ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2583/19 Номер провадження 11-кп/814/526/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ

Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№0000661, 0000077, за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_9 і захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Ленінського районного суду м. Полтава від 02 вересня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз

19 травня 2021 року Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки обмеження волі,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.2 ст.194 КК України - на 5 років 6 місяців позбавлення волі;

ч.2 ст.289 КК України - на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

ч.3 ст.185 КК України - на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання - 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 травня 2021 року більш суворим покаранням за оскаржуваним вироком призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту його затримання - 16 березня 2021 року, й у цей строк зараховано строк перебування ОСОБА_8 під цілодобовим домашнім арештом з 13 вересня до 11 листопада 2019 року з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із набранням чинності законом, яким скасована відповідальність за діяння, вчинене обвинувачуваним.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково й стягнуто на його користь із ОСОБА_8 10 837 гривень 57 копійок моральної шкоди.

Вирішено питання щодо арештів майна, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.

З 09 до 10 липня 2019 року ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку за адресою: вул. 9 Травня, 12 м. Полтава, діючи з прямим умислом, повторно, скориставшись відсутністю власника транспортного засобу, шляхом кочення незаконно заволодів належним ОСОБА_11 транспортним засобом мотоциклом «YAMAHA XTZ 660», н.з. НОМЕР_1 , вартістю 82 839 гривень 83 копійки.

22 липня 2019 року приблизно о 13 годині ОСОБА_8 , діючи повторно, з прямим умислом і з корисливих мотивів, знявши москітну сітку з вікна кухні, проник через нього в житловий будинок ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_12 : монітор «Samsung B2030 20 TFT-LCD», системний блок «Pentium Dual-Core E6700 3.2Ghz/RAM2048/HDD500GB/Video1024MB/DVD RV», телевізор «TV LCD 43 Samsung UE43NU7100», тюнер «KWorld Analog TV Card ll (KW-PC165-A) SAA7134 Стерео PCl аналоговий +FM», завдавши ОСОБА_12 майнової шкоди на загальну суму 14 499 гривень 66 копійок.

Затим 22 липня 2019 року приблизно о 13 годині 20 хвилин ОСОБА_8 у житлі ОСОБА_12 за вказаною вище адресою, з метою приховування слідів крадіжки, діючи з прямим умислом, використавши в закритому приміщенні відкрите джерело вогню, підпалив у спальній кімнаті диван та залишив працюючу праску в зальній кімнаті на синтетичному покривалі, що стало причиною виникнення пожежі. У результаті умисних дій ОСОБА_8 було пошкоджено вогнем будинок ОСОБА_12 , що завдало їй майнової шкоди на суму 59 138 гривень і знищено її особисте майно на загальну суму 122 950 гривень.

14 березня 2021 року у вечірній час доби ОСОБА_8 , перебуваючи в помешканні за адресою: АДРЕСА_3 , діючи повторно, з прямим умислом, шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон «ZTE Blade V2020 Smart (4 GB/64Gb)», спричинивши ОСОБА_13 майнової шкоди в розмірі 1 849 гривень 50 копійок.

В апеляційних скаргах:

прокурор ОСОБА_9 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить скасувати вирок Ленінського районного суду м. Полтава від 02 вересня 2024 року, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за: ч.2 ст.194 КК України 9 років позбавлення волі; ч.2 ст.289 КК України - 7 років позбавлення волі без конфіскації майна; ч.3 ст.185 КК України - 5 років 6 місяців позбавлення волі, ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 9 років позбавлення волі без конфіскації майна; ч.4 ст.70 КК України (остаточне) шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 травня 2021 року більш суворим покаранням за новим вироком апеляційного суду - 9 років позбавлення волі, ухвалити нову ухвалу, якою кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України за фактом крадіжки мобільного телефону у ОСОБА_13 закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, в іншій частині вирок місцевого суду залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд під час призначення покарання не в повній мірі врахував: ступінь тяжкості, суспільну небезпеку, мету й наслідки вчинених обвинуваченим злочинів; особу ОСОБА_8 , який неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, під час розгляду кримінального провадження оголошувався в розшук, у ході чого вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, визнав частково свою винуватість, не відшкодував і не намагався відшкодувати майнову шкоду, не працює; думку потерпілої ОСОБА_12 про призначення обвинуваченому максимального покарання. Також апелянт посилається на те, що суд першої інстанції в порушення вимог КПК України ухвалив рішення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у формі вироку, а не ухвали;

захисник ОСОБА_10 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок Ленінського районного суду м. Полтава від 02 вересня 2024 року та призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України. Такі вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції у ході призначення покарання належним чином не врахував те, що: визнання ОСОБА_8 своєї винуватості є свідченням щирого бажання взяти на себе відповідальність за свої дії; вчинені ним дії не мали умисного характеру й стали наслідком спонтанного рішення, зумовленого емоційним станом, він не мав наміру заволодіти чужим майном на постійній основі, його дії були імпульсивними та незапланованими; обвинувачений не лише повернув мотоцикл, але й надав матеріальну компенсацію потерпілим, що є обставиною яка, пом`якшує його покарання; ОСОБА_8 не має обставин, які обтяжують покарання, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину.

Під час провадження в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 направив заяву, в якій просив змінити вирок місцевого суду та зменшити йому розмір призначеного покарання до відбутого ним строку покарання, зазначивши, що він у повному обсязі визнає винуватість у вчиненні злочинів, за які його засуджено, щиро розкаюється та відшкодував шкоду потерпілим, в тому числі потерпілій ОСОБА_12 , із урахуванням заявленого цивільного позову.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги сторони обвинувачення, міркування захисника на підтримку апеляційної скарги сторони захисту, позицію обвинуваченого, який підтвердив свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень за встановлених місцевим судом обставин і просив задовольнити апеляційну скаргу захисника, зменшити йому розмір призначеного покарання на 6 місяців, вивчила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційних скарг та дійшла висновку про таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги про неумисний характер дій ОСОБА_8 є неспроможними, оскільки спростовуються характером і обставинами вчинених обвинуваченим злочинів, оскільки він, скориставшись відсутністю власника, незаконно заволодів чужим мотоциклом і зник з місця вчинення злочину, розпорядившись транспортним засобом на власний розсуд, затим, діючи з корисливих мотивів, з метою вчинення крадіжки, проник у житло ОСОБА_12 , звідки таємно викрав належне їй майно, розпорядився викраденим на власний розсуд і з метою приховання слідів крадіжки здійснив підпал будинку з наявним у ньому майном потерпілої (використав в закритому приміщенні відкрите джерело вогню і підпалив диван, залишив працюючу праску на синтетичному покривалі), що підтверджується сукупністю доказів у кримінальному провадженні, детально наведених у вироку, яким суд першої інстанції надав правильну юридичну оцінку. Наведені ж вище обставини безумовно свідчать про наявність у діях ОСОБА_8 прямого умислу на вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст.194 КК України. Окрім того, під час провадження в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 підтвердив свою винуватість у вчиненні зазначених вище злочинів за встановлених місцевим судом обставин, тобто, зокрема, їх вчинення з прямим умислом, який встановлено у вироку.

Також позбавлені підстав аргументи апелянтів про невідповідність вимогам закону призначеного місцевим судом обвинуваченому покарання.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами, їх характер і конкретні обставини, особу обвинуваченого, який судимий, має неповнолітню дитину, його вік і стан здоров`я, дані досудової доповіді про неможливість виправлення ОСОБА_8 без позбавлення чи обмеження волі на певний строк, наявність обставини, яка пом`якшує покарання часткове відшкодування завданої шкоди (потерпілому ОСОБА_11 у розмірі 15 000 гривень моральної шкоди (транспортний засіб повернуто потерпілому), потерпілій ОСОБА_12 20 000 гривень), та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Під час провадження в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 визнав у повному обсязі свою винуватість у вчиненні зазначених вище злочинів, висловив щире каяття, відкшодував потерпілій ОСОБА_12 шкоду в розмірі 10 838 гривень, що підтверджується фіскальним чеком та повідомлення про здійснення переказу.

Посилання прокурора на вчинення ОСОБА_8 під час перебування в розшуку кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, є безпідставними, оскільки інкриміновані ОСОБА_8 за ознаками ч.2 ст.185 КК України дії, з огляду на розмір викраденого ним майна, не утворюють склад кримінального правопорушення у зв`язку з втратої чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Колегія суддів ураховує позитивну характеристику обвинуваченого з минулого місця роботи, надану завідувачем ферми ТОВ «Понори», те, що ОСОБА_8 у період часу з 23 вересня 2020 року до 16 березня 2021 року оголошувався в розшук місцевим судом, однак ці дані й відомості про здійснене ним відшкодування шкоди потерпілій під час провадження в суді апеляційної інстанції, з огляду на всі наведені вище дані й обставини цього конкретного кримінального провадження в їх сукупності, що мають правове значення при вирішенні питання щодо обрання заходу примусу, як наслідок, не свідчать про явну несправедливість призначеного ОСОБА_8 покарання, через це не є достатньою підставою як для його посилення, так і пом`якшення.

Водночас слід зауважити, що думка потерпілої щодо обрання обвинуваченому заходу примусу, не є процесуальною вимогою, звернутою до суду, а підлягає врахуванню саме в сукупності з іншими обставинами, які мають правове значення при обранні заходу примусу, не є вирішальним фактором у ході призначення покарання та не має пріоритету над іншими обставинами. Потерпіла ОСОБА_12 , яка висловила позицію про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі без звільнення від його відбування з випробуванням, вирок в апеляційному порядку не оскаржувала, погодившись таким чином із визначеним місцевим судом розміром призначеного обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі з реальним відбуттям.

При цьому, на доводи апеляційної скарги захисника колегія суддів зауважує, що підставою для застосування положень ст.69 КК України є не просто наявність сукупності обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а такі обставини також повинні відповідати критеріям, які здатні, з урахуванням особи винного, істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тобто зменшувати його ступінь суспільної небезпеки до такого рівня, який виходить за межі, типові для кримінальних правопорушень даного виду (окремого його різновиду).

Ці обставини чи сукупність обставин мають бути у причинному зв`язку з цілями кримінального правопорушення, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час вчинення кримінального правопорушення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця.

З огляду ж на відсутність декількох обставин, які би не тільки пом`якшували покарання, а й істотно знижували ступінь тяжкості вчинених злочинів чи одного з них, то підстави для застосування щодо обвинуваченого положень ст.69 КК України є відсутніми.

Ураховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства.

Призначене ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуттям, яке за своїм розміром в остаточному вимірі не є як мінімальним, так і максимальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 70 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, про що слушно зауважено в доводах прокурора.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.369 КК України судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку. Судове рішення, у якому суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.

Відповідно до п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Зміст абз.5 ч.7 ст.284 КПК України свідчить про те, що рішення про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, постановляється судом у формі ухвали.

Пунктом 2 ч.3 ст.374 КПК України передбачено, що формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, зазначається в мотивувальній частині вироку в разі визнання особою винуватою.

За змістом пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 інкримінувалось те, що він 14 березня 2021 року у вечірній час доби, перебуваючи в помешканні за адресою: АДРЕСА_3 , діючи повторно, з прямим умислом, шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон «ZTE Blade V2020 Smart (4 GB/64Gb)», спричинивши ОСОБА_13 майнової шкоди в розмірі 1 849 гривень 50 копійок.

Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Суд першої інстанції за цим епізодом кримінально протиправної діяльності ОСОБА_8 закрив кримінальне провадження у зв`язку із набранням чинності законом, яким скасована відповідальність за діяння, вчинене обвинувачуваним.

Необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України в апеляційних скаргах не оспорюється.

Однак місцевий суд у порушення зазначених вище вимог КПК України ухвалив рішення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у формі вироку, а не ухвали, чим погіршив становище обвинуваченого, та в мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, не давши оцінки тому, що, оскільки вартість викраденого ОСОБА_8 майна за цим епізодом є меншою ніж 2 неоподатковувані мінімуми доходів громадян, що застосовувались у 2021 році (менша ніж 2 270 гривень), то це діяння з огляду на передбачений ст.58 Конституції України і ст.5 КК України принцип зворотної дії закону в часі не є кримінально караним діянням, передбаченим ч.2 ст.185 КК України, та не утворює склад кримінального правопорушення, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ураховуючи викладене вище в сукупності, допущені місцевим судом порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України.

Тому суд апеляційної інстанції вважає необхідним оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України скасувати та своїм судовим рішенням у формі ухвали закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, навівши в мотивувальній частині ухвали формулювання обвинувачення, яке інкримінувалось ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України відповідно до обвинувального акта.

Отже, апеляційні скарги, як наслідок, підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 і захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Полтава від 02 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4