Номер провадження: 11-сс/813/656/26
Справа № 523/3852/26 1-кс/523/2605/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 21.02.2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, у кримінальному провадженні №0000084 від 04.02.2026 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 20.04.2026р. включно, з утриманням її в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором надано матеріали (докази), якими обґрунтовується підозра та які є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій вважає зазначену ухвалу суду необґрунтованою з огляду на наступне:

-підозра ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, необґрунтована, оскільки матеріали клопотання не містять доказів вчинення жодного протиправного діяння. Жодний термінал «Старлінк» не було зареєстровано, отже події кримінального правопорушення не відбулось;

-прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, в свою чергу підозрювана бажає довести свою невинуватість. ОСОБА_8 сама повідомила керівника місцевого ТЦК про те, що їй надійшла пропозиція зареєструвати «Старлінки» у місцевому ЦНАПі;

-слідчим суддею не взято до уваги, що ОСОБА_8 має на утриманні малолітню дитину.

На підставі наведеного захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого в повному обсязі.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, є обґрунтованою.

За версією органу досудового розслідування ОСОБА_8 , являючись громадянкою України, підтримуючи збройну агресію російської федерації проти України та бажаючи окупації території Одеської області збройними силами рф, з корисливих мотивів, з метою отримання грошової винагороди на постійній основі, в період лютого 2026 року, перебуваючи на території м. Ізмаїл Одеської області, більш точна дата та місце досудовим розслідуванням не встановлено, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою мобільного телефону марки «Samsung» модель Galaxy М32 IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 , який безпосередньо належав ОСОБА_10 , однак спільно використовувався ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , через месенджер «Telegram» вступили у злочинну змову з невстановленим співробітником фсб рф (представником розвідувальних служб держави агресора РФ) через телеграм канал «BRABUS» (адміністратор телеграм каналу ID 701141613), направлену на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності та обороноздатності України шляхом надання можливості використання терміналів супутникового зв`язку «STARLINK» під час воєнного стану, для забезпечення ведення агресивної війни представниками ЗС РФ проти сил оборони України, за матеріальну винагороду у розмірі 30 доларів США за кожний окремний зареєстрований термінал супутникового зв`язку «STARLINK» в органах влади України та реєстрацію і верифікацію терміналів (створення «білого списку») для забезпечення безпеки та контролю зв`язку, тобто дали добровільну згоду на співпрацю з вказаною особою.

При чому невстановлений співробітник фсб рф (представником розвідувальних служб держави агресора РФ) через телеграм канал «BRABUS» (адміністратор телеграм каналу ID 701141613) надав дані терміналів супутникового зв`язку «STARLINK», які потрібно зареєструвати і верифікувати в органах ЦНАП України, а саме пристрої з наступними ідентифікаторами: 1. KIT - KIT404528594FHV SN - 4PBA04510574PJG UTID - 21a888a2-87008a1c-99c14bc8 Номер акаунту - ACC-DF-828-52; 2. KIT - KIT4M02333361TF7 SN - M1HT024480885CG UTID -008a1c-9939c535 Номер акаунту - ACC-DF-541-33; 3. КІТ - КІТ4MK SN - M1HT00118526 UTID - 20a003a3-47125119-d86c44dc Номер акаунту - ACC-50-34; 4. KIT - KIT400702882 SN - 4PBA00635597 UTID - 000000-00d40264 Номер акаунту - ACC-49-24.

Також ОСОБА_8 та ОСОБА_10 будо відомо та останні усвідомлювали, що вищевказані термінали супутникового зв`язку «STARLINK», номери яких передано співробітником фсб рф (представником розвідувальних служб держави агресора РФ) через телеграм канал «BRABUS» (адміністратор телеграм каналу ID 701141613) будуть використані виключно для забезпечення ведення агресивної війни представниками ЗС РФ проти сил оборони України.

Крім того, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , були ознайомлені, шляхом прочитання SMS повідомлення, отриманого на особисті мобільні телефони, надіслані з метою протидії агресії РФ проти України, а саме: «СБУ інформує! Ворог намагається завербувати українців, щоб зареєструвати на них свої заблоковані термінали Starlink. Така допомога рашистам кримінальний злочин! Якщо Вас або ваших знайомих просять «допомогти зі Starlink», повідомляйте про це на офіційний Telegram-бот СБУ https://t.me/spaly_fsb_bot. Разом переможемо! Слава Україні!». Після отримання вказаного SMS останні не звертались до органів безпеки.

В подальшому в період лютого 2026 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб, на виконання загального злочинного плану реєстрацію і верифікацію терміналів супутникового зв`язку «STARLINK» звернулись до ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не повідомляючи про дійсні мотиви, підстави та наслідки реєстрацію і верифікацію терміналів супутникового зв`язку «STARLINK», запропонували останнім за матеріальну винагороду у розмірі 1000 гривень України, здійснити в органах ЦНАП Ізмаїльської міської ради, зазначені дії, при чому реєстрації підлягали термінали, ідентифікаційні ознаки яких вищевказаним особам будуть надані ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .

На виконання загального злочинного плану 17.02.2026 року ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб, разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 прибули до ЦНАП Ізмаїльської міської ради (м. Ізмаїл, пр-т Незалежності, 62), однак здійснити реєстрацію та верифікацію в органах ЦНАП України терміналів супутникового зв`язку «STARLINK» за ідентифікаційними номерами наданими співробітником фсб рф (представником розвідувальних служб держави агресора РФ) не змогли здійснити, з причин, які не залежали від їх волі.

Згідно відповіді командувача повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Міністерства оборони України № 174/174/20/302/ПС від 19.02.2026 року встановлено, що факт реєстрації в «білому списку» систем супутникового зв`язку «STARLINK», які використовують російські окупаційні війська, завдає шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України. Також факти використання російськими окупаційними військами систем супутникового зв`язку «STARLINK», становить загрозу суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України. Крім того факти реєстрації громадянами України в «білому списку» систем супутникового зв`язку «STARLINK», які використовують російські окупаційні війська, є підривною діяльністю проти України. Також, системи супутникового зв`язку « ІНФОРМАЦІЯ_5 » відключені на території дислокації російських окупаційних військ та системи зв`язку «STARLINK» використовуються військовими російських окупаційних військ, які знаходяться і ведуть бойові дії проти Сил оборони України на тимчасово окупованих територіях та територіях бойового зіткнення. Крім цього, вищезазначені системи супутникового зв`язку використовуються російськими окупаційними військами для забезпечення керованості ударних безпілотних літальних апаратів (БПЛА).

20.02.2026 року о 11 год. 50 хв. ОСОБА_15 , в порядку ст. 208, 615 КПК України, затримано посадовою особою слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області та в той же день повідомлено про підозру у вчиненні нею вищезазначеного кримінального правопорушення.

21.02.2026 року ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси до підозрюваної ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, а саме 20.04.2026р. включно, без визначення розміру застави.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема:

- повідомленням відділу у м. Ізмаїл УСБУ в Одеській області від 20.02.2026 року, щодо обставин вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_10 кримінального правопорушення;

- відповіддю на доручення відділу у м. Ізмаїл УСБУ в Одеській області від 20.02.2026, щодо обставин вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_10 кримінального правопорушення;

- мобільним телефоном марки «Samsung» модель Galaxy М32 IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 , добровільно виданим ОСОБА_10 , в ході якого виявлено спілкування між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 і невстановленим співробітником фсб рф (представником розвідувальних служб держави агресора РФ) через телеграм канал «BRABUS» (адміністратор телеграм каналу ID 701141613);

- протоколом огляду мобільного телефону марки «Samsung» модель Galaxy М32 IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 в ході якого відображено наявність спілкування між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 і невстановленим співробітником фсб рф (представником розвідувальних служб держави агресора РФ) через телеграм канал «BRABUS» (адміністратор телеграм каналу ID 701141613);

- протоколами допитів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , відповідно до яких свідки повідомили обставини звернення до них ОСОБА_8 та ОСОБА_10 з метою проведення реєстрації і верифікації терміналів супутникового зв`язку «STARLINK» за матеріальну винагороду у розмірі 1000 гривень України, здійснити в органах ЦНАП Ізмаїльської міської ради;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_16 , адміністратора ЦНАП Ізмаїльської міської ради, відповідно до якого остання повідомила обставини звернення ОСОБА_8 разом з ОСОБА_14 , для проведення реєстрації і верифікації терміналів супутникового зв`язку «STARLINK»;

- відповіддю командувача повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Міністерства оборони України № 174/174/20/302/ПС від 19.02.2026, відповідно до якої вищевказані дії ОСОБА_8 та ОСОБА_10 заподіють шкоди обороноздатності, державній та економічній безпеці України у відкритому доступі не поширювалась та не розміщувалась, не є загальнодоступною та підлягає захисту від розповсюдження та іншими матеріалами досудового розслідування в їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Виходячи з наявних матеріалів, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про можливу причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення та відповідно встановлення викладених вище обставин за стандартом доказування «обґрунтована підозра». При цьому встановлений вище рівень обґрунтованості підозри ОСОБА_8 щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, є мінімально можливим для застосування запобіжного заходу та достатнім, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту стосовно відсутності у кримінальному провадженні доказів вчинення жодного протиправного діяння, з огляду на те, що термінал «Старлінк» не було зареєстровано, оскільки на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема, пов`язаних із встановленням остаточної кваліфікації дій підозрюваного/обвинуваченого, а також оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. На підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин суд лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування запобіжного заходу.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Колегія суддів також погоджується із висновками слідчого судді щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, який за приписами ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Таким чином, ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності її вини, існує ризик того, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику незаконного впливу підозрюваною на свідків, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Ризик незаконного впливу на свідків об`єктивізується з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Колегія суддів також приймає до уваги той факт, що підозрювана ОСОБА_8 особисто знайома зі свідками у вказаному кримінальному провадженні.

Відтак, апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді щодо існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, які могли бути перешкодою для застосування відносно підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлені не були.

Вищенаведене в сукупності з встановленими ризиками свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , яка у випадку застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Щодо твердження апеляційної скарги захисника про відсутність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів зазначає, що в клопотанні слідчого про застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу вказаний ризик не заявлявся, так само в оскарженій ухвалі слідчого судді наявність вказаного ризику не була встановлена.

Апеляційний суд ураховує, що ОСОБА_8 раніше не судима, та має на утриманні малолітню дитину, а також постійне місце проживання, однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

В свою чергу апеляційний суд звертає увагу на обставини злочину, вчинення якого інкримінується ОСОБА_8 , а саме: державна зрада, тобто діяння умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України; надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене за попередньою змовою групою осіб та в умовах воєнного стану.

Згідно з практикою Європейського Суду, зокрема рішенням у складі Великої палати у справі «Labita v.Italy» від 06.04.2000 р., тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

На переконання колегії суддів, в умовах запровадженого на території України воєнного стану ОСОБА_8 підозрюється у співпраці з державою-агресором, що свідчить про її антисоціальну та антиукраїнську поведінку, підвищену суспільну небезпеку інкримінованого їй кримінального правопорушення та наявність суспільного інтересу, який

незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає право поваги до особистої свободи. Вказане узгоджується із п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року.

Крім того, відповідно до положень ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування щодо ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_8 сама повідомила керівника місцевого ТЦК про те, що їй надійшла пропозиція зареєструвати «Старлінки» у місцевому ЦНАПі та питала, як їй викрити дійсних злочинців, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що остання зверталась із такою заявою до правоохоронних органів.

За таких обставин, доводи захисника ОСОБА_7 про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 21.02.2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, у кримінальному провадженні №0000084 від 04.02.2026 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4