Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
206/4991/21: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров'я населення; Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.
Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 09.04.2026. Забезпечено надання загального доступу: 10.04.2026.
Дата набрання законної сили: 02.04.2026
Номер судового провадження: 51-1461км25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 206/4991/21

провадження № 51-1461 км 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника (у режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000472 від 07 жовтня 2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Смоленки Криничанського району Дніпропетровської області, мешканки АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

за касаційними скаргами прокурорів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2025 року.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2024 року правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 було змінено з ч. 2 ст. 307 КК України на ч. 2 ст. 309 цього Кодексу та засуджено останню до покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн.

За обставин, детально наведених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватою в тому, що вона, порушуючи вимоги законодавства у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, маючи злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання і зберігання психотропної речовини, обіг якої обмежено, - метамфетамін без мети збуту у великих розмірах, перебуваючи в не встановленому в ході досудового розслідування місці, за невстановлених обставин, придбала в не встановленої в ході досудового розслідування особи психотропну речовину - метамфетамін загальною масою не менш ніж 1,8085 г, розфасовану в шести прозорих сліппакетах, та, поклавши вказані сліппакети до своєї жіночої сумки, попрямувала в бік вул. Семафорної в м. Дніпрі.

Після цього 07 жовтня 2021 року приблизно о 13:00 ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, маючи при собі зазначену психотропну речовину, прибула до приміщення, розташованого на АДРЕСА_2, де була виявлена працівником поліції, який на підставі ч. 2 ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію» здійснив поверхневу перевірку її особистих речей, у ході якої обвинувачена повідомила, що зберігає при собі, а саме у своїй жіночій сумці, прозорі сліппакети загальною кількістю 6 штук, заповнені психотропною речовиною - метамфетаміном, у зв`язку із чим на місце було викликано слідчо-оперативну групу.

Надалі того ж дня в період з 18:28 по 20:20 під час обшуку ОСОБА_7 (здійсненого в порядку ч. 3 ст. 208 КПК України) слідчим виявлено та вилучено із жіночої сумки чорного кольору шість сліп-пакетів, заповнених кристалічними речовинами, які обвинувачена незаконно придбала й зберігала при собі, без мети збуту. При цьому відповідно до висновку експерта ці речовини містили у складі психотропну речовину, обіг якого обмежено, - метамфетамін загальною масою 1,8085 г, що є великим розміром.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2025 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги, викладені у касаційних скаргах, та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі прокурори ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої, просять скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотивуючи свої вимоги, прокурори зазначають, що суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками місцевого суду в частині кваліфікації дій обвинуваченої саме за ч. 2 ст. 309 КК України:

- обґрунтував своє рішення припущеннями сторони захисту та суду першої інстанції, а також не зазначив аргументів недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину за ознаками ч. 2 ст. 307 КК України;

- не навів в ухвалі результатів дослідження доказів, їх аналізу й оцінки, а також не мотивував своїх висновків у частині неврахування і відхилення доказів сторони обвинувачення;

- проігнорував роз`яснення суду касаційної інстанції у справах про злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та хибно витлумачив норми матеріального права, внаслідок чого безпідставно залишив без зміни вирок місцевого суду в частині перекваліфікації дій обвинуваченої;

- усупереч практиці Верховного Суду, повною мірою не оцінив показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , змісту протоколу затримання ОСОБА_7 та висновків експертиз;

- не узяв до уваги того, що місцевий суд не надав оцінки доказам і фактичним обставинам справи, а саме щодо: кількості виявленої та вилученої в обвинуваченої розфасованої психотропної речовини (шість сліппакетів із речовиною, яка містить метамфетамін загальною масою 1,8085 г, що є великим розміром), яка перевищує потреби особистого вживання; наявності в обвинуваченої електронних ваг та великої кількості пустих сліп-пакетів (91 шт.) із залишками вказаної психотропної речовини, на поверхні яких містяться відбитки пальців обвинуваченої. При цьому, на думку прокурора ОСОБА_9 , зазначене, з огляду на практику Верховного Суду, підтверджує позицію сторони обвинувачення щодо безпідставності перекваліфікації дій ОСОБА_7 ;

- неповно дослідив наявні у справі докази та належним чином не оцінив їх, а саме не звернув уваги на доводи сторони обвинувачення щодо обставин зберігання ОСОБА_7 психотропних речовин;

- не урахував доводів прокурора про те, що в основу вироку місцевого суду в частині кваліфікації дій обвинуваченої покладено лише її показання про відсутність мети збуту психотропних речовин;

- не мотивував свого рішення щодо неузгодженості позиції обвинуваченої з фактичними обставинами справи (зберігання обвинуваченою психотропної речовини у великому розмірі, у розфасованому вигляді у громадському місці);

- не надав об`єктивної оцінки місцю та обставинам вилучення в ОСОБА_7 психотропних речовин, їх кількості, фасуванню однаковими дозами та наявності при ній обладнання для зважування і фасування;

- належним чином не оцінив обставин зберігання обвинуваченою психотропної речовини (один поліетиленовий пакет із психотропною речовиною у внутрішній кишені сумки та п`ять у зовнішній, що давало їй можливість швидкого й непомітного доступу до них і свідчить про підготовку цих пакетів для подальшого збуту);

- не урахував відомостей про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима за ч. 2 ст. 307 КК України (а тому обізнана про методику виявлення і фіксації таких злочинів та способи уникнення відповідальності), а також того, що ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків та стабільного заробітку для забезпечення життєвих потреб і лікування, що, на думку прокурорів, свідчить про спрямованість її умислу на збут психотропних речовин;

- посилаючись на те, що ОСОБА_7 тривалий час вживає наркотичні засоби, перебуває на обліку в лікаря-нарколога та раніше притягувалася до відповідальності за придбання і зберігання наркотичних засобів без мети збуту, не конкретизував, за якою саме статтею КК України й коли вона була засуджена, а також не надав оцінки тому, що обвинувачена є наркозалежною особою внаслідок вживання опіоїдів, проте в цій справі їй інкримінувалося зберігання з метою збуту психотропних речовин, дані про вживання яких у провадженні відсутні, що, на переконання сторони обвинувачення, свідчить про умисел обвинуваченої саме на збут вилучених у неї психотропних речовин;

- безпідставно відхилив клопотання прокурора про допит свідка - слідчої ОСОБА_14 стосовно поведінки ОСОБА_7 під час затримання та загальної обстановки вчиненого кримінального правопорушення;

- необ`єктивно вказав у своєму рішенні на відсутність у справі матеріалів слідчих дій і показань свідків, які б підтверджували факт збуту психотропних речовин обвинуваченою, оскільки останній інкримінувалося саме придбання та зберігання психотропних речовин з метою збуту, а не їх безпосередній збут.

Водночас прокурор ОСОБА_8 вказує, що місцевий суд неправильно виклав у вироку обставини вчинення злочину.

Крім того, прокурори стверджують, що суд апеляційної інстанції:

- не мотивував свого рішення про обґрунтованість призначеного ОСОБА_7 покарання саме у виді штрафу, а не іншого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 309 КК України (позбавлення волі);

- не проаналізував доводів апеляційної скарги прокурора щодо незаконності вироку місцевого суду в частині призначеного обвинуваченій покарання з огляду на тяжкість вчиненого злочину, обставини його скоєння, дані про її особу, а також не надав оцінки кількості вилученої психотропної речовини та ступеню суспільної небезпечності як обвинуваченої, так і вчиненого нею кримінального правопорушення.

Беручи до уваги вказане, сторона обвинувачення наполягає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді штрафу не відповідає положенням статей 50, 65 КК України. При цьому зауважує, що обвинувачена фактично неспроможна виконати вирок у цій частині, оскільки не має офіційного джерела доходу.

На зазначені касаційні скарги прокурорів захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 подав заперечення, у яких, посилаючись на безпідставність і необґрунтованість доводів сторони обвинувачення, просить оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без зміни, а подані касаційні скарги - без задоволення.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційні скарги прокурорів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , просив їх задовольнити та скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції.

Захисник ОСОБА_6 заперечував щодо доводів сторони обвинувачення, просив касаційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без зміни. При цьому під час пояснень, захисник, з-поміж іншого, вказав, що засуджена ОСОБА_7 наразі сплатила присуджений їй вироком суду першої інстанції за ч. 2 ст. 307 КК України штраф.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені в касаційних скаргах прокурорів доводи, колегія суддів дійшла висновку, що ці скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.

Скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК України) і невідповідності висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачено.

З урахуванням зазначеного Верховний Суд під час розгляду кримінального провадження позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам, перевіряти правильність такої оцінки та виходить лише з тих фактичних обставин, які були встановлені судами попередніх інстанцій.

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 зазначає, що:

- суд першої інстанції неправильно виклав у вироку обставини вчинення злочину;

- суд апеляційної інстанції не надав об`єктивної оцінки місцю та обставинам вилучення в ОСОБА_7 психотропних речовин.

Однак вказані доводи сторони обвинувачення фактично зводяться до надання власної оцінки наявним у провадженні доказам та невідповідності висновків судів попередніх інстанцій фактичним обставинам справи, що, з огляду на положення ст. 433 КПК України та зміст ст. 411 цього Кодексу, не може бути предметом касаційного розгляду.

Щодо врахування судами попередніх інстанцій наявних у справі доказів

За правилами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 309 КК України, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час апеляційного розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Зокрема, мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції урахував показання:

- обвинуваченої ОСОБА_7 , яка визнала вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та пояснила, що вживає наркотики з 1989 року, перебуває на обліку в лікаря-нарколога. 07 жовтня 2021 року в обідній час вона зайшла до зали ігрових автоматів, де її помітили працівники поліції, які в ході перевірки виявили в її сумці пакетики з наркотичним засобом - амфетаміном. Останній вона придбала напередодні в незнайомої людини через мережу «Інтернет» шляхом закладки, гроші за нього перерахувала на банківську картку. Амфетамін придбала для власного споживання, нікому його не збувала та збувати не збиралася. Він був розфасований по пакетах, бо за декілька років до того вона потрапила до лікарні із сильним передозуванням наркотиками та ледве не померла, а тому зараз відразу розфасовує для себе наркотики по окремих пакетиках, щоб уникнути передозування. Для цього ж вона носила із собою в сумці маленькі ваги;

- свідка ОСОБА_10 , який у судовому засіданні пояснив, що працював у патрульній поліції. Надійшло повідомлення, що на вул. Семафорній у м. Дніпрі працював зал ігрових автоматів. Прибувши на місце, вони побачили у вказаному приміщенні адміністратора та жінку, яка помітно нервувала, у зв`язку з чим було вирішено провести її поверхневий огляд, у ході якого в її сумці виявлено шість сліппакетів із невідомою речовиною, електронні ваги і порожні сліппакети. Після чого було викликано слідчо-оперативну групу, яка затримала вказану жінку. Він не бачив, щоб зазначена жінка будь-кому збувала або пропонувала збути наркотичні засоби;

- свідка ОСОБА_11 , який суду пояснював, що працював у патрульній поліції. 07 жовтня 2021 році їх екіпаж приїхав на вул. Семафорну за викликом до зали ігрових автоматів, де було виявлено жінку, під час перевірки якої установили, що вона вже притягувалася до кримінальної відповідальності, у зв`язку із чим вони вирішили провести її огляд. Під час перевірки сумки зазначеної жінки виявлено ваги, також декілька сліппакетів із невідомою речовиною, схожою на наркотичну, після чого викликали слідчо-оперативну групу, далі в присутності понятих був повний огляд;

- свідка ОСОБА_12 , яка суду пояснила, що з обвинуваченою знайома, проживає з нею в одному районі, стосунки нормальні. Події відбувалися у 2021 році, коли вона гуляла по вулиці, її запросили як поняту. Коли вона зайшла в приміщення, праворуч сиділа обвинувачена і по центру була її сумка. У сумці були особисті речі, а також сліппакети, які доставали із сумки співробітники поліції. Обвинувачена спокійно себе поводила, щодо пакетів вона нічого не пояснювала;

- свідка ОСОБА_13 , яка зазначала, що в жовтні 2021 року на АДРЕСА_2 її запросили як поняту. У приміщенні були столи, комп`ютери, праворуч сиділа жінка, також були поліцейські. Проводили обшук сумки, в якій знайшли п`ять пустих сліппакетів, один був наповнений, також були маленькі ваги та інші сліппакети. Обвинувачена втекти не намагалася.

Крім того, місцевим судом було враховано і письмові докази, а саме:

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 07 жовтня 2021 року, з якого суд установив, що виявлено та вилучено прозорі сліппакети загальною кількістю шість штук, заповнені кристалічною речовиною;

- висновки судових експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів від 08 жовтня 2021 року № СЕ19/104-21/31999-НЗПРАП, СЕ-19/104-21/32001-НЗПРАП та СЕ-19/104-21/31942-НЗПРАП, зі змісту яких суд установив, що надані на експертизу кристалічні речовини масою 0,0114 г, 0,0364 г, 0,0770 г, 2,3843 г, 0,3910 г, 0,2068 г (вилучені 07 жовтня 2021 року в ОСОБА_7 ) містять психотропну речовину, обіг якої обмежено, - метамфетамін, маса якого становить 0,0056 г, 0,0169 г, 0,0462 г, 1,4473 г, 0,1801 г, 0,1124 г відповідно;

Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, місцевий суд дійшов висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом факту, що вилучена в обвинуваченої ОСОБА_7 психотропна речовина була придбана та зберігалася нею саме з метою збуту.

Водночас суд першої інстанції зауважив, що сукупність наявних у справі доказів доводить винуватість ОСОБА_7 у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту, у великих розмірах, а тому перекваліфікував її дії з ч. 2 ст. 307 КК України на ч. 2 ст. 309 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи рішення місцевого суду:

- послався на показання ОСОБА_7 і свідка ОСОБА_10 (який був допитаний у ході апеляційного розгляду), зазначивши, що вони підтвердили виключно факт виявлення і вилучення в обвинуваченої психотропної речовини, ваг та порожніх сліппакетів;

- безпосередньо дослідив протокол затримання від 07 жовтня 2021 року й висновки судових експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів від 08 жовтня 2021 року, виклавши їх зміст в оскаржуваній ухвалі;

- погодився з оцінкою інших доказів, які були предметом дослідження суду першої інстанції, вказавши на обґрунтованість вироку в цій частині,

та, як наслідок, дійшов переконання, що наявна у справі доказова база в сукупності вказує на законність й умотивованість рішення суду першої інстанції щодо перекваліфікації дій обвинуваченої та правильність його висновків про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

За таких обставин колегія суддів уважає непереконливими доводи прокурора ОСОБА_9 про те, що суд апеляційної інстанції:

- не навів в ухвалі результатів дослідження доказів, їх аналізу й оцінки, оскільки зазначене в цілому не узгоджується зі змістом оскаржуваного судового рішення та не свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали;

- не мотивував своїх висновків у частині неврахування і відхилення доказів сторони обвинувачення, оскільки прокурор не вказує, які саме докази не враховані апеляційним судом та яким чином їх зміст спростовує висновки судів попередніх інстанцій у частині кваліфікації дій ОСОБА_7 і доведеності її вини у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України;

- не узяв до уваги того, що місцевий суд не оцінив доказів і фактичних обставин справи щодо кількості виявленої та вилученої в обвинуваченої розфасованої психотропної речовини (шість сліппакетів), наявності у неї електронних ваг і великої кількості пустих сліппакетів (91 шт.) із залишками вказаної психотропної речовини (на поверхності яких містилися відбитки пальців обвинуваченої), оскільки, як видно зі змісту матеріалів справи, докази, що підтверджують наведені вище обставини, були предметом перевірки як суду першої інстанції, так і апеляційного суду, який, залишаючи вирок без зміни, погодився з наданою місцевим судом оцінкою цих доказів.

Крім того, колегія суддів зауважує, що, з огляду на зміст установлених судами попередніх інстанцій обставин справи, факт наявності у ОСОБА_7 , виявлених електронних ваг та пустих сліппакетів у кількості 91 штуки із залишками психотропної речовини не інкримінувався обвинуваченій, а тому зазначене не може бути покладено в основу доведеності її вини в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Щодо надання судом апеляційної інстанції оцінки наявним у справі доказам

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_9 вказує, що суд апеляційної інстанції усупереч практиці Верховного Суду не надав повної, всебічної та об`єктивної оцінки показанням свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також змісту протоколу затримання ОСОБА_7 і висновкам експертиз.

Однак така позиція сторони обвинувачення, на думку колегії суддів, є необґрунтованою, оскільки, як зазначено вище, наявні у справі докази були предметом перевірки та дослідження суду апеляційної інстанції, який надав їм оцінку з урахуванням вимог кримінального процесуального закону і, як наслідок, погодився з висновками місцевого суду про те, що показання обвинуваченої, свідків та письмові докази підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого саме ч. 2 ст. 309 КК України.

Водночас Суд звертає увагу на те, що в касаційній скарзі прокурор:

- лише описує зміст вказаних доказів та не наводить жодних доводів на підтвердження своєї позиції щодо ненадання апеляційним судом їм оцінки;

- не зазначає, у чому саме полягає допущене, на його думку порушення, та яким чином воно вплинуло на прийняття апеляційним судом законного й обґрунтованого рішення.

Ураховуючи вказане, Суд уважає, що доводи касаційної скарги прокурора в цій частині фактично зводяться до незгоди сторони обвинувачення з наведеною в оскаржуваному судовому рішенні оцінкою доказів, що на підставі положень ст. 433 КПК України не є предметом касаційного розгляду та не свідчить про наявність такого істотного порушення вимог КПК України, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

При цьому необґрунтованими є також посилання прокурора на практику суду касаційної інстанції, викладену в постанові від 21 січня 2016 року (справа № 5-249 кс 15).

Так, у вказаній справі Суд наголошував на необхідності безпосереднього дослідження наведених у вироку місцевого суду доказів з підстав того, що в порядку апеляційної процедури цим доказам надано іншу оцінку та судом апеляційної інстанції постановлено судове рішення, протилежне змісту вироку.

Проте такі висновки суду касаційної інстанції є нерелевантними до цього кримінального провадження, де суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги сторони обвинувачення та залишаючи вирок без зміни, погодився з висновками суду першої інстанції в частині оцінки наявних у справі доказів.

Крім того, беручи до уваги зміст рішень судів попередніх інстанцій, колегія суддів уважає непереконливими доводи касаційної скарги прокурора ОСОБА_8 про те, що апеляційний суд:

- неповно дослідив наявні у справі докази та належним чином не оцінив їх, а саме не звернув уваги на доводи сторони обвинувачення щодо обставин зберігання ОСОБА_7 психотропних речовин, оскільки ці обставини були встановлені судом апеляційної інстанції, який, з огляду на сукупність доказів та зміст практики Верховного Суду, вказав на обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо відсутності в діях обвинуваченої умислу на незаконний збут психотропної речовини. При цьому незгода сторони обвинувачення з наданою апеляційним судом оцінкою обставин справи, на підставі положень, передбачених ст. 433 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції;

- не урахував доводів прокурора про те, що в основу вироку місцевого суду в частині кваліфікації дій обвинуваченої покладено лише її показання про відсутність мети збуту психотропних речовин, оскільки, як видно з ухвали, апеляційний суд, погоджуючись із вироком та спростовуючи доводи сторони обвинувачення в цій частині, зазначив, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, підтверджується сукупністю наявних у справі доказів, а саме показаннями самої обвинуваченої, свідків та письмовими доказами. При цьому апеляційний суд також зазначив, що прокурором не надано жодних доказів на спростування позиції сторони захисту щодо відсутності в обвинуваченої умислу на незаконний збут психотропної речовини;

- не мотивував свого рішення щодо неузгодженості позиції обвинуваченої з фактичними обставинами справи (зберігання обвинуваченою психотропної речовини у великому розмірі, у розфасованому вигляді у громадському місці), оскільки апеляційним судом, з урахуванням показань обвинуваченої, встановлено, що остання, перебуваючи у приміщенні, розташованому на АДРЕСА_2, зберігала у своїй сумці шість сліппакетів із кристалічною речовиною, що містила психотропну речовину, обіг якої обмежено, - метамфетамін загальною масою 1,8085 г, що є великим розміром.

Щодо вирішення судом апеляційної інстанції клопотання сторони обвинувачення про допит свідка

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 стверджує, що суд апеляційної інстанції безпідставно відхилив клопотання прокурора про допит свідка - слідчої ОСОБА_14 стосовно поведінки ОСОБА_7 під час затримання та щодо загальної обстановки вчиненого кримінального правопорушення.

Однак колегія суддів не бере цих доводів до уваги, оскільки сторона обвинувачення:

- не наводить жодних доводів про дослідження місцевим судом показань цього свідка неповно або з порушенням, що, з огляду на ч. 3 ст. 404 КПК України, зобов`язувало би суд апеляційної інстанції здійснити повторне дослідження;

- не зазначає, що питання необхідності допиту свідка ОСОБА_14 (відповідно до вироку) ставилося в суді першої інстанції або що про цього свідка стороні обвинувачення стало відомо після ухвалення вироку, що з урахуванням ч. 3 ст. 404 КПК України давало суду апеляційної інстанції можливість допитати цю особу;

- не вказує, яким чином показання наведеного свідка могли вплинути на постановлення судом апеляційної інстанції законного й обґрунтованого рішення.

Ураховуючи зазначене, Суд розцінює наведені доводи прокурора як такі, що фактично зводяться до неповноти апеляційного розгляду, що з огляду на положення статей 433, 438 КПК України, не є предметом касаційного перегляду.

Щодо кваліфікації дій засудженої ОСОБА_7 .

Як видно з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачувалася у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме в незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини у великих розмірах з метою збуту.

Вироком суду першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, було змінено правову кваліфікацію дій обвинуваченої та засуджено її за ч. 2 ст. 309 КК України, а саме за незаконне придбання та зберігання психотропної речовини у великих розмірах без мети збуту.

У касаційних скаргах прокурори, посилаючись на кількість і спосіб фасування виявленої та вилученої в ОСОБА_7 психотропної речовини (загальною масою 1,8085 г у шести сліппакетах), а також на те, що в неї вилучено електронні ваги і велику кількість пустих сліппакетів (91 шт.) із залишками психотропної речовини, вказують про наявність у діях засудженої кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Розмежування складів кримінальних правопорушень, передбачених статтями 307 та 309 КК України, відбувається за їх суб`єктивною стороною, обов`язковою ознакою якої є, відповідно, наявність або відсутність мети збуту.

Вказівка у ст. 309 КК України на вчинення діяння без мети збуту означає, що винна особа, яка незаконно виробляє, виготовляє, придбаває, зберігає, перевозить чи пересилає наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги, не має на меті здійснити їх відчуження, а вчиняє вказані дії у власних інтересах.

Водночас вчинення таких дій з метою збуту (відчуження) обумовлює їх кваліфікацію за ст. 307 КК України.

Згідно з приписами ст. 91 КПК України мета вчинення кримінального правопорушення є однією з обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні шляхом збирання, перевірки та оцінки доказів. Так, про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів можуть свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так і інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичних засобів або психотропних речовин не вживає, але виготовляє і зберігає їх, тощо (постанови Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 203/337/19, 08 червня 2022 року у справі № 727/10307/20, 11 серпня 2022 року у справі № 317/3499/19, 05 лютого 2026 року у справі № 127/26633/23).

Крім того, про умисел на збут психотропної речовини також можуть свідчити, зокрема, такі обставини, як надмірна для вживання однією особою кількість вилученої речовини, вжиття засудженим додаткових заходів конспірації своєї діяльності, спосіб та засоби оплати за психотропну речовину, показання свідків про намір засудженого пригощати цією речовиною знайомих осіб (постанови Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 727/6578/17, 20 листопада 2025 року у справі № 711/2733/23).

Разом з тим колегія суддів зауважує, що для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення (яка викладена в обвинувальному акті) була лише більш вірогідною за версію захисту, висловленою в ході судового розгляду. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17).

Таким чином, суди повинні ретельно перевіряти доводи сторони захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву у винуватості обвинуваченого. Разом з тим, якщо небезпідставні доводи сторони захисту не можуть бути спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах відповідного провадження, то це свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості особи (постанова Верховного Суду від 07 травня 2025 року у справі № 752/4615/22).

Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази, дійшов переконання, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом того факту, що вилучена в обвинуваченої психотропна речовина (метамфетамін) була придбана та зберігалася нею з метою збуту.

Мотивуючи свої висновки, місцевий суд вказав таке:

- посилання сторони обвинувачення на те, що вилучена в ОСОБА_7 психотропна речовина була розфасована по шести пакетиках, не підтверджують правильності пред`явленого їй обвинувачення, оскільки суду не надано жодного доказу на спростування показань обвинуваченої про те, що психотропну речовину вона придбала для власного вживання та заздалегідь розфасовувала її по пакетиках для запобігання передозування;

- у матеріалах справи відсутні докази того, що обвинувачена вчиняла або намагалася вчинити будь-які дії з метою збуту стороннім особам психотропної речовини;

- не може свідчити про наявність умислу на незаконний збут і кількість вилученої у обвинуваченої психотропної речовини, оскільки великий розмір психотропної речовини повністю охоплюється диспозицією ч. 2 ст. 309 КК України.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок у порядку апеляційної процедури та спростовуючи доводи сторони обвинувачення про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України, посилаючись на зміст наявних у справі доказів, зазначив таке:

- свідок ОСОБА_10 та обвинувачена ОСОБА_7 під час допиту підтвердили лише факт виявлення і вилучення в неї психотропної речовини, електронних ваг та порожніх сліппакетів;

- ОСОБА_7 є наркозалежною особою, з тривалою історією вживання наркотичних засобів і психотропних речовин, перебуває на обліку в лікаря-нарколога з відповідним діагнозом, що підтверджує версію сторони захисту про те, що обвинувачена придбавала психотропну речовину виключно для власних цілей та особистого вживання;

- у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що обвинувачена ОСОБА_7 здійснювала або здійснює збут наркотичних засобів чи психотропних речовин;

- прокурором не вжито жодних заходів для перевірки та спростування показань обвинуваченої про те, що вона потрапляла в лікарню з передозуванням, що обумовлює необхідність фасування психотропної речовини, а також, що обвинувачена придбавала психотропну речовину через мережу «Інтернет» і перераховувала грошові кошти на банківську картку незадовго за подій вилучення цієї речовини в неї;

- стороною обвинувачення під час досудового розслідування кримінального провадження не здійснювався огляд мобільного телефону обвинуваченої, зокрема в частині спілкування про придбання психотропної речовини, не отримано інформації щодо руху грошових коштів на банківських рахунках обвинуваченої, не направлено відповідних запитів до установ охорони здоров`я з метою перевірки факту перебування обвинуваченої на лікуванні внаслідок отруєння наркотичними засобами чи психотропною речовиною;

- прокурором не надано доказів того, що обвинувачена вживала додаткових заходів для конспірації своєї протиправної діяльності у сфері незаконного обігу психотропних речовин або мала намір пригостити цією психотропною речовиною знайомих осіб.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов переконання про те, що стороною обвинувачення не надано достатніх доказів та не наведено обґрунтованих мотивів, які би ставили під сумнів:

- дотримання судом першої інстанції приписів статей 84, 91, 94 КПК України;

- законність наведеної у вироку позиції щодо відсутності в діях ОСОБА_7 мети збуту вилученої в неї психотропної речовини;

- обґрунтованість вироку в частині правової кваліфікації дій обвинуваченої саме за ч. 2 ст. 309 КК України.

Така позиція суду апеляційної інстанції в цілому є належним чином обґрунтованою, оскільки вмотивована наявними у справі доказами та узгоджується із вказаною вище практикою Верховного Суду.

З огляду на зазначене колегія суддів уважає безпідставними доводи касаційної скарги прокурора ОСОБА_9 про те, що суд апеляційної інстанції:

- обґрунтував своє рішення на підставі припущень сторони захисту та суду першої інстанції, а також не зазначив аргументів недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину за ознаками ч. 2 ст. 307 КК України;

- проігнорував роз`яснення суду касаційної інстанції у справах про злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та хибно витлумачив норми матеріального права, внаслідок чого безпідставно залишив без зміни вирок місцевого суду в частині перекваліфікації дій обвинуваченої,

оскільки така версія сторони обвинувачення в цілому спростовується змістом оскаржуваного судового рішення.

Щодо посилань у касаційній скарзі прокурора ОСОБА_9 на практику Верховного Суду

Посилаючись на кількість і спосіб фасування виявленої та вилученої в ОСОБА_7 психотропної речовини (загальною масою 1,8085 г у шести сліппакетах), а також на вилучення в неї електронних ваг і великої кількості пустих сліппакетів (91 шт.) із залишками психотропної речовини, сторона обвинувачення стверджує, що наведені обставини, з огляду на практику Верховного Суду, свідчать про наявність у діях засудженої кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Однак, на переконання колегії суддів, рішення суду касаційної інстанції, на які вказує прокурор, є нерелевантними до цього кримінального провадження, оскільки ухвалені за обставин, які суттєво відрізняються від обставин цього кримінального провадження.

Зокрема, Верховний Суд погоджувався з правової кваліфікацією дій засуджених за ст. 307 КК України з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, а саме відсутність даних про наркотичну залежність чи перебування обвинувачених на обліку в лікаря-нарколога та виявлення і вилучення в них:

- 11 сліппакетів із психотропною речовиною, 419 пустих сліппакетів, певної кількості предметів для розфасування вказаної речовини (постанова від 03 жовтня 2024 року у справі № 202/3790/19);

- наркотичного засобу, обіг якого заборонено, - канабісу загальною масою 6319,6 г (що перевищує норму для вживання однією особою), певної кількості предметів для його розфасування, виявлення за місцем проживання прихованого куща рослини роду конопель (постанова від 02 грудня 2021 року у справі № 310/9371/19);

- сухої речовини рослинного походження, кущів рослини роду конопель, 9 зіппакетів та 11 паперових згортків із наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - канабісом загальною масою 2538,8 г (що перевищує потреби засудженого для власного вживання), спосіб їх фасування (постанова від 11 серпня 2022 року у справі № 317/3499/19);

- 66 однаково розфасованих згортків із наркотичними засобами та психотропними речовинами різного виду (постанова від 08 червня 2022 року у справі № 727/10307/20).

Щодо інших доводів прокурорів у частині невідповідності ухвали апеляційного суду нормам матеріального і процесуального права

У касаційних скаргах сторона обвинувачення стверджує, що:

- суд апеляційної інстанції належним чином не оцінив обставин зберігання ОСОБА_7 психотропної речовини, а саме того, що один поліетиленовий пакет із психотропною речовиною вона тримала у внутрішній кишені сумки та п`ять - у зовнішній, що давало їй можливість швидкого й непомітного доступу до них і свідчить про підготовку цих пакетів для подальшого збуту;

- кількість виявленої та вилученої в обвинуваченої розфасованої психотропної речовини (шість сліппакетів із речовиною, яка містить метамфетамін загальною масою 1,8085 г, що є великим розміром), перевищує потреби для особистого вживання;

- під час апеляційного розгляду не враховано відомостей про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима за ч. 2 ст. 307 КК України, а тому обізнана про методику виявлення і фіксації таких злочинів та способи уникнення відповідальності.

Однак ця позиція прокурорів, на переконання Суду, з огляду на зміст матеріалів справи та касаційних скарг, зводиться виключно до припущень, а тому зазначені доводи, відповідно до приписів ст. 62 Конституції України і положень КПК України, не можуть свідчити про наявність підстав для висновку про незаконність й необґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Крім того, сторона обвинувачення зауважує, що апеляційний суд не врахував того, що обвинувачена не має стабільного заробітку для забезпечення життєвих потреб і лікування, що, на думку прокурорів, свідчить про спрямованість умислу ОСОБА_7 на збут психотропних речовин.

Проте ці твердження колегія суддів уважає необґрунтованими, оскільки, як видно з матеріалів справи, суди попередніх інстанцій установили, що обвинувачена ОСОБА_7 працює прибиральницею в ТОВ «Аксіома-23», що у свою чергу не спростовано в касаційних скаргах прокурорів.

Також прокурори стверджують, що суд апеляційної інстанції:

- зазначаючи про те, що ОСОБА_7 раніше притягувалася до відповідальності за придбання і зберігання наркотичних засобів без мети збуту, не конкретизував, за якою саме статтею КК України та коли вона була засуджена;

- посилаючись на те, що обвинувачена тривалий час вживає наркотичні засоби і перебуває на обліку в лікаря-нарколога, не надав оцінки тому, що вона є наркозалежною особою внаслідок вживання опіоїдів, проте в цій справі їй інкримінувалося зберігання з метою збуту психотропних речовин, дані про вживання яких у провадженні відсутні;

- необ`єктивно вказав у своєму рішенні на відсутність у справі матеріалів слідчих дій та показань свідків, які би підтверджували факт збуту психотропних речовин обвинуваченою, оскільки останній інкримінувалося саме придбання і зберігання психотропних речовин з метою збуту, а не їх безпосередній збут.

Разом з тим ця позиція сторони обвинувачення, на думку Суду, є непереконливою, оскільки, наводячи такі аргументи, прокурори не вказують, яким чином це спростовує висновки суду апеляційної інстанції (які відповідно до змісту оскаржуваної ухвали ґрунтуються на доказах) про відсутність у діях ОСОБА_7 мети збуту психотропної речовини, з огляду на те, що, як установив суд:

- обвинувачена є наркозалежною особою та перебуває на обліку в лікаря-нарколога;

- під час допиту вона пояснила, що придбала і зберігала психотропну речовину для особистих потреб та розфасувала її для уникнення повторного передозування;

- у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_7 вчиняла або намагалася вчинити будь-які дії з метою збуту стороннім особам психотропну речовину.

Висновки Верховного Суду щодо кваліфікації дій засудженої

Ураховуючи зазначене вище, колегія суддів уважає, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України, з огляду на зміст ухвалених рішень у частині досліджених судами попередніх інстанцій доказів та встановлених фактичних обставин справи, є правильною, а тому доводи касаційних скарг сторони обвинувачення щодо допущення апеляційним судом порушень, передбачених статтями 412,413 КПК України, які, на думку прокурорів, полягають у неправильній кваліфікації дій засудженої у зв`язку наявністю ознак злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 307 КК України, є необґрунтованими.

Щодо невідповідності призначеного засудженій ОСОБА_7 судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та її особі

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України належить до нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка на підставі ст. 89 цього Кодексу раніше не судима, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря-психіатра не перебуває, проте постановлена на облік у лікаря-нарколога.

Обставиною, що пом`якшує обвинуваченій покарання, суд визнав щире каяття. Обставин, які його обтяжують, судом не установлено.

Беручи до уваги викладене, місцевий суд дійшов переконання, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим призначив їй покарання у виді штрафу в дохід держави в межах санкції статті.

З такими висновками погодився і суд апеляційної інстанції, зауваживши, що призначене ОСОБА_7 покарання є справедливим, відповідає його меті та загальним засадам, визначеним статтями 50, 65 КК України.

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 стверджує, що суд апеляційної інстанціїне мотивував свого рішення щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_7 покарання саме у виді штрафу, а не іншого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 309 КК України (у виді позбавлення волі).

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Частиною 1 ст. 421 КПК України визначено, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо із цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, предметом перегляду суду апеляційної інстанції була лише апеляційна скарга прокурора, у якій останній, оскаржуючи вирок суду першої інстанції, лише послався на положення, передбачені ст. 414 КПК України, проте будь-яких доводів щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та її особі, а також мотивованих посилань на неузгодженість призначеного покарання з положеннями статей 50, 65 КК України не наводив.

З огляду на зазначене колегія суддів уважає, що суд апеляційної інстанції, виходячи зі змісту апеляційної скарги прокурора та вказаних норм процесуального закону, був позбавлений можливості переглядати вирок у частині призначеного покарання та самостійно, без належних доводів сторони обвинувачення, вирішувати питання про застосування суворішого покарання ніж те, що було призначено місцевим судом, а тому доводи касаційних скарг у цій частині є необґрунтованими.

Стосовно посилань прокурора ОСОБА_9 на те, що суд апеляційної інстанції не проаналізував доводів апеляційної скарги прокурора щодо незаконності вироку місцевого суду в частині призначеного обвинуваченій покарання з огляду на тяжкість вчиненого злочину, обставини його скоєння, дані про її особу, а також не надав оцінки кількості вилученої психотропної речовини та ступеню суспільної небезпечності як обвинуваченої, так і вчиненого нею кримінального правопорушення, то Суд не бере їх до уваги, оскільки такі доводи сторони обвинувачення відсутні в апеляційній скарзі.

Крім того, колегія суддів уважає безпідставними і доводи прокурора ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 не має офіційного джерела доходу, а тому фактично неспроможна сплатити призначений їй розмір штрафу, оскільки така позиція сторони обвинувачення не узгоджується зі змістом рішень судів попередніх інстанцій, які, встановлюючи особу обвинуваченої, зазначили, що остання працює прибиральницею в ТОВ «Аксіома-23», що у свою чергу не спростовано в касаційній скарзі прокурора.

Отже, беручи до уваги наведене вище, а також з огляду на тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке належить до нетяжких злочинів, зазначені у вироку місцевого суду дані про особу засудженої, наявність обставини, передбаченої ст. 66 КК України, та відсутність обставин, передбачених ст. 67 КК України, Верховний Суд доходить переконання, що призначене засудженій покарання є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, справедливим і таким, що не суперечить ст. 65 КК України, а також, з урахуванням вимог ст. 50 КК України, узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність та принципами співмірності й індивідуалізації, відповідає основній його меті як заходу примусу, а тому касаційні скарги в цій частині задоволенню не підлягають.

Висновки Верховного Суду за результатом касаційного розгляду

Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції постановити законне й обґрунтоване рішення, не встановлено, а призначене покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої, то касаційні скарги прокурорів необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційні скарги прокурорів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2025 року стосовно засудженої ОСОБА_7 - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...