Дата документу 05.03.2026 Справа № 335/3466/14-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/127/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/3466/14-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.190 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

обвинувачених ОСОБА_10 )

(в режимі відеоконференції),

ОСОБА_11 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 березня 2017 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Запоріжжя, яка зареєстрована у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ),

визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1, ч.3 ст.209 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення даних кримінальних правопорушень;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, який зареєстрований у АДРЕСА_3 , проживає у АДРЕСА_4 ,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.209 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення даних кримінальних правопорушень,

ВСТАНОВИЛА

За обставин, детально наведених у вироку, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 органом досудового розслідування обвинувачувалися у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Особа, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме апеляційне провадження, - надалі Особа-1 в період часу з 01 грудня 2011 року до 15 травня 2012 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, у складі організованої ним групи, спільно із ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , шляхом обману і зловживання довірою потерпілого, під приводом допомоги ОСОБА_15 у придбанні будинку АДРЕСА_5 , незаконно заволоділи його коштами на загальну суму 2 309 546,74 грн., що в шістсот та більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є особливо великим розміром.

ОСОБА_16 виразився в тому, що учасники організованої групи надали потерпілому підроблений попередній договір від 30 грудня 2011 року та підроблену копію неіснуючого договору купівлі-продажу житлового будинку від 19 квітня 2012 року, що створило причини та умови подальшої довіри Особі-1, ОСОБА_11 і ОСОБА_14 та стало приводом для передачі вказаних сум грошових коштів обвинуваченим.

Крім того, в період часу з 26 січня 2012 року по 08 липня 2013 року Особа-1, діючи умисно, з корисливих мотивів, у складі організованої ним групи, спільно із ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_17 , під приводом допомоги потерпілому з придбання 1/2 частини приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , незаконно заволоділи його грошовими коштами на загальну суму 7 274 750,19 грн., що в шістсот та більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є особливо великим розміром.

ОСОБА_16 виразився в тому, що учасники організованої групи потерпілому надали підроблений договір купівлі-продажу від 13 січня 2012 року, що створило причини та умови подальшої довіри Особі-1, ОСОБА_11 і ОСОБА_14 та стало приводом для передачі вказаних сум грошових коштів обвинуваченим.

Також у період часу з 25 квітня до 03 грудня 2012 року Особа-1, діючи умисно, у складі організованої ним злочинної групи, з корисливих мотивів, за попередньою змовою та спільно із ОСОБА_11 і ОСОБА_14 , під приводом допомоги потерпілому з придбання, оформлення права власності та проведення ремонтних робіт 1/2 частини приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_7 , шляхом обману та зловживання довірою потерпілого незаконно заволоділи його грошовими коштами на загальну суму 44 066 194,25 грн., що в шістсот та більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є особливо великим розміром.

ОСОБА_16 виразився в тому, що учасниками організованої групи потерпілому був наданий вказаний підроблений договір купівлі нерухомого майна від 29 лютого 2012 року, що створило причини та умови подальшої довіри Особі-1, ОСОБА_11 та ОСОБА_14 та послужило приводом для передачі вказаних сум грошових коштів обвинуваченим.

За всіма епізодами зловживання довірою ОСОБА_17 виразилося в тому, що він, довіряючи Особі-1, ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , які умисно створили перед ним враження про тісні дружні стосунки, які нібито склалися між ними, про порядність та доброчесність їх намірів, передавав кошти обвинуваченим на придбання вказаних об`єктів нерухомості.

За весь період злочинної діяльності Особа-1, діючи умисно, у складі організованої ним групи, з корисливих мотивів, спільно із ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , шляхом обману та зловживання довірою потерпілого, під приводом допомоги останньому з придбання, оформлення права власності та проведення ремонту нерухомості на території м.Запоріжжя та Запорізького району Запорізької області незаконно заволоділи коштами ОСОБА_17 на загальну суму 53 650 491,18 грн.

Крім того, Особа-1, діючи у складі організованої злочинної групи, спільно з ОСОБА_14 та ОСОБА_11 вчинили ряд незаконних дій, спрямованих на легалізацію (відмивання) доходів, одержаних унаслідок вказаної вище злочинної діяльності організованої групи.

Так, Особа-1 у період часу з 30 до 31 липня 2013 року, діючи умисно, повторно, у складі організованої ним злочинної групи, спільно із ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , здійснив правочин з 1/3 частини приміщення за адресою: АДРЕСА_6 , одержаною внаслідок суспільно небезпечного діяння (заволодіння шахрайським шляхом майном ОСОБА_17 - вказаною частиною приміщення, вартість якої становить 2 584 529 грн.), спрямований на приховання і маскування незаконного походження та володіння цією частиною приміщення.

Також Особа-1 у період часу з 15 серпня до 26 листопада 2013 року, діючи умисно, повторно, у складі організованої ним злочинної групи, спільно із ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , вчинив правочин з коштами, одержаними внаслідок скоєння суспільно небезпечного протиправного діяння (заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами ОСОБА_17 в сумі 654 523 грн.), що передувало легалізації (відмиванню) доходів, спрямований на приховання та маскування незаконного походження таких коштів та володіння ними.

Дії ОСОБА_18 ( ОСОБА_14 ) прокурором були кваліфіковані за ч.4 ст.190 КК, як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах, організованою групою; за ч.ч.1, 3 ст.209 КК, як укладення правочину з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, спрямованого на приховання та маскування володіння та використання коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів; укладення правочину з майном, одержаним внаслідок вчинення суспільно-небезпечного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, спрямованого на приховання та маскування незаконного походження майна та володіння ним, вчинене повторно, організованою групою, а також укладення правочину з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, спрямований на приховання та маскування незаконного походження таких коштів, володіння ними та використання коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, вчинене повторно, організованою групою; укладення правочину з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, спрямований на приховання та маскування незаконного походження таких коштів, володіння ними та використання коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, вчинене повторно, організованою групою.

Вказані дії ОСОБА_11 прокурором були кваліфіковані за ч.4 ст.190 КК, як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах, організованою групою; за ч.3 ст.209 КК, як укладення правочину з майном, одержаним внаслідок вчинення суспільно-небезпечного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, спрямованого на приховання та маскування незаконного походження майна та володіння ним, вчинене організованою групою, а також укладення правочину з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, спрямований на приховання та маскування незаконного походження таких коштів, володіння ними та використання коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, вчинене повторно, організованою групою.

Вироком суду ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за недоведеністю вчинення даних кримінальних правопорушень.

Також вирішено питання про цивільний позов, скасування арешту майна та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким:

- ОСОБА_11 визнати винуватим та призначити покарання за ч.4 ст.190 КК у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; за ч.3 ст.209 КК у виді 9 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю з конфіскацією коштів, майна, одержаного злочинним шляхом, та з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю з конфіскацією коштів, майна, одержаного злочинним шляхом, та з конфіскацією всього належного йому майна;

- ОСОБА_10 визнати винуватою та призначити покарання за ч.4 ст.190 КК у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна; за ч.1 ст.209 КК у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю з конфіскацією коштів, майна, одержаного злочинним шляхом, та з конфіскацією всього належного їй майна; за ч.3 ст.209 КК у виді 10 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю з конфіскацією коштів, майна, одержаного злочинним шляхом, та з конфіскацією всього належного їй майна. На підставі ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю з конфіскацією коштів, майна, одержаного злочинним шляхом, та з конфіскацією всього належного їй майна.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначив, що судом доказам сторони обвинувачення дана не правильна оцінка, не зроблено їх належний аналіз, не наведено причини залишення їх поза увагою. При цьому суд необґрунтовано відхилив ряд доказів сторони обвинувачення натомість прийняв докази сторони захисту, які є неналежними. Також суд залишив поза увагою усні клопотання сторони обвинувачення щодо застосування заходів міжнародного співробітництва для допиту свідка ОСОБА_19 , який є громадянином Австрійської Республіки, внаслідок чого сторона обвинувачення була вимушена відмовитися від допиту даного свідка. Обґрунтовуючи свої висновки щодо недоведеності злочинної діяльності обвинувачених суд у вироку в основному послався на покази обвинувачених та виписку по банківським рахункам ОСОБА_11 , які не відкривалися стороні обвинувачення під час досудового розслідування. Також суд немотивовано критично поставився до показів потерпілого ОСОБА_12 , який надав повні та розгорнуті покази щодо обставин вчинення злочинів, проте судом цим показам не надана належна оцінка, а їх суть спотворена у вироку. Заявлений суду відвід без належного обґрунтування було залишено без задоволення. Зазначаючи у вироку про те, що докази обвинувачення є неналежними та недопустимим, суд жодного разу не навів визначених ст.ст.84-89 КПК підстав для визнання доказів неналежними та недопустимими.

Крім того, прокурор, з посиланням на ч.3 ст.404 КПК, просив повторно дослідити докази під час апеляційного розгляду.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просив вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати винними ОСОБА_20 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.209 КК та призначити кожному з них остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Стягнути з обвинувачених в солідарному порядку на користь потерпілого суму збитків в розмірі 149 827 188 грн 71 коп. та моральну шкоду в розмірі 2 636 412 грн 24 коп.

Також просив повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, - обставини заволодіння коштами і майном потерпілого під приводом купівлі 1/3 частини приміщення АДРЕСА_8 та заволодіння коштами, майновими правами і майном потерпілого під приводом купівлі будівлі АДРЕСА_7 .

Аргументуючи свої вимоги представник потерпілого зазначив, що обставини заволодіння обвинуваченими коштами і майном потерпілого під приводом купівлі для нього будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , були підтверджені показами свідка ОСОБА_21 , який впізнав ОСОБА_11 і Особу-1, та пояснив, що отримував від них передоплату за вказаний будинок, а також зазначив, що остаточно будинок у нього не було придбано. Самі Особа-1 та ОСОБА_11 підтвердили факт передання 5000 доларів США ОСОБА_21 та сплати грошових коштів на погашення кредиту ОСОБА_21 у сумі 45 500 Євро. При цьому обвинуваченими було виготовлено підроблений договір купівлі-продажу, за яким ними начебто було передано 52 800 Євро передоплати ОСОБА_21 . Проте в такій сумі зазначені грошові кошти не передавалися продавцю, що підтверджується показами свідка ОСОБА_21 та обвинуваченого ОСОБА_11 . При цьому в договорі були вказані персональні дані ОСОБА_12 та ОСОБА_21 , про які було відомо лише обвинуваченому ОСОБА_11 . В подальшому з використанням тексту аркушу попереднього договору було виготовлено підроблений договір купівлі-продажу від 19.04.2012. При цьому в підробленому договорі купівлі-продажу були використані персональні дані потерпілого та свідка ОСОБА_21 , а також попередній договір купівлі-продажу. Між тим одночасно всіма цими даними володів лише ОСОБА_11 . Таким чином вина обвинувачених за цим епізодом повністю підтверджена здобутими доказами.

Що стосується епізоду заволодіння обвинуваченими коштами і майном потерпілого під приводом купівлі 1/3 частини приміщення №192 по АДРЕСА_8 , то фіктивність поданих до Комунарського районного суду м.Запоріжжя документів підтверджується тим, що на момент 22 січня 2013 року (дата договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі) та на момент пред`явлення позову до суду ОСОБА_14 не мала права продавати цю частку в статутному капіталі, адже не була її власником. Власником частки з 27.11.2012 став і залишається потерпілий, він її нікому не продавав. Отже ОСОБА_14 після 27.11.2012 ніколи не купувала у потерпілого частку в статутному капіталі ТОВ «Ріал Проперті 2011», не ставала її власником та не стала учасником ТОВ «Ріал Проперті 2011», відтак при складанні договору від 22 січня 2013 року про нібито продаж частки знову потерпілому, їй достеменно було відомо, що продавати частку вона не має права. А це означає, що ОСОБА_14 при поданні в суд цього договору переслідувала злочинну корисливу мету утворити у потерпілого фіктивну заборгованість задля отримання у свою власність належної потерпілому нерухомості. При цьому ОСОБА_14 разом з ОСОБА_11 уклали незаконну мирову угоду, яка була підписана ОСОБА_11 від імені потерпілого за довіреністю, що була скасована потерпілим за півроку до вказаних подій. Крім того, відповідно до скасованої довіреності ОСОБА_11 був уповноважений здійснювати дії, спрямовані на придбання або прийняття в дар будь-якого майна, але ні в якому разі він не був уповноважений здійснювати дії, спрямовані на відчуження майнових чи немайнових прав позивача. Таким чином, дії ОСОБА_11 виходили за межі наданих йому повноважень за відсутності чинної довіреності та були направлені на протиправне заволодіння майном потерпілого. При цьому ОСОБА_11 на момент вчинення незаконних дій в Комунарському районному суді м.Запоріжжя мав реальну можливість довідатися про скасування довіреності. Проте ОСОБА_14 , знаючи про фіктивність пред`явленого позову і неправдивість доданих до нього документів, перебуваючи у змові з ОСОБА_11 , скористалась нечинною ухвалою про визнання мирової угоди і оформила на себе набуте за нею майно потерпілого. Таким чином, вина обвинувачених за цим епізодом також повністю підтверджена здобутими доказами. Однак суд у вироку взагалі не встановив та не проаналізував обставини цього епізоду злочину, не надав жодної правової оцінки рішенням судів, що набрали законної сили, та іншими доказами, які беззаперечно підтверджують вину обвинувачених.

Щодо епізоду заволодіння коштами, майновими правами і майном потерпілого під приводом купівлі будівлі №71 по вул.Горького в м.Запоріжжі. Так, ОСОБА_11 та ОСОБА_14 в Австрії у довіреної особи потерпілого ОСОБА_19 отримали 1 500 000 Євро, про що ОСОБА_11 було складено розписку. ОСОБА_11 підтвердив, що склав цю розписку власноруч, а відтак підтвердив факт отримання грошових коштів від потерпілого. Факт отримання ОСОБА_14 грошових коштів від потерпілого по цьому епізоду злочину встановлено і рішенням господарського суду Запорізької області по справі 908/5863/15 від 06.04.2016. Отже висновок суду про те, що потерпілим не доведено факту передачі грошових коштів обвинуваченим спростовується вказаним рішенням господарського суду. Отже вина обвинувачених за цим епізодом також повністю підтверджена здобутими доказами.

Щодо заволодіння грошовими коштами потерпілого для проведення ремонту приміщення по АДРЕСА_7 . Так, Особа-1 частково визнав інкримінований йому злочин, а саме заволодіння грошовими коштами потерпілого під приводом проведення ремонту приміщення по вул.Горького, 71 у м.Запоріжжі у розмірі 110 000 Євро. ОСОБА_11 також частково зізнався в отриманні від Особи-1 10 000 Євро. Незважаючи на це, суд не надав жодної оцінки таким показам обвинувачених.

Надані стороною захисту докази є неналежними, недостовірними, мають недоліки форми, що позбавляє їх доказового значення. Більш того, ці надані стороною захисту відомості не містять інформації щодо предмета доказування.

Крім того, представник потерпілого зазначив, що у справі відсутні жодні обставини, які би пом`якшували покарання обвинувачених. Більш того, обвинувачені до теперішнього часу не зізналися у скоєному, жодним чином не сприяли розкриттю злочину, не відшкодували завдану шкоду, хоча мали для цього можливість. Обвинуваченими було вжито заходів для уникнення відповідальності за скоєне ними, вони не мають позитивних характеристик, що у сукупності підлягає врахуванню при призначенні обвинуваченим покарання і свідчить про відсутність підстав для застосування ст.75 КК в разі визнання їх винуватими.

В запереченнях на апеляційні скарги захисник ОСОБА_7 просила відмовити в повторному дослідженні обставин, які встановлені під час кримінального провадження, оскільки вони досліджені судом першої інстанції повністю та без порушень, а також не допитувати свідка ОСОБА_19 . Вирок суду залишити без змін, а апеляційній скарги прокурора та представника потерпілого без задоволення.

У зв`язку із ухиленням Особи-1 від суду, 24.04.2025 матеріали кримінального провадження щодо Особи-1 виділено в окреме апеляційне провадження та виділене провадження щодо Особи-1 зупинено до його розшуку, а апеляційне провадження щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 продовжено. Тому апеляційним судом вирішувалось питання щодо законності і обґрунтованості вироку суду лише щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Представник потерпілого та потерпілий (через свого представника) щоразу повідомлялися апеляційним судом про дату, час і місце апеляційного розгляду. Проте потерпілий жодного разу в судове засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про забезпечення його участі в апеляційному розгляді будь-якими способами не подавав. Представник потерпілого також до судового засідання не з`явився, проте надіслав клопотання, в якому просив здійснювати розгляд апеляційних скарг за відсутності потерпілого та за відсутності його представника, зазначивши про те, що потерпілий обізнаний про день та час судового засідання. Також представник потерпілого просив апеляційні скарги задовольнити. Отже з огляду на таку правову позицію потерпілого та його представника, колегія суддів дійшла висновку про можливість здійснення апеляційного розгляду за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора, що її подав, та частково підтримав апеляційну скаргу представника потерпілого; обвинувачених та їх захисників, які заперечили проти скарг та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги в частині, що стосується ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Згідно з п.1 ч.1 ст.373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Пунктом 1 ч.3 ст.374 КПК передбачено, що мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі та визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, виходячи з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Як регламентовано ст.62 Конституції України та ст.17 КПК, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом (недопустимих доказах), а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та в установлених КПК випадках на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що суд першої інстанції зі свого боку забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону.

За результатами перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду першої інстанції про невинуватість ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їм злочинів та необхідність їх виправдання у пред`явленому обвинуваченні було зроблено на підставі аналізу зібраних органом досудового розслідування і досліджених у судовому засіданні доказів, яким цей суд дав належну оцінку.

Так, відповідно до обвинувального акта прокурором ОСОБА_11 та ОСОБА_10 було пред`явлено обвинувачення у тому, що вони у складі організованої групи шляхом обману та зловживання довірою незаконно заволоділи грошовими коштами потерпілого ОСОБА_12 :

- під приводом допомоги у придбанні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , на загальну суму 2 309 546 грн 74 коп.;

- під приводом допомоги з придбання 1/2 частини приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , на загальну суму 7 274 750 грн 19 коп.;

- під приводом допомоги з придбання, оформлення права власності та проведення ремонтних робіт 1/2 частини приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_7 , на загальну суму 44 066 194 грн 25 коп,

а всього на загальну суму 53 650 491 грн 18 коп., тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК.

Статтею 190 КК передбачено відповідальність за шахрайство, що з об`єктивної сторони виражається у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно шляхом обману або зловживання довірою. Шахрайство вважається закінченим з моменту протиправного заволодіння чужим майном або придбання права на чуже майно. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Очевидно, що предмет доказування в конкретному кримінальному провадженні, тобто сукупність передбачених кримінальним процесуальним законом обставин, встановлення яких необхідно для вирішення кримінального провадження, залежить від того, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення обвинувачується особа, оскільки кримінальні правопорушення різняться за об`єктом, об`єктивною та суб`єктивною сторонами, суб`єктом. Пред`являючи особі обвинувачення у вчиненні конкретного кримінального правопорушення з кваліфікацією її дій за статтею (частиною статті) Кримінального кодексу, сторона обвинувачення фактично визначає, які обставини вона буде доводити перед судом.

Так, за версією сторони обвинувачення, заволодіння грошовими коштами потерпілого відбулось шляхом отримання обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 від потерпілого цих грошових коштів як на території України, так і на території Австрійської республіки.

А відтак прокурор, з огляду на зміст пред`явленого ним обвинувачення, мав довести, що мав місце сам факт передачі потерпілим зазначених в обвинувальному акті сум грошових коштів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачення в цій частині переважною мірою обґрунтовувалось прокурором показами самого потерпілого, а також двома розписками від 25.04.2012 та від 01.11.2012 на суми 1 500 000 Євро та 750 000 Євро відповідно.

Втім, проаналізувавши покази потерпілого, суд установив, що потерпілий не надав показів щодо обставин передачі ним обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 всіх перелічених в обвинувальному акті сум грошових коштів. Зокрема потерпілий лише зазначив про передачу ним грошових коштів у розмірі 52 800 Євро, 125 000 Євро, 26 500 Євро, 17 000 Євро, 62 800 Євро, 170 000 Євро, 320 000 Євро, 1 500 000 Євро. З приводу обставин передачі ним інших сум, зазначених в обвинувальному акті, потерпілий жодних пояснень не надав. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що обставини передачі грошових коштів у розмірі 320 000 Євро та 170 000 Євро, про які зазначав потерпілий, не охоплюються змістом обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а відтак не є предметом дослідження у цьому кримінальному провадженні. Поряд із цим судом першої інстанції було встановлено, що покази потерпілого щодо передачі обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 грошових коштів в цілому не були чіткими, конкретними та послідовними, обставини нібито передачі обвинуваченим певних грошових коштів потерпілий взагалі не пам`ятав, а деякі суми взагалі не підтвердив.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що таких непослідовних та суперечливих показів потерпілого недостатньо для доведення винуватості ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у пред`явленому їм обвинуваченні у незаконному заволодінні грошовими коштами потерпілого.

Дослідивши зміст наданих стороною обвинувачення розписок від 25.04.2012 та від 01.11.2012 суд першої інстанції констатував, що особи, які за цими розписками відповідно давали та отримували грошові кошти, в день складання цих розписок перебували в різних країнах, що виключає можливість відповідно передачі та отримання грошових коштів. Зокрема обвинувачений ОСОБА_11 був у Австрії, а потерпілий в Україні. При цьому посилання сторони обвинувачення в обвинувальному акті на те, що грошові кошти в сумі 1 500 000 Євро передавалися через довірену особу ОСОБА_22 , нічим не були доведені прокурором. Сам ОСОБА_23 допитаний не був і прокурор відмовився від допиту цього свідка. Щодо нібито передачі грошових коштів у сумі 750 000 Євро, то в обвинувальному акті не йдеться про те, що передача цих коштів була здійснена через уповноважених осіб.

Більш того, сам обвинувачений ОСОБА_11 та потерпілий заперечили і не підтвердили обставини, зазначені у цих розписках. Отже, обставини передачі потерпілим грошових коштів у сумах 1 500 000 Євро та 750 000 Євро відповідно не знайшли свого доказового підтвердження і суд першої інстанції цілком обґрунтовано зазначив, що надані стороною обвинувачення розписки від 25.04.2012 та від 01.11.2012 не є належними доказами передачі зазначених у них сум грошових коштів, а тому не можуть бути прийняті судом.

Суд першої інстанції також детально проаналізував у вироку і обставини нібито передачі потерпілим і інших сум грошових коштів, про які було зазначено стороною обвинувачення в обвинувальному акті, зокрема по кожній конкретно сумі. Втім на підставі такого аналізу суд першої інстанції установив, що передача і цих сум грошових коштів жодним доказом не підтверджена, про що судом у вироку наведено детальне обґрунтування. Зокрема судом першої інстанції було встановлено наявність розбіжностей у сумах грошових коштів, якими нібито заволоділи обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , із загальною сумою грошових коштів, зазначеною в обвинувальному акті, неможливість передачі потерпілим грошових коштів в певні дати через відсутність потерпілого у ці дні на території України, не доведення стороною обвинувачення можливої наявності у розпорядженні потерпілого вказаної в обвинувальному акті суми грошових коштів з огляду на покази потерпілого про суму грошових коштів, яку він провозив з приховуванням від митного контролю тощо.

Свої висновки про недоведеність стороною обвинувачення самого факту передачі потерпілим грошових коштів суд обґрунтував у вироку по кожній окремо сумі, яка була зазначена прокурором в обвинувальному акті, навівши при цьому відповідні мотиви з посиланням на конкретні дані та матеріали провадження, з якими погоджується і колегія суддів.

Жодних аргументів на спростовування висновків суду першої інстанції в цій частині в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілого не наведено.

Із листів Міністерства доходів і зборів України судом було установлено, що за період з 01.11.2011 по 01.09.2013 фактів декларування грошових коштів, тим більше в готівковій формі і в таких надзвичайно значних розмірах, при перетині державного кордону ні ОСОБА_14 , ні ОСОБА_11 , ні потерпілим не зафіксовано.

Як свідчать матеріали провадження суд першої інстанції зі свого боку усіляко намагався усунути встановлені під час судового розгляду розбіжності у визначенні сум та обставин можливої передачі грошових коштів, які могли бути усунені лише шляхом повторного допиту потерпілого. Проте потерпілий, будучи належним чином повідомлений про необхідність його повторного допиту, в судове засідання суду першої інстанції не з`явився, вважав недоцільним його повторний допит та просив розглядати справу за його відсутності. Отже ні сам потерпілий, ні прокурор жодним чином не сприяли суду у встановленні істини у справі та таким чином не відстоювали свою позицію.

При цьому колегія суддів зауважує, що потерпілий до судового засідання апеляційного суду також жодного разу не з`явився і будь-яких пояснень з приводу обставин, зазначених в обвинувальному акті не надав.

Дослідив та проаналізував суд першої інстанції і інші надані стороною обвинувачення докази, зокрема покази допитаних свідків, письмові докази. Проте судом обґрунтовано було зазначено, що ці докази ні кожен окремо, ні у їх сукупності також не доводять факту передачі потерпілим грошових коштів у сумах, що зазначені в обвинувальному акті.

Що стосується наявних у матеріалах кримінального провадження договорів купівлі-продажу об`єктів нерухомості, а також часток у статутному капіталі товариства, які укладені як покупцем ОСОБА_24 в особі його представника ОСОБА_11 , то суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ці договори ні самі по собі, ні у сукупності з іншими доказами не підтверджують викладені в обвинувальному акті обставини щодо передачі потерпілим та заволодіння обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 грошовими коштами. Адже вказані договори купівлі-продажу не містять у собі відомостей про те, що грошові кошти, які за ними передавалися, походили саме від потерпілого, а протилежного стороною обвинувачення доведено не було.

При цьому суд слушно зазначив і про те, що стороною обвинувачення не було надано доказів зняття з рахунків потерпілого грошових коштів у сумах, зазначених в обвинувальному акті та передачі цих грошових коштів обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Отже за відсутності доведеного факту дійсної передачі потерпілим грошових коштів, неможливо і стверджувати про те, що мало місце заволодіння грошовими коштами потерпілого, тобто що було вчинено передбачене кримінальним законом суспільно небезпечне діяння.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_11 також було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.209 КК, а ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.209, ч.3 ст.209 КК.

Разом із тим, відповідно до ч.1 ст.209 КК обов`язковою умовою, за якої настає відповідальність за легалізацію (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, є одержання таких доходів унаслідок вчинення визначеного у п.1 примітки до ст.209 КК суспільно небезпечного протиправного діяння (предикатне діяння).

Однак з огляду на те, що під час судового розгляду судом не було здобуто доказів вчинення обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 предикатного злочину, який би передував легалізації (відмиванню) доходів, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що за таких обставин обвинувачені підлягають виправданню за пред`явленим їм обвинуваченням за ст.209 КК на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК.

Отже, за встановлених фактичних обставин кримінального провадження та досліджених у судовому засіданні доказів суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокурор не довів поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами факту вчинення кримінальних правопорушень, у яких обвинувачувалися ОСОБА_11 та ОСОБА_10 і виправдав їх, з чим погоджується і колегія суддів.

До заперечень апеляційної скарги прокурора про те, що суд, незважаючи на те, що стороною захисту в порядку ст.290 КПК стороні обвинувачення не були відкриті виписки з банківських рахунків та звітів по транзакціям, долучив ці документи до матеріалів провадження, колегія суддів ставиться критично.

При цьому судова колегія виходить з того, що частиною 11 ст.290 КПК передбачено, що сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одна одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження виписки з банківських рахунків та звіти по транзакціям були отримані стороною захисту вже у ході судового розгляду та стороною захисту було заявлено клопотання про долучення вказаних відомостей до матеріалів кримінального провадження. При цьому матеріали справи свідчать про те, що прокурор був ознайомлений із долученими захистом документами, тобто йому було відкрито вказані докази і прокурор мав можливість висловити свою позицію з приводу змісту долучених доказів.

Таким чином, відкриття зазначених доказів було здійснено під час розгляду провадження в суді першої інстанції з дотриманням вимог ч.11 ст.290 КПК, а тому твердження прокурора про недопустимість цих доказів з посиланням на те, що такі не були відкриті стороні обвинувачення, є безпідставним.

Що стосується тверджень прокурора у скарзі про те, що суд не перевірив достовірність наданих стороною захисту виписок з банківських рахунків та звітів по транзакціям, то колегія суддів зазначає, що вказані фінансові документи містять у собі печатку фінансової установи, якою видані зазначені відомості, та підпис посадової особи і підстав сумніватися у достовірності цих відомостей у суду першої інстанції не було.

Втім прокурор та представник потерпілого, яким були відкриті зазначені документи, за наявності у них сумнівів у їх достовірності не були позбавлені можливості заявити перед судом відповідне клопотання. Втім жодних клопотань в цій частині від сторони обвинувачення не надходило.

Посилання представника потерпілого у скарзі на певні недоліки форми наданих стороною захисту виписок з банківських рахунків та звітів по транзакціям автоматично не зумовлює недопустимість відомостей, які в них містяться, з огляду на засвідчення їх фінансовою установою.

Не можуть вважатися обґрунтованими і доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд залишив поза увагою усні клопотання сторони обвинувачення щодо застосування заходів міжнародного співробітництва для допиту свідка ОСОБА_19 , який є громадянином Австрійської Республіки, внаслідок чого сторона обвинувачення була вимушена відмовитися від допиту даного свідка.

Так, зміст та форма запиту про міжнародну правову допомогу визначені у ст.552 КПК. Зокрема запит, з-поміж іншого, повинен містити посилання на відповідний міжнародний договір або на дотримання засади взаємності; відомості про відповідну особу, зокрема її ім`я та прізвище, процесуальний статус, місце проживання або перебування, громадянство, інші відомості, які можуть сприяти виконанню запиту, а також зв`язок цієї особи із предметом кримінального провадження; чіткий перелік запитуваних процесуальних дій та обґрунтування їхнього зв`язку із предметом кримінального провадження. Більш того, відповідно до ч.3 ст.552 КПК до запиту про допит особи як свідка додається перелік питань, які слід поставити особі, або відомості, які необхідно отримати від особи.

Втім вказані обставини взагалі не були обґрунтовані прокурором а ні усно, а ні письмово. Натомість матеріали кримінального провадження свідчать про те, що прокурор лише вважав за можливе звернутися із запитом про міжнародну правову допомогу. Проте жодних дій, спрямованих на реальне вжиття заходів з метою надання у цьому кримінальному провадженні міжнародної правової допомоги, стороною обвинувачення не вживалось. Тим самим, прокурор фактично намагався перекласти тягар доведення вини обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на суд, що є неприпустимим.

Більш того, навіть представник потерпілого під час судового розгляду зазначив, що зі свідком ОСОБА_25 втрачено будь-який зв`язок. Сам потерпілий, у якого виходячи зі змісту обвинувального акту, були тісні та довірливі відносини із вказаним свідком, також не повідомив суду даних, які би сприяли встановленню зв`язку зі свідком у будь-який спосіб. Проте прокурор з огляду на такі обставини, а також за відсутності будь-яких відомостей про дійсне місцеперебування свідка, не обґрунтував доцільності такого запиту, а також і можливості його виконання за встановлених обставин. А тому колегією суддів не встановлено допущення з боку суду будь-яких порушень в цій частині.

Доводи прокурора про те, що сторона обвинувачення була змушена відмовитися від допиту свідка ОСОБА_19 , колегія суддів вважає непереконливими. Адже з огляду на положення ст.ст.22, 36 КПК прокурор, здійснюючи свої повноваження, самостійно визначає обсяг доказів, який він має намір використовувати для доведення вини особи, самостійно обстоює свою правову позицію, є вільним у поданні ним своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Заявляючи в апеляційній скарзі клопотання про допит свідка ОСОБА_19 , який є громадянином Австрійської Республіки, прокурор явку вказаного свідка не забезпечив, жодних заходів для його допиту під час апеляційного розгляду не вживав, будь-яких даних про дійсне місце перебування цього свідка не надавав та не сприяв його допиту в судовому засіданні. При цьому прокурор не обґрунтував в який спосіб апеляційний суд мав викликати та допитати цього свідка. Відтак з огляду на таку позицію сторони обвинувачення, а також враховуючи, що прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик, чого прокурором забезпечено не було, колегія суддів не встановила достатніх підстав для задоволення клопотання прокурора про допит свідка ОСОБА_19 .

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам обвинувачення, є неспроможними. Адже суд, ретельно перевіривши надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_11 та ОСОБА_10 було пред`явлено обвинувачення, у вироку детально проаналізував усі досліджені докази, відповідно до вимог ст.94 КПК дав кожному з них належну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому судом у відповідності до вимог ст.374 КПК у вироку наведено достатні мотиви, з яких суд відкинув докази обвинувачення.

Колегія суддів не погоджується із твердженнями прокурора у скарзі про те, що суд невмотивовано критично поставився до показів потерпілого та спотворив їх зміст у вироку. Адже, попри твердження прокурора, судом було встановлено, що покази потерпілого не були повними та послідовними, потерпілий не надав конкретних показів щодо обставин нібито передачі ним грошових коштів по кожній сумі, обставини передачі певних сум взагалі не підтвердив та в цілому покази потерпілого мали суперечливий характер. Відтак суд правильно виходив з того, що такі покази потерпілого не можуть бути достатнім підтвердженням факту передачі грошових коштів обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . При цьому твердження прокурора про те, що суд спотворив зміст показів потерпілого, колегія суддів вважає безпідставними. Адже навіть сам потерпілий чи його представник, ознайомившись зі змістом оскаржуваного вироку, не зазначали про те, що покази потерпілого викладено судом у вироку неправильно, викривлено чи не в повному обсязі. Прокурором навіть не конкретизовано в якій саме частині та в чому саме покази потерпілого спотворено судом. Взагалі колегія суддів вважає, що доводи прокурора щодо неправильної оцінки судом першої інстанції доказів сторони обвинувачення є надто узагальненими та неконкретизованими.

Що стосується доводів прокурора про те, що суд, визнавши надані стороною обвинувачення докази неналежними та недопустимими, не навів для цього передбачених ст.ст.84-89 КПК підстав, то вони не можуть вважатися обґрунтованими. Адже зі змісту мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції не визнавав докази сторони обвинувачення недопустимими в цілому, а лише констатував, що вони ні кожен окремо, ні в їх сукупності не доводять вину ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , як і не доводять в цілому саму подію кримінального правопорушення, тобто не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а відтак не є належними. Будь-яких порушень в цій частині колегія суддів не встановила.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що заявлений суду відвід без належного обґрунтування було залишено без задоволення не є прийнятними. Адже з матеріалів кримінального провадження вбачається, що заява прокурора про відвід головуючого судді та заява представника потерпілого про відвід колегії суддів були розглянуті у відповідності до вимог ст.81 КПК, про що судом було постановлено вмотивовані ухвали від 13.11.2014 та від 24.02.2016 про відмову в задоволенні вказаних заяв. При цьому зі змісту цих ухвал вбачається, що судом під час розгляду заяв про відвід не було встановлено обставин, які би свідчили про упередженість складу суду, а заявлені заявниками доводи зводились лише до незгоди з процесуальними рішеннями, прийнятими судом, що у відповідності до закону не є підставою для відводу.

Проаналізувавши оскаржений виправдувальний вирок, викладені судом мотиви ухвалення саме такого рішення, колегія суддів вважає, що вирок не свідчить про упередженість на користь однієї зі сторін судового провадження, про що фактично йдеться в апеляційній скарзі прокурора.

У своїй апеляційній скарзі представник потерпілого вважав, що винуватість ОСОБА_11 та ОСОБА_10 за епізодом заволодіння коштами потерпілого під приводом купівлі будинку, розташованого у АДРЕСА_5 , підтверджується показами свідка ОСОБА_21 , висновком НДЕКЦ УМВС України в м.Запоріжжі щодо підробленості договору купівлі-продажу вказаного будинку, показами потерпілого, та частково показами ОСОБА_11 та Особи-1, які підтвердили факт передання 5000 доларів США свідку ОСОБА_21 та сплати коштів на погашення кредиту ОСОБА_21 у сумі 45 500 Євро.

Проте колегія суддів не погоджується з такими твердженнями представника потерпілого. При цьому судова колегія виходить з того, що та обставина, що свідок ОСОБА_21 впізнав ОСОБА_11 та Особу-1 і вказав про отримання від них передоплати за будинок, жодним чином не свідчить на користь обвинувачення, адже обвинувачений ОСОБА_11 і не заперечував цих обставин. Проте такі покази свідка ОСОБА_21 жодним чином не доводять тієї обставини, що потерпілим в дійсності передавалися грошові кошти, зазначені в обвинувальному акті, а факт сплати Особою-1 власних грошових коштів в якості передоплати за цей будинок жодним чином стороною обвинувачення не спростований.

Та обставина, що відповідно до висновку експерта встановлено факт підробки договору купівлі-продажу від 19.04.2012, то вказане висновків суду першої інстанції не спростовує. Адже суд обґрунтовано виходив з того, що твердження сторони обвинувачення про виготовлення підроблених договорів саме ОСОБА_11 не знайшло свого підтвердження, як і факт того, що вказані договори потерпілому передавав ОСОБА_11 . Під час досудового розслідування в ході обшуків за місцем проживання обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вказані договори не вилучалися, їх наявність у матеріалах провадження обумовлена долученням цих договорів самим потерпілим до заяви про вчинення злочину. Належність наявних на цих договорах підписів саме обвинуваченому ОСОБА_11 стороною обвинувачення жодним доказом не доведена.

Посилання представника потерпілого на те, що у договорах купівлі-продажу зазначені персональні дані потерпілого та свідка ОСОБА_21 , які могли бути відомі лише обвинуваченому ОСОБА_11 , є лише припущеннями апелянта і на надану судом першої інстанції оцінку вказаним договорам не впливає.

Крім того, представник потерпілого також вважав, що винуватість обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у незаконному заволодінні 1/3 частини приміщення АДРЕСА_8 повністю доведена. Зокрема представник потерпілого виходив з того, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до Комунарського районного суду м.Запоріжжя було подано документи, які містили неправдиву інформацію та не відповідали дійсності. При цьому ОСОБА_10 при складанні договору від 22.01.2013 про продаж частки у статутному капіталі ТОВ «Ріал Проперті 2011» знову потерпілому достеменно була обізнана про те, що вона не має на це права, що свідчить про наявність у обвинуваченої корисливої мети. ОСОБА_11 в свою чергу використав довіреність, яка була скасована потерпілим, а, крім того, не містила у собі повноважень ОСОБА_11 на вчинення дій, спрямованих на відчуження майнових чи немайнових прав потерпілого. Вказане, на переконання представника потерпілого, свідчить про наявність у обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 умислу на протиправне заволодіння майном потерпілого.

З приводу таких аргументів представника потерпілого колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_11 та ОСОБА_10 було пред`явлено обвинувачення у заволодінні шляхом обману та зловживання довірою потерпілого саме грошовими коштами останнього, про що свідчить спосіб, у який викладено обвинувачення.

Зокрема в обвинувальному акті прокурором зазначено про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 незаконно заволоділи грошовими коштами потерпілого: у період з 01.12.2011 по 15.05.2012 на загальну суму 2 309 546 грн 74 коп.; у період з 26.01.2012 по 08.07.2013 на загальну суму 7 274 750 грн 19 коп.; в період з 25.04.2012 по 03.12.2012 на загальну суму 44 066 194 грн 25 коп.

Відповідно до змісту обвинувального акта обставини заволодіння правом власності на належну потерпілому 1/3 частину приміщення АДРЕСА_9 не є окремим епізодом злочинної діяльності, а повністю охоплюється епізодом заволодіння грошовими коштами потерпілого під приводом допомоги останньому з придбання частини приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 .

Зокрема, в обвинувальному акті прокурором прямо зазначено про те, що у період часу з 26.01.2012 по 08.07.2013 (день ухвалення Комунарським районним судом м.Запоріжжя рішення про визнання за ОСОБА_14 права власності на 1/3 частину приміщення за адресою: АДРЕСА_6 ) обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_14 під приводом допомоги потерпілому з придбання частини приміщення за адресою: АДРЕСА_6 , незаконно заволоділи його грошовими коштами на загальну суму 7 274 750 грн 19 коп. При цьому вказана сума відповідно до обвинувального акта складається із сум грошових коштів, які за змістом обвинувачення потерпілий передав обвинуваченим, а саме 912 023,19 грн + 2 382 852,60 грн + 3 979 874,40 грн = 7 274 750, 19 грн. Тобто фактично в обвинувальному акті йдеться виключно про заволодіння обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 грошовими коштами потерпілого.

Проте судом першої інстанції було встановлено, що передача потерпілим вказаних сум грошових коштів обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не була доведена стороною обвинувачення. А отже відсутні і підстави стверджувати про те, що предметом правочинів, про які йдеться в цій частині обвинувачення і які інкриміновані ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , були саме грошові кошти потерпілого.

Більш того, в самому обвинувальному акті йдеться про те, що дії ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , направлені на заволодіння правом власності на належну потерпілому 1/3 частину приміщення, були вчинені ними з метою повернення частини грошових коштів, якими вони незаконно заволоділи при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, і які були сплачені в рахунок придбання вказаного приміщення. Втім знову ж таки, факт передачі потерпілим грошових коштів у сумах, зазначених в обвинувальному акті, а відтак і факт заволодіння ОСОБА_11 та ОСОБА_10 цими грошовими коштами, стороною обвинувачення доведено не було.

Крім того, обставини заволодіння правом власності на належну потерпілому 1/3 частину приміщення АДРЕСА_9 не можуть розглядатися як окремий епізод злочинної діяльності і через те, що в такому випадку в обвинувальному акті не зазначено та не розкрито, які конкретно дії по заволодінню майном потерпілого було вчинено безпосередньо Особою-1. Зокрема в обвинувальному акті йдеться лише про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до Комунарського районного суду м.Запоріжжя було подано документи, які містили неправдиву інформацію і на підставі яких Комунарським районним судом м.Запоріжжя 08.07.2013 було винесено рішення про визнання за ОСОБА_14 права власності на 1/3 частину приміщення за адресою: АДРЕСА_6 . В чому конкретно при цьому полягали дії Особи-1 в обвинувальному акті не зазначено.

Крім того, в такому випадку в обвинувальному акті не розкрито в який саме спосіб було вчинено шахрайство чи то шляхом обману потерпілого, чи то шляхом зловживання довірою. Адже в обвинувальному акті йдеться про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в тайні від потерпілого надали до суду документи, які містили неправдиву інформацію.

Більш того, особливість шахрайства полягає у тому, що потерпілий, будучи введеним в оману, зовні добровільно передає винному майно або право на майно, вважаючи, що це є правомірним необхідним або вигідним для нього, що він зобов`язаний це зробити.

Проте за змістом обвинувального акта визнання за ОСОБА_18 ( ОСОБА_14 ) права власності на 1/3 частину приміщення АДРЕСА_9 відбулось не шляхом зовні добровільної передачі потерпілим ОСОБА_24 обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 права на це майно, а шляхом ухвалення відповідного рішення Комунарським районним судом м.Запоріжжя, тобто не з волі потерпілого. Тобто в такому випадку потерпілим не було виконано певних дій з передачі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 прав на майно.

Отже обставини заволодіння правом власності на належну потерпілому 1/3 частину приміщення АДРЕСА_9 не можуть відокремлено розглядатись як шахрайство.

Більш того, відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14.05.2014 у ОСОБА_26 витребувано та передано ОСОБА_27 нерухоме майно, а саме 1/3 частину приміщення АДРЕСА_9 . Цим же рішенням право приватної власності на вказане нерухоме майно визнано за ОСОБА_24 . Тобто в даному випадку мова йде лише про вибуття з володіння потерпілого майна не з його волі та його витребування у порядку цивільного судочинства.

Отже, на переконання судової колегії, наведені в цій частині представником потерпілого доводи, не дають підстав ставити під сумнів правильність зроблених судом першої інстанції висновків.

У своїй апеляційній скарзі представник потерпілого також вважав, що, оскільки обвинувачений ОСОБА_11 підтвердив, що складав розписку про отримання 1 500 000 Євро, то, тим самим, обвинувачений підтвердив факт отримання вказаних грошових коштів від потерпілого. Проте колегія суддів не погоджується із такими твердженнями представника потерпілого. Так, обвинувачений ОСОБА_11 дійсно не заперечував тієї обставини, що ним було написано вказану розписку. Проте обвинувачений категорично заперечив сам факт отримання ним грошових коштів, про які йдеться у цій розписці. ОСОБА_11 зазначив, що написав цю розписку, перебуваючи в Україні, на прохання потерпілого для звітування перед податковими органами Австрії. Більш того, сам потерпілий також заперечив зміст зазначеної розписки, вказавши, що він особисто зазначених коштів ОСОБА_11 не давав та при їх передачі присутній не був. При цьому передачу цих коштів ОСОБА_11 нібито через довірену особу ОСОБА_19 стороною обвинувачення також доведено не було.

Посилання представника потерпілого на рішення господарського суду Запорізької області від 06.04.2016 як на доказ отримання обвинуваченою ОСОБА_10 грошових коштів по епізоду заволодіння коштами потерпілого під приводом купівлі будівлі №71 по вул.Горького у м.Запоріжжі не є обґрунтованим. Адже в цьому рішенні не йдеться і не доводиться отримання обвинуваченою від потерпілого будь-якої із сум грошових коштів, які є предметом розгляду у вказаному кримінальному провадженні і незаконне заволодіння якими відповідно до обвинувального акта інкримінується обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Більш того, у вказаному рішенні зазначено про те, що факт оплати ОСОБА_24 вартості частки у статутному капіталі не є предметом доказування.

При цьому слід зазначити, що суд першої інстанції дослідив усі наявні в матеріалах кримінального провадження копії судових рішень та встановив, що цими рішеннями не встановлювалося фактів сплати потерпілим грошових коштів за договорами купівлі-продажу об`єктів нерухомості, що знаходяться у АДРЕСА_7 та в АДРЕСА_6 . В цих судових рішеннях не встановлено будь-яких відомостей про те, що потерпілий передавав вказані в обвинувальному акті суми грошових коштів, а обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 шляхом обману заволоділи цими коштами. Відтак доводи апеляційної скарги представника потерпілого про те, що наявні у справі рішення судів є беззаперечним доказом вчинення обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК, не можуть вважатися обґрунтованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого про те, що Особа-1 та ОСОБА_11 частково визнали заволодіння ними грошовими коштами потерпілого під приводом проведення ремонту приміщення по вул.Горького, 71 у м.Запоріжжі, то вони не можуть вважатися обґрунтованими. Так, Особа-1 суду дійсно зазначив про те, що, на його думку, його борг перед потерпілим становить 110 000 доларів США, однак за які він не придбавав і не обіцяв придбати жодне майно, зазначене в обвинувальному акті. ОСОБА_11 в свою чергу надав пояснення про те, що він використав кошти потерпілого у сумі 10 000 доларів США, які отримав від Особи-1 в якості гонорару за виконану роботу. Разом із тим, попри твердження представника потерпілого у скарзі суд першої інстанції надав належну оцінку вказаним показам та правильно вказав про те, що, в першу чергу, покази Особи-1 та ОСОБА_11 про отримання ними цих грошових коштів не у шахрайський спосіб, який викладено в обвинувальному акті, не були спростовані стороною обвинувачення. А, крім того, грошові кошти в зазначених сумах виходять за межі пред`явленого обвинувачення. При цьому суд першої інстанції правильно не встановив підстав вважати, що такі покази Особи-1 та ОСОБА_11 свідчать про хоча б часткове визнання ними своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, а відтак не можуть бути покладені в основу обвинувачення.

Отже, підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що переконливих аргументів на спростування висновків районного суду в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілого не наведено. Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст.370, 373 і 374 КПК. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого в частині, що стосується ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , належить залишити без задоволення.

Вирішуючи клопотання прокурора, представника потерпілого, а також захисника ОСОБА_7 про повторне дослідження доказів у справі, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Тобто обов`язковою умовою для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, є неповнота їх дослідження або наявність певних порушень при їх дослідженні.

За змістом цієї норми процесуального закону учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Разом із тим, авторами вказаних клопотань жодним чином не обґрунтовано, в чому відповідні докази були досліджені судом першої інстанції неповністю чи з порушеннями.

При цьому виходячи зі змісту апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого фактично єдиною підставою для повторного дослідження доказів є незгода апелянтів з наданою судом оцінкою доказів, що не породжує безумовний обов`язок суду апеляційної інстанції повторно дослідити докази.

Крім того, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, у разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засад безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, він не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції (постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року справа №415/5296/15-к, провадження №51-2177 км 19; від 01 жовтня 2019 року справа №754/1780/17, провадження №51-10118км18; від 23 листопада 2020 року справа №357/18489/13-к, провадження №51-4003км20; від 16 вересня 2020 року справа №640/3526/16-к, провадження №51-2137км20; від 19 жовтня 2021 року справа №442/506/17, провадження №51-3897 км 21; від 17 серпня 2021 року справа №484/1376/18, провадження №51 - 3490 км 21; від 12 грудня 2022 року справа 521/165/17, провадження №51-365 км 22; від 24 листопада 2022 року справа №445/836/21, провадження №51-1748км22; від 16 листопада 2022 року справа №159/3544/19, провадження №51-1837км21; від 13 вересня 2023 року справа №337/1446/17, провадження №51-3173км 23; від 25 травня 2023 року справа №154/2277/17, провадження №51-5746км20 та інші).

Отже з огляду на те, що усі без винятку докази були досліджені судом першої інстанції, а також за відсутності аргументованих доводів прокурора, представника потерпілого та захисника ОСОБА_7 щодо необхідності повторного дослідження обставин та доказів, колегія суддів не встановила достатніх підстав, передбачених ст.404 КПК, для повторного дослідження доказів. При цьому колегія суддів не встановила жодних порушень при дослідженні судом доказів чи неповноти такого дослідження та іншу оцінку доказам, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, не надавала.

Поряд із цим у зв`язку з виділенням в окреме апеляційне провадження матеріалів кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_28 і його зупинення до розшуку обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що вирок суду в частині залишення без задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 про стягнення з ОСОБА_28 спричинених злочином матеріальних збитків та моральної шкоди, в частині скасування арешту, накладеного на певне майно, а також в частині вирішення питання про речові докази вважається таким, що не набрав законної сили, а відтак і не підлягає виконанню в цій частині до прийняття рішення за апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілого щодо ОСОБА_28 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги прокурора, представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 березня 2017 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в цій справі залишити без змін.

У зв`язку з виділенням в окреме апеляційне провадження матеріалів кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_28 і його зупинення до розшуку обвинуваченого, вважати таким, що не набрав законної сили, а відтак і не підлягає виконанню до прийняття рішення за апеляційними скаргами прокурора і представника потерпілого щодо ОСОБА_28 вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 березня 2017 року в частині:

залишення без задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 про стягнення з ОСОБА_28 спричинених злочином матеріальних збитків та моральної шкоди;

скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 01.10.2013, на 1/3 частину нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 ;

скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 01.10.2013, на нежилий будинок літера А, який розташований за адресою: АДРЕСА_7 ;

скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 01.10.2013, на житловий будинок об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_5 ;

скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 07.02.2014 на майно, вилучене в ході обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:

- наручний годинник з металу жовтого та білого кольору «Breitlling» (С 13356), з шкіряним ремінцем коричневого кольору, ринкова вартість виробу 33400,00 грн;

- ланцюжок з металу жовтого кольору довжиною 60 см., що відповідає - золото 585 проби, вага виробу 93,00 г., ринкова вартість 23250,00 грн;

- наручний годинник «MauriceLacroix» (АР 64850) з металу жовтого кольору та ремінцем чорного кольору, ринкова вартість виробу 40000,00 грн;

- наручний годинник з металу жовтого кольору «PatekPhilippe» (756033, Р83000) з чорним ремінцем, ринкова вартість 1000,00 грн;

- ланцюжок з металу жовтого кольору - золото 750 проби, довжиною 40 см, вага виробу 20,02 г, ринкова вартість 6406,00 грн;

- ланцюжок з металу жовтого та білого кольору, фантазійного плетіння золото 585 проби, довжиною 50,0 см, вага виробу 16,68 г, ринкова вартість 4170,00 грн;

- ланцюжок з металу жовтого кольору - золото 750 проби, плетіння «жгутик», довжиною 60,0 см, вага виробу 16,02 г, ринкова вартість 5126,00 грн. З хрестиком з металу жовтого кольору - золото 585 проби, та з вставками з каміння білого кольору - діаманти (30 кр57 - 0,27 - 4/4 А) по хрестику, вага виробу 6,79 г, ринкова вартість 3500,00 грн;

- каблучка у вигляді печатки з металу жовтого - золото 585 проби та чорного кольору (емаль) та одним камінцем синього кольору - сапфір (1 кв 25 - 0,82) та 28 камінців білого кольору - діаманти (28 кр 57 - 0,42 - 3Л А), вага виробу 12,96 г, ринкова вартість 7800,00 грн;

- каблучка у вигляді печатки з металу білого кольору - золото 585 проби, зі вставками з каміння білого кольору - діаманти (18 кр57 - 0,18 - 4/4 А) та одним камінцем чорного кольору - агат, вага виробу 9,22 г, р. 20,5, ринкова вартість виробу 3320,00 грн;

- каблучка у вигляді печатки з металу білого кольору - золото 585 проби, зі вставками з 10 камінцями білого кольору - діаманти (10 кр 57 - 0,11 - 3/4 А) та одним камінцем синього кольору - сапфір (Бп 25 - 1,5), вага виробу 10,91 г, ринкова вартість 7000,00 грн;

- каблучка з металу жовтого кольору - золото 585 проби, з камінням білого кольору - фіаніт, вага виробу 3,69 г, р. 17,0, ринкова вартість 900,00 грн;

- каблучка у вигляді пантери з металу жовтого кольору - золото 750 проби, з камінням червоного кольору - рубін (2 Г 56 - 0,31), чорного кольору - діаманти (45 кр 57 - 3,58) та білого кольору - діаманти (26 кр 57 - 0,14 - УлА), вага виробу 27,25 г , ринкова вартість 33420,00 грн;

- каблучка з металу жовтого кольору - золото 585 проби, з камінням білого кольору - діаманти (61 кр 57 - 1,0 - 4/4 А), вага виробу 3,60 г, р.19,5, ринкова вартість 7550,00 грн;

- каблучка з металу жовтого кольору - золото 585 проби, зі вставкою з одним камінням білого кольору - діамант (кр 57 - 0,1 - 4/5 А), на кільці є напис «Сагііег», вага виробу 6,93 г, р. 19,0, ринкова вартість 2400,00 грн;

- дві прямокутні запонки з металу жовтого кольору - біжутерний сплав;

- дві запонки (у вигляді механізму годинника) з металу жовтого кольору - біжутерний сплав;

- браслет з металу білого кольору - сталь, на якому є вставка з металу жовтого кольору - золото 585 проби, з 2 камінцями білого кольору - діаманти (2 кр 57 - 0,008 - 5/5 А), ринкова вартість 100,00 грн;

- браслет з металу жовтого кольору - золото 750 проби з чорними штучними (синтетичними) вставками, ринкова вартість 3000,00 грн;

- наручний годинник «CalvinKlein» (К0S215 00) з металу жовтого кольору - сталь, з ремінцем темно коричневого кольору, ринкова вартість 1500,00 грн;

- прямокутна пластина з металу жовтого кольору - золото 999,9 проби в заламінованій коробці (№020745), вагою 1,00 г, ринкова вартість 350,00 грн;

- прямокутна пластина з металу жовтого кольору - золото 999,9 проби в заламінованій коробці (№060780), вагою 2,00 г, ринкова вартість 700,00 грн;

- прямокутна пластина з металу жовтого кольору - золото 999,9 проби, в заламінованій коробці (№134460), вагою 1,00 г, ринкова вартість 350,00 грн;

- наручний годинник з металу жовтого та білого кольору - сталь, Breitling (С 13358), з ремінцем чорного кольору, ринкова вартість 15000,00 грн;

- наручний годинник «Hublotgeneve» (914091) у корпусі з металу жовтого кольору з камінням білого кольору, з ремінцем коричневого кольору, ринкова вартість 50000,00 грн;

- каблучка з металу білого кольору - золото 750 проби зі вставками з 5 (п`яти) камінцями білого кольору - діаманти (5 кр 57 - 2,50 З/З А), вага виробу 7,42 г , ринкова вартість 80000,00 грн;

- каблучка з металу білого кольору - золото 585 проби, зі вставками з камінцями білого кольору, діаманти (кр 57 0,24 - 4/4 А; 6 кр 57 - 0,48 - 4/4 А; 6 кр 57 - 0,39 - 4/4 А), вага виробу 3,83 г, р. 16,0, ринкова вартість 8250,00 грн;

- каблучка з металу жовтого кольору - золото 585 проби, з камінцями білого кольору - діаманти (61 кр 57 - 1,0 - 4/4 А), вага виробу 2,96 г ,р.16,0, ринкова вартість 7520,00 грн;

- каблучка з металу жовтого кольору - золото 585 проби, з одним камінцем фіолетового кольору - аметист, вага виробу 2,69 г, р. 17,5, ринкова вартість 670,00 грн;

- каблучка з металу жовтого кольору - біжутерний сплав, з камінцями білого кольору та одним червоного кольору - синтетичні;

- каблучка жовтого кольору - золото 585 проби, з камінцями білого кольору - діаманти (5 кр 57 - 0,5 - 6/5 А; 2 кр 57 - 0,13 - 6/5 А), вага виробу 12,82 г , р. 19,0, ринкова вартість 5500,00 грн;

- наручний годинник з металу жовтого кольору - золото 750 проби Breitling (НВ 0110 №88), на корпусі є вставки з каміння білого кольору - діаманти (48 кр 57 - 1,056 - 3Л А; 12 кр 57 - 0,12 - 3Л А), ринкова вартість 85000,00 грн;

- каблучка у вигляді печатки з металу жовтого кольору - золото 585 проби, зі вставками з 10 камінцями білого кольору - діаманти (10 кр 57 - 1,10 - % А) та одним камінцем синього кольору - сапфір (1 Бп 25 - 12,0), вага виробу 18,80 г, ринкова вартість 41500,00 грн;

- каблучка з металу жовтого кольору - золото 750 проби, зі вставкою з одним камінцем білого кольору - діамант (кр 57 - 0,9 - 4/4 А), на каблучці є напис ВАRАКА, вага виробу 12,5 г, р. 20,0, ринкова вартість 41500,00 грн;

- ланцюжок з металу жовтого кольору - золото 750 проби, довжиною 65,0 см., вага виробу 99,62 г, ринкова вартість 31900,00 грн.;

- браслет чорного кольору - синтетичний матеріал зі вставками з металу жовтого кольору - золото 585 проби, ринкова вартість 4000,00 грн;

- гумовий браслет з написом «ВАRАКА» зі вставками з металу жовтого кольору - золото 585 проби та дрібними камінцями чорного кольору - діаманти (72 кр 57 - 0,36 ) та білого кольору - діаманти (2 кр 57 - 0,078 - 4/4 А), ринкова вартість 1500,00 грн,

а також в частині вирішення питання про речові докази, а саме про:

- ноутбук «Samsung NP-RV408L» серійний номер ZUFL93H2A00210N з блоком живлення, переданий на відповідальне зберігання до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області;

- смартфон «IPhone» у корпусі чорного кольору, де встановлена сім-карта оператора мобільного зв`язку «Лайф», та смартфон «IPhone» у корпусі білого кольору, де встановлена сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», передані на відповідальне зберігання до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області;

- мобільний телефон «Nokia Xpress Music» в корпусі чорного та голубого кольору, де встановлена сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», мобільний телефон «Samsung DUOS GT-C33722», де встановлена сім-карта оператора мобільного зв`язку «Лайф», мобільний телефон «Samsung GT-S5830і», де встановлена сім-карта оператора мобільного зв`язку «МТС», передані на відповідальне зберігання до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області;

- наручний годинник з металу жовтого та білого кольору «Breitlling» (С 13356), з шкіряним ремінцем коричневого кольору, ринкова вартість виробу 33400,00 грн; ланцюжок з металу жовтого кольору довжиною 60 см., що відповідає - золото 585 проби, вага виробу 93,00 г., ринкова вартість 23250,00 грн; наручний годинник «MauriceLacroix» (АР 64850) з металу жовтого кольору та ремінцем чорного кольору, ринкова вартість виробу 40000,00 грн; наручний годинник з металу жовтого кольору «PatekPhilippe» (756033, Р83000) з ремінцем чорного кольору, ринкова вартість 1000,00 грн; ланцюжок з металу жовтого кольору - золото 750 проби, довжиною 40 см, вага виробу 20,02 г, ринкова вартість 6406,00 грн; ланцюжок з металу жовтого та білого кольору, фантазійного плетіння золото 585 проби, довжиною 50,0 см, вага виробу 16,68 г, ринкова вартість 4170,00 грн; ланцюжок з металу жовтого кольору - золото 750 проби, плетіння «жгутик», довжиною 60,0 см, вага виробу 16,02 г, ринкова вартість 5126,00 грн. З хрестиком з металу жовтого кольору - золото 585 проби, та з вставками з каміння білого кольору - діаманти (30 кр 57 - 0,27 - 4/4 А) по хрестику, вага виробу 6,79 г, ринкова вартість 3500,00 грн; каблучка у вигляді печатки з металу жовтого - золото 585 проби та чорного кольору (емаль) та одним камінцем синього кольору - сапфір (1 кв 25 - 0,82) та 28 камінців білого кольору - діаманти (28 кр 57 - 0,42 - 3Л А), вага виробу 12,96 г, ринкова вартість 7800,00 грн; каблучка у вигляді печатки з металу білого кольору - золото 585 проби, зі вставками з каміння білого кольору - діаманти (18 кр 57 - 0,18 - 4/4 А) та одним камінцем чорного кольору - агат, вага виробу 9,22 г, р. 20,5, ринкова вартість виробу 3320,00 грн; каблучка у вигляді печатки з металу білого кольору - золото 585 проби, зі вставками з 10 камінцями білого кольору - діаманти (10 кр 57 - 0,11 - 3/4 А) та одним камінцем синього кольору - сапфір (Бп 25 - 1,5 ), вага виробу 10,91 г, ринкова вартість 7000,00 грн; каблучка з металу жовтого кольору - золото 585 проби, з камінням білого кольору - фіаніт, вага виробу 3,69 г, р. 17,0, ринкова вартість 900,00 грн; каблучка у вигляді «пантери» з металу жовтого кольору - золото 750 проби, з камінням червоного кольору - рубін (2 Г 56 - 0,31), чорного кольору - діаманти (45 кр 57 - 3,58) та білого кольору - діаманти (26 кр 57 - 0,14 - Ул А), вага виробу 27,25 г, ринкова вартість 33420,00 грн; каблучка з металу жовтого кольору - золото 585 проби, з камінням білого кольору - діаманти (61 кр 57 - 1,0 - 4/4 А), вага виробу 3,60 г, р. 19,5, ринкова вартість 7550,00 грн; каблучка з металу жовтого кольору - золото 585 проби, зі вставкою з одним камінням білого кольору - діамант ( кр 57 - 0,1 - 4/5 А), на кільці є напис «Сагііег», вага виробу 6,93 гр. 19,0, ринкова вартість 2400,00 грн; дві прямокутні запонки з металу жовтого кольору - біжутерний сплав; дві запонки (у вигляді механізму годинника) з металу жовтого кольору - біжутерний сплав; браслет з металу білого кольору - сталь, на якому є вставка з металу жовтого кольору - золото 585 проби, з 2 камінцями білого кольору - діаманти (2 кр 57-0,008 - 5/5 А), ринкова вартість 100,00 грн; браслет з металу жовтого кольору - золото 750 проби з чорними штучними (синтетичними) вставками, ринкова вартість 3000,00 грн; наручний годинник «CalvinKlein» (К0S215 00) з металу жовтого кольору - сталь, з ремінцем темно коричневого кольору, ринкова вартість 1500,00 грн; прямокутна пластина з металу жовтого кольору - золото 999,9 проби в заламінованій коробці (№020745), вагою 1,00 г, ринкова вартість 350,00 грн; прямокутна пластина з металу жовтого кольору - золото 999,9 проби в заламінованій коробці (№060780), вагою 2,00 г, ринкова вартість 700,00 грн; прямокутна пластина з металу жовтого кольору - золото 999,9 проби, в заламінованій коробці (№134460), вагою 1,00 г, ринкова вартість 350,00 грн; наручний годинник з металу жовтого та білого кольору - сталь, «Breitling» (С 13358), з ремінцем чорного кольору, ринкова вартість 15000,00 грн; наручний годинник «Hublotgeneve» (914091) у корпусі з металу жовтого кольору з камінням білого кольору, з ремінцем коричневого кольору, ринкова вартість 50000,00 грн; каблучка з металу білого кольору - золото 750 проби зі вставками з 5 (п`яти) камінцями білого кольору - діаманти (5кр57-2,50 З/З А), вага виробу 7,42 г, ринкова вартість 80000,00 грн; каблучка з металу білого кольору - золото 585 проби, зі вставками з камінцями білого кольору, діаманти (кр570,24-4/4 А; 6 кр 57 - 0,48 - 4/4 А; 6 кр 57 - 0,39 - 4/4 А), вага виробу 3,83 г, р. 16,0, ринкова вартість 8250,00 грн; каблучка з металу жовтого кольору - золото 585 проби, з камінцями білого кольору - діаманти (61 кр 57 - 1,0 - 4/4 А), вага виробу 2,96 г ,р.16,0, ринкова вартість 7520,00 грн; каблучка з металу жовтого кольору - золото 585 проби, з одним камінцем фіолетового кольору - аметист, вага виробу 2,69 гр. 17,5, ринкова вартість 670,00 грн; каблучка з металу жовтого кольору - біжутерний сплав, з камінцями білого кольору та одним червоного кольору - синтетичні; каблучка жовтого кольору - золото 585 проби, з камінцями білого кольору - діаманти (5 кр 57 - 0,5 - 6/5 А; 2 кр 57 - 0,13 - 6/5 А), вага виробу 12,82 г , р. 19,0, ринкова вартість 5500,00 грн; наручний годинник з металу жовтого кольору - золото 750 проби «Breitling» (НВ 0110 №88), на корпусі є вставки з каміння білого кольору - діаманти (48 кр 57 - 1,056 - 3Л А; 12 кр 57 - 0,12 - 3Л А), ринкова вартість 85000,00 грн; каблучка у вигляді печатки з металу жовтого кольору - золото 585 проби, зі вставками з 10 камінцями білого кольору - діаманти (10 кр 57 - 1,10 - % А) та одним камінцем синього кольору - сапфір (1 Бп 25 - 12,0 ), вага виробу 18,80 г, ринкова вартість 41500,00 грн; каблучка з металу жовтого кольору - золото 750 проби, зі вставкою з одним камінцем білого кольору - діамант (кр 57 - 0,9 - 4/4 А), на каблучці є напис «ВАRАКА», вага виробу 12,5 гр. 20,0, ринкова вартість 41500,00 грн; ланцюжок з металу жовтого кольору - золото 750 проби, довжиною 65,0 см., вага виробу 99,62 г, ринкова вартість 31900,00 грн; браслет чорного кольору - синтетичний матеріал зі вставками з металу жовтого кольору - золото 585 проби, ринкова вартість 4000,00 грн; гумовий браслет з написом «ВАRАКА» зі вставками з металу жовтого кольору - золото 585 проби та дрібними камінцями чорного кольору - діаманти (72 кр 57 - 0,36 ) та білого кольору - діаманти (2 кр 57 - 0,078 - 4/4 А), ринкова вартість 1500,00 грн, передані на відповідальне зберігання до УМЗ ГУМВС України в Запорізькій області;

- наручний годинник (жіночій) «Longines» (34330301) у корпусі з металу білого кольору з камінням білого кольору, ринкова вартість 7000,00 грн; наручний годинник (жіночій) «Rolex» у корпусі з металу жовтого кольору - позолота, з камінням білого кольору в годиннику, ринкова вартість 1000,00 грн; каблучка з металу жовтого кольору (жіноче) - позолочений сплав срібла 925 проби, вага виробу 18,78 г, ринкова вартість 100,00 грн; каблучка з металу білого кольору - золото 585 проби, (жіноче) зі вставками з камінням фіолетового кольору - аметист (фантазійний 28,0; 2 кр 57 - 0,5; 8 кр 57 - 0,8) та вставками білого кольору - діаманти (32 кр 57 - 0,42 4/4 А; 92 кр 57 - 0,59 4/4 А), вага виробу 15,11 г, р. 16,5, ринкова вартість 10480,00 грн; дві сережки з металу білого кольору - золото 585 проби, та камінцями білого кольору - діаманти (56 кр 57 - 0,73 - 4/4 А) та одним камінням фіолетового кольору - аметист (2 кр 57 - 5,20 ), вага виробу 7,42 г, ринкова вартість 6790,00 грн; мобільний телефон «Samsung GT-N7000» imei НОМЕР_1 в корпусі білого кольору із сім-картою мобільного оператора «Київстар»; мобільний телефон «VERTU» Т-029291 у металевому корпусі із шкіряними вставками; мобільний телефон «Samsung GT-19070 (rtl)» у чорному металевому корпусі, з розбитим дисплеєм; мобільний телефон «IPhone» у чорному металевому корпусі, із розбитим дисплеєм та сім-картою мобільного оператору «Київстар»; мобільний телефон «Samsung GT-19300 (rtl)» imei НОМЕР_2 ; мобільний телефон «Samsung GT-19100 (rtl)» imei НОМЕР_3 , вилучені за адресою: АДРЕСА_2 , передані на відповідальне зберігання до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області;

- грошові кошти в сумі 12 850 грн, вилучені за адресою: АДРЕСА_2 , передані на відповідальне зберігання до УМЗ ГУМВС України в Запорізькій області;

- блокнот в обкладинці зеленого кольору «Сбербанк Росії» з рукописними записами ОСОБА_14 , блокнот в обкладинці білого кольору «Vintage» із рукописними записами ОСОБА_14 , зошит із зображенням собаки із рукописними записами ОСОБА_14 , зошит з малюнком квітів та написом «Flower Design» з рукописними записами ОСОБА_14 , які передані на відповідальне зберігання до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області;

- розписка про взаєморозрахунки від 06.06.2013; договір оренди жилого приміщення від 06.06.2013; договір оренди від 01.08.2013; договір №0340122; договір №114302853; договір оренди квартири від 21.07.2012; договір оренди квартири від 08.07.2013; договір банківського рахунку №3101/0100/18/12; договір оренди від 11.03.2013 на 37 аркушах; видаткова накладна №АВ-0000043 від 31.05.2011; договір купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ від 09.08.2013; договір купівлі продажу частки у статутному капіталі ТОВ від 27.11.2012 у двох екземплярах; договір купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ від 03.12.2012 у двох екземплярах; угода про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.12.2012 у двох екземплярах; пропозиція від 10.07.2013; лист ОСОБА_14 від 17.04.2013; заява ОСОБА_14 від 29.01.2013; договір міни від 31.07.2013, прошитий із витягом на 3 аркушах, нотаріально - завірений; попередній договір про укладення договору купівлі-продажу від 15.08.2013, реєстровий номер - 922; попередній договір про укладення договору купівлі-продажу від 15.08.2013, реєстровий номер - 923; попередній договір про укладення договору купівлі продажу квартири з передоплатою від 14.12.2012, прошитий на 2 аркушах, нотаріально-завірений; договір купівлі-продажу від 25.12.2012, прошитий на 2 аркушах, нотаріально - завірений; договір міни від 31.07.2013, прошитий, пронумерований, нотаріально завірений на 3 аркушах; «учредителений акт на единолично дружество с ограничена отговорност «суис консултинг 2011» ЕООД» від 24.06.11 на 2 аркушах у 2 примірниках; «протокол» від 24.06.2011 на 1 аркуші; сертифікат «SHARE SERTIFICATE» від 21.06.2012; «нотариалений акт за покупко-продажба на недвижим имот №45 том 1 per.№938 дело №45 от 2012 г.» на 7 аркушах у двох примірниках; договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_10 на 3 аркушах; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 2 аркушах; попередній договір про укладення договору купівлі-продажу від 15.08.2013 на 2 аркушах; договір купівлі-продажу квартири від 22.11.2013 на 5 аркушах; попередній договір про укладення договору купівлі-продажу від 15.08.2013 на 2 аркушах; технічний паспорт квартири АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 на 8 аркушах; лист з рукописним текстом, який виконаний іноземною мовою; нотаріальний акт купівлі-продажу нерухомого майна №45 від 2012 року на 4 аркушах; посвідчення про внесення обставин в господарський реєстр запису стосовно «СУИС» КОНСУЛТИНГ 2011»; ескізи землеволодінь №10224, 10223, 10222, 10221, 10220 на 10 аркушах; протокол від 24.06.2011; два екземпляри «Учредителен акт на единолично друждество с ограничена отговорност «СУИС КОНСУЛТИНГ 2011»» на 4 аркушах; протокол від 24.06.2011 на 1 аркуші; «учредительный акт ООО с единым учредителем «СУИС КОНСУЛТИНГ 2011» на 2 аркушах, які долучені до матеріалів кримінального провадження;

- договір купівлі - продажу частки у статутному капіталі TOB «Ріал-проперті» від 27.11.2012 на 4 аркушах; супровідний лист та ухвала Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.07.2013 на 2 аркушах; договір купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Ріал-проперті» від 03.12.2012 на 4 аркушах; лист ОСОБА_29 на ім`я ОСОБА_14 на 1 аркуші; пропозиція від 07.08.2013; позовна заява про стягнення неустойки у вигляді штрафу від 23.05.2013; угода про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.12.2012, які долучені до матеріалів кримінального провадження;

- заява від 10.05.2012 та попередній договір від 10.05.2012, договір дарування частини нежилого приміщення від 04.05.2012; заява від 04.05.2012, договір міни від 31.07.2013, договір дарування нерухомості від 06.09.2012 та довіреність від 06.09.2012, вилучені в порядку тимчасового доступу у нотаріусів, які долучені до матеріалів кримінального провадження;

- договір купівлі-продажу від 31.05.2011 із витягами; видаткова накладна від 31.05.2011; лист з чернетковими записами ОСОБА_11 ; угода про наміри від 14.09.2012; договір №2 від 13.09.2012, які долучені до матеріалів кримінального провадження;

- розписка від імені ОСОБА_11 від 01.11.2012; розписка від імені ОСОБА_11 від 25.04.2012; договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ від 18.05.2012; розписка від 06.11.2012; договір купівлі-продажу нерухомого майна від 29.02.2012; договір купівлі продажу житлового будинку від 19.04.2012, меморіальний ордер №98341114; заява договір №196744 від 13.11.2011; заява - договір №WEB - 196744 від 13.11.2013; заява - договір №1075415 від 13.11.2013; заява - договір №1075423 від 13.11.2013; заява - договір №1075413 від 13.11.2013; аркуш формату А4 з рукописним текстом, який виконаний іноземною мовою; попередній договір від 10.05.2012 на 2 аркушах, долучені до матеріалів кримінального провадження;

- копія реєстраційної справи ТОВ «Проект Майстер» на 189 аркушах та реєстраційна справа ТОВ «РІАЛ ПРОПЕРТІ 2011», які долучені до матеріалів кримінального провадження;

- оригінал цивільної справи №333/5257/13-ц, 2/333/2518/13 за позовом ОСОБА_14 до ОСОБА_30 про стягнення неустойки;

- інвентарну справу №153/17165 на буд. АДРЕСА_7 та інвентарну справу №713 на буд.4-а по провулку Хорів п.Сонячний Запорізького району Запорізькій області;

- реєстраційну справу ТОВ «РІАЛ ПРОПЕРТІ 2011».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4