстанції було погіршено становище підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого.

У цьому провадженні вирок місцевого суду був залишений без зміни судом апеляційної інстанції, отже про те, що апеляційним судом було погіршено становище обвинуваченого в принципі мови бути не може, незважаючи на доводи скаржника про те, що апеляційний суд нібито фактично вчинив таке погіршення, не приділивши належної уваги розгляду апеляційних доводів сторони захисту, зокрема не задовольнивши клопотання про витребування певних доказів шляхом тимчасового доступу до них.

За змістом статей 433, 438 КПК України суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до змісту ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про надання тимчасового доступу до даних операторів мобільного зв`язку, а суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки цим доводам, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, вказане клопотання було предметом розгляду судами попередніх інстанцій.

При цьому захисник не наводить переконливих доводів, що результати таких процесуальних дій могли істотно вплинути на висновки суду щодо фактичних обставин провадження, кваліфікації дій засудженого та інших обставин.

Як убачається з копій оскаржуваних рішень, суд першої інстанції, дослідивши докази безпосередньо в судовому засіданні та оцінивши їх у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Зокрема, суд поклав в основу вироку результати проведених негласних слідчих дій, під час яких зафіксовано листування засудженого у месенджері «Telegram» з користувачем « ОСОБА_8 », який за даними правоохоронних органів є представником ФСБ РФ . Зі змісту відповідних повідомлень убачається, що засуджений передавав інформацію про розташування та переміщення підрозділів сил оборони України на території м. Чернігова, а також інші відомості військового характеру.

Ці дані узгоджуються з результатами огляду мобільного телефону та планшета, вилучених під час обшуку за місцем проживання засудженого, у яких виявлено відповідні чати, повідомлення та інші електронні файли, що підтверджують факт обміну інформацією з указаним користувачем.

Зазначені відомості також підтверджуються висновками експертних досліджень електронних носіїв інформації № 553 від 10 жовтня 2024 року та № 588 від 30 жовтня 2024 року, за результатами яких підтверджено вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке йому інкримінується.

Додатково ці обставини підтверджуються відповідями командира ОТУ « Сіверськ », з яких вбачається, що передані відомості стосувалися розташування та діяльності підрозділів сил оборони України, не перебували у відкритому доступі та могли бути використані на шкоду обороноздатності держави.

Також суд першої інстанції врахував покази самого ОСОБА_5 , який під час судового розгляду не заперечував факт передачі відповідної інформації, хоча заперечував кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 111 КК України. Вказував, що він дійсно передавав вказані в обвинувальному акті відомості у вказані дати та час. При цьому він розумів, що інформація, яку він передавав, була не цивільна, не загальнодоступна, мала військове значення, але чому він так робив, пояснити не міг. Особу, з якою він переписувався, він не знав. Вважав, що спілкувався з ботом.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, місцевий суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці, зокрема у наданні представникам іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту, суд апеляційної інстанції, діючи в межах повноважень, передбачених ст. 404 КПК України, погодився з такими висновками суду першої інстанції.

В ухвалі апеляційного суду зазначено, що висновок про доведеність винуватості засудженого ґрунтується на сукупності досліджених доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку у вироку.

Крім того, як установив апеляційний суд, матеріали кримінального провадження містять значний обсяг доказів, які підтверджують обставини, покладені в основу обвинувачення, зокрема результати дослідження електронних носіїв інформації, вилучених у засудженого, у яких виявлено листування у застосунку «Telegram», що містить повідомлення з переданням інформації військового характеру, а також результати негласних слідчих дій щодо зняття інформації з електронних інформаційних систем.

За таких обставин посилання сторони захисту на те, що відмова суду у задоволенні заявлених клопотань про тимчасовий доступ чи інших призвела до істотних порушень, неповноти розгляду чи порушення принципів змагальності сторін або рівності їх процесуальних прав, є безпідставними.

Вирішення питання щодо доцільності задоволення клопотань учасників судового провадження належить до дискреційних повноважень суду, який, оцінюючи їх обґрунтованість та значення для встановлення обставин кримінального провадження, ухвалює відповідне процесуальне рішення.

Сам по собі факт відмови у задоволенні клопотання не свідчить про порушення вимог кримінального процесуального закону, якщо така відмова є вмотивованою і не перешкоджає всебічному, повному й неупередженому дослідженню обставин провадження.

Що стосується доводів касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій належним чином не було перевірено посилання сторони захисту щодо можливої провокації злочину з боку правоохоронних органів, штучного створення ними доказів, то колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про їх безпідставність, оскільки вони не підтверджуються об`єктивними даними.

Зокрема, місцевий суд встановив, що твердження сторони захисту про це ґрунтуються на припущеннях.

При цьому суд звернув окрему увагу, що посилання сторони захисту на можливе використання самими правоохоронними органами абонентського номера з міжнародним кодом +351, на можливу належність такого коду мобільним операторам Португалії, на можливе використання цього номера телефону на території України певними особами з метою провокації не підтверджене належними доказами й ґрунтується лише на суб`єктивних припущеннях.

Посилання захисника на незрозумілість підстав перебування даних про цей номер телефону і про вказаного вище співробітника ФСБ РФ у базі «Миротворець», яка не є офіційною базою даних, також за обставин цього провадження не ставлять під обґрунтований сумнів факт передачі засудженим указаних вище даних військового характеру представнику іноземної організації.

Захисником також не надано й жодних об`єктивних підтверджень його вказівкам про те, що в цьому провадженні могло мати місце штучне створення доказів працівниками правоохоронних органів, адже про такі випадки, як вказує захисник, були публікації у пресі про притягнення до відповідальності співробітників СБУ у м. Чернігові за підозрою у штучному створенні доказів.

Разом з тим суд першої інстанції перевірив порядок отримання окремих доказів у кримінальному провадженні й дійшов висновку про недопустимість протоколу слідчого експерименту від 30 липня 2024 року з додатками до нього, оскільки зафіксовані у ньому відомості не відповідають фактичному перебігу проведеної слідчої дії, а сам протокол містить ознаки прихованого допиту. Це вказує на ретельність суду під час вирішення питання про допустимість досліджуваних доказів.

Перевіряючи доводи за апеляційною скаргою сторони захисту, суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши, що твердження про провокацію злочину службовими особами правоохоронних органів та фальсифікацію кримінального провадження не підтверджені будь-якими доказами.

Окрім того, з установлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин кримінального провадження не вбачається будь-яких ознак провокації з боку правоохоронних органів.

Передача ОСОБА_5 інформації представнику іноземної організації відбувалася шляхом листування у месенджері «Telegram» з відповідним користувачем. При цьому саме засуджений здійснював передачу відомостей про розташування та переміщення підрозділів сил оборони України, які не перебували у відкритому доступі.

За таких обставин колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій й убачає, що припущення захисника щодо можливого втручання правоохоронних органів у перебіг подій чи фальсифікації доказів не можуть бути підставою для висновку про провокацію злочину за відсутності об`єктивних даних, які б це підтверджували.

Апеляційний суд обґрунтовано спростував доводи апеляційної скарги захисника з указаних вище аспектів. Ухвала апеляційного суду в цій частині відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Переконливих доводів, які б свідчили про наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги, копій судових рішень та інших документів не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 серпня 2025 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 22 січня 2026 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3