Справа №155/1560/25
Провадження №1-кп/155/58/26
ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23 лютого 2026 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у приміщенні суду клопотання захисника ОСОБА_10 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000349 від 30 березня 2025 року, щодо ОСОБА_9 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 8 ч. 2 ст. 115, п. 8, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В судовому засіданні захисник ОСОБА_10 заявив клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом Довідки про результати опитування з використанням поліграфа від 02 квітня 2025 року.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що зі змісту довідки неможливо зрозуміти, яку процесуальну дію, визначену КПК України, провів психолог УСБУ, оскільки таке поняття як «опитування» КПК України не міститься. У разі, якщо було відібране пояснення, то на ньому відсутній підпис ОСОБА_9 , а у разі, якщо проведено допит, то такий не відповідає вимогам ст. 224 КПК України. Водночас, форма такого процесуального документа, як довідка, чинним КПК України не передбачена. Відсутність підпису ОСОБА_9 на підтвердження наданих відповідей під час «опитування» працівниками правоохоронних органів вказує на те, що джерелом доказів за результатами такого дослідження можуть бути не показання ОСОБА_9 , а оперативних уповноважених працівників, які дають показання з чужих слів ( ОСОБА_9 ). Вважає такий доказ очевидно недопустимим з огляду на п. 3, 4 ч. 2 ст. 87 та ч. 7 ст. 97 КПК України. Окрім того, відповідно до практики Верховного суду, залучення поліграфолога можливо в якості експерта, який володіє відповідними експертними знаннями, а відомості, отримані ним, оформлюються у вигляді відповідного висновку експерта. Наведене, на думку захисника, дає підстави зробити висновок, що фактичні дані, отримані в результаті опитування ОСОБА_9 з використанням поліграфа, є очевидно недопустимим доказом.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_10 клопотання підтримав з підстав, викладених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримав клопотання захисника.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання з огляду на те, що такий документ містить інформацію, що характеризує особу обвинуваченого і не є доказом винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень.

Представник потерпілих ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав позицію прокурора та просив відмовити у задоволенні клопотання захисника. Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у судовому засіданні погодились із позицією свого захисника.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши доводи клопотань сторони захисту, приходить до наступного.

Конституційний Суд України у рішенні №12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Частиною першою статті 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 86 КПК України допустимість доказів це придатність їх для використання у кримінальному процесі за формою. Вимогами допустимості доказів є законність джерела, способу отримання доказів, процесуальне оформлення ходу і результатів проведення слідчих дій, належний суб`єкт, що має право проводити процесуальні дії з отримання доказів.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, жоден доказ обвинувачення чи захисту не має наперед визначеної сили серед інших доказів, і такі докази, підлягають врахуванню судом на рівні з іншими доказами у справі.

Отже, для прийняття відповідного процесуального рішення оцінка доказів повинна проводитися не тільки з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а і в їх сукупності, з врахуванням достатності та взаємозв`язку, без відокремлення один від одного в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

З огляду на положення ст. 86, 87, 89 КПК України, які встановлюють критерії допустимості доказів в межах кримінального провадження, враховуючи підстави, на які посилається захисник в своєму клопотанні, колегія суддів вважає клопотання захисника таким, що не підлягає задоволенню.

Жодні із наведених у клопотанні про визнання доказу очевидно недопустимим обставини не підпадають під перелік підстав для визнання доказів недопустимими внаслідок їх очевидної недопустимості.

Очевидної недопустимості доказу на цій стадії судового провадження без дослідження його у взаємозв`язку з іншими доказами колегія суддів не вбачає і вважає передчасним вирішувати питання про очевидну недопустимість доказу, оскільки такий підлягає дослідженню, оцінці та вирішенню питання щодо його допустимості в порядку, визначеному ч. 1 ст. 89 КПК України. Відтак, оцінка доказу, з врахуванням підстав, наведених у клопотанні захисника, буде надана у нарадчій кімнаті під час прийняття судового рішення. Відтак, у задоволенні клопотання сторони захисту слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 86, 87, 89 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про визнання очевидно недопустимим доказом Довідки про результати опитування з використанням поліграфа від 02 квітня 2025 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3