ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/6362/15 Номер провадження 11-кп/814/260/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001324 за апеляційною скаргою прокурора Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області ОСОБА_8 на вирок Основ`янського (Червонозаводського) районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сальниця Хмельницького району Вінницької області, українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, працюючого директором ТОВ «АТП «Карусель», не судимого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 171, ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 296 КК України та виправдано.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що перебуваючи на посаді директора ТОВ «АТП «Карусель», юридична адреса: м. Харків, вул. Наріманова, буд. 4/6, , та виконуючи, згідно до статуту підприємства та посадових інструкцій, організаційно-розпорядчі функції, без оформлення у передбачений законодавством України спосіб правочинну на перевезення людей, в тому числі в порушення ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», 19.02.2014р., в ранковий час, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, маючи умисел на перешкоджання законній професійній діяльності журналістів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді недопущення поширення інформації про події, які відбувались під час масових заходів великої кількості людей, більше 100 осіб, у вигляді пікету, пов`язаного з недопущенням залучення курсантів Академії внутрішніх військ МВС України до подій пов`язаних з розгоном демонстрантів руху «Євромайдан» у м. Києві, який відбувся поблизу Академії внутрішніх військ МВС України, розташованої за адресою: м. Харків, пл. Повстання, 3, у засобах масової інформації шляхом створення різних перепон та обмежень щодо виконання журналістами професійної діяльності та бажаючи їх настання, діючи у співучасті з невстановленими під час досудового розслідування особами у виді пособництва, шляхом надання транспортного засобу - автобусу марки «БАЗ - Еталон», моделі «А079.14», зеленого кольору, з бортовим номером «1143», державний номер реєстрації « НОМЕР_1 », під керуванням водія ОСОБА_9 , який перебував у розпорядженні TOB «АТП «Карусель», надав вказаний транспортний засіб у користування добре організованим та заздалегідь підготовленим невстановленим слідством особам у кількості більше чотирьох осіб, які мали при собі заздалегідь заготовлені предмети для нанесення тілесних ушкоджень, що безпосередньо вказувало на наявність у них мети вчинення умисних правопорушень, у тому числі спричинення тілесних ушкоджень, і які 19.02.2014, у проміжок часу з 12.00 год. до 14.00 год., знаходячись неподалік від буд. №35 по вул. Коцарській у м. Харкові, сіли у вказаний автобус та, під керуванням водія ОСОБА_9 , на наданому ОСОБА_7 транспортному засобі, виїхали до території, розташованої неподалік від Академії внутрішніх військ МВС України, розташованої за адресою: м. Харків, пл. Повстання, 3, де наділи на себе зелені жилети із світловідбиваючими стрічками і маски («балаклави»), з метою неможливості їх упізнання, більшість з яких взяли у руки заздалегідь заготовлені предмети для нанесення тілесних ушкоджень, та, у проміжок часу з 16.00 год. до 20.00 год., перебуваючи неподалік від в`їзних воріт до Академії внутрішніх військ МВС України зі сторони пл. Повстання у м. Харкові, скоїли умисні дії, пов`язані з перешкоджанням законній професійній діяльності журналістів телеканалу «СТБ», ПрАТ «ММЦ-СТБ», юридична адреса: Україна, м. Київ, вул. Івана Шевцова, б. 1, , у складі кореспондента регіональної мережі програми «Вікна-Новини» ОСОБА_10 , 1982 р.н., та відеооператора ОСОБА_11 , 1985 р.н., які в той момент, у зв`язку із своєю професійною діяльністю, здійснювали відеозапис подій, що відбувались. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне перешкоджання професійній діяльності журналістів у вигляді недопущення поширення інформації про події, які відбувались, вказані невстановлені особи здійснили напад на вказаних журналістів, пов`язаний з перешкоджанням здійсненню відеозапису на місці подій шляхом створення різних перепон та обмежень щодо виконання журналістами професійної діяльності, в результаті чого журналісти програми «Вікна-Новини» ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не здійснили покладені на них професійні обов`язки.

Прокурор обвинувачує ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 171 КК України, а саме у співучасті у виді пособництва в умисному перешкоджанні законній професійній діяльності журналістів за вищенаведених обставин.

Крім того, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що перебуваючи на посаді директора ТОВ «АТП «Карусель», юридична адреса: м. Харків, вул. Наріманова, буд. 4/6, , та виконуючи згідно до статуту підприємства та посадових інструкцій, організаційно-розпорядчі функції, без оформлення у передбачений законодавством України спосіб правочинну на перевезення людей, в тому числі в порушення ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», 19.02.2014р., в ранковий час, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, маючи умисел на хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю у вигляді завдання потерпілій особі побоїв чи іншого насильства, з метою спричинення тілесних ушкоджень, вчиненого групою осіб із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді істотної шкоди особистим чи суспільним інтересам при подіях, які відбувались під час масових заходів великої кількості людей, більше 100 осіб, у вигляді пікету, пов`язаного з недопущенням залучення курсантів Академії внутрішніх військ МВС України до подій пов`язаних з розгоном демонстрантів руху «Євромайдан» у м. Києві, який відбувся поблизу Академії внутрішніх військ МВС України, розташованої за адресою: м. Харків, пл. Повстання, 3, та бажаючи їх настання, діючи у співучасті з невстановленим під час досудового розслідування особами у виді пособництва, шляхом надання засобів, а саме транспортного засобу - автобусу марки «БАЗ - Еталон», моделі «А079.14», зеленого кольору, з бортовим номером «1143», державний номер реєстрації « НОМЕР_1 », під керуванням водія ОСОБА_9 , який перебував у розпорядженні ТОВ «АТП «Карусель», надав вказаний транспортний засіб у користування добре організованим та заздалегідь підготовленим невстановленим слідством особам у кількості більше чотирьох осіб, які мали при собі заздалегідь заготовлені предмети для нанесення тілесних ушкоджень, що безпосередньо вказувало на наявність у них мети вчинення умисних правопорушень, у тому числі спричинення тілесних ушкоджень і які 19.02.2014, у проміжок часу з 12.00 год. до 14.00 год., знаходячись неподалік від буд. №35 по вул. Коцарській у м. Харкові, сіли у вказаний автобус та, під керуванням водія ОСОБА_9 , на наданому ОСОБА_7 транспортному засобі, виїхали до території, розташованої неподалік від Академії внутрішніх військ МВС України, розташованої за адресою: м. Харків, пл. Повстання, 3, де наділи на себе зелені жилети із світловідбиваючими стрічками і маски («балаклави»), з метою неможливості їх упізнання, більшість з яких взяли у руки заздалегідь заготовлені предмети для нанесення тілесних ушкоджень, та, у проміжок часу з 16.00 год. до 20.00 год., перебуваючи неподалік від в`їзних воріт до Академії внутрішніх військ МВС України зі сторони пл. Повстання у м. Харкові, реалізуючи свій злочинний умисел на хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю у вигляді завдання потерпілій особі побоїв чи іншого насильства, з метою спричинення тілесних ушкоджень, діючи групою осіб із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, вказані невстановлені особи здійснили напад на ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , які там знаходились як журналісти телеканалу «СТБ», ПрАТ «ММЦ-СТБ», юридична адреса: Україна, м. Київ, вул. Івана Шевцова, б. 1, , та нанесли ОСОБА_11 більше двох ударів у різні частині тіла, такі як голова, тулуб та кінцівки, в результаті чого останньому було спричинено тілесні ушкодження.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_7 , який виступив співучасником у виді пособництва та сприяв, шляхом надання засобів, вчиненню злочинів іншими співучасниками, потерпілий ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичної експертизи №1299-ая/14 від 24.04.2014, отримав ушиблену рану на голові, яка за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Прокурором обвинувачується ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 296 КК України, а саме співучасті у виді пособництва в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, за вищезазначених обставин.

Виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень суд першої інстанції зазначив, що з показань потерпілих та свідків, а також відеозаписів, враховуючи, що на місці події брало участь в розгоні активістів «Євромайдану» приблизно 100 «тітушек», не встановлено достовірно даних про напад на журналістів саме осіб, що приїхали на автобусі ТОВ «АТП Карусель». Осіб, які напали на ОСОБА_11 органом досудового розслідування не встановлено, ніхто із допитаних їх впізнати не зміг, так як вони перебували в масках. Будь-який зв`язок директора ТОВ «АТП «Карусель» ОСОБА_7 із особами, яких привіз ОСОБА_9 до Академії внутрішніх військ МВС України не доведено, як і те, що ОСОБА_7 був особисто, або через сторонніх осіб, знайомий з кимось із людей, що розганяли пікет.

Визнано недопустимими протоколи слідчих експериментів з потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у зв`язку з відсутністю понятих та застосування відеозапису із перервами під час слідчих дій.

Також не доведено, що ОСОБА_7 усвідомлював, що надання автобусу сприяє «тітушкам» 19.02.2014 розганяти акції протесту активістів «Євромайдану», передбачав наслідки у вигляді перешкоджання журналістської діяльності, пошкодження майна і тілесних ушкоджень та бажав їх настання.

Крім цього органом досудового розслідування неповно та недостовірно були встановлені і обставини нападу 19.02.2014 на журналістів «СТБ» ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Неможливо достовірно встановити осіб, які перешкоджали журналістам у їх діяльності, осіб організаторів такого перешкоджання та осіб, які перевозились автобусом АТП «Карусель», їх причетність та ступінь участі у нападі на журналістів.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та призначити покарання за:

- ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 171 КК України на 2 роки обмеження волі,

- ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 296 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не проаналізовано те, що ОСОБА_7 дійсно телефонували з телефону, який належить Департаменту ХМР, після чого ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_13 , а потім до ОСОБА_9 . Потім вказані особи постійно розмовляли по телефону з 9.46 до 18.07, що вказує на те, що ОСОБА_7 був обізнаний про події, які відбувалися біля Академії внутрішніх військ МВС України, а не із засобів масової інформації.

Вважає неправильним висновок суду про визнання недопустимими доказами протоколів слідчих експериментів з потерпілими, так як під час слідчих експериментів було проведено відеозапис, тому понятих не було, а переривання запису пов`язано з технічними моментами роботи камери та потерпілі підтверджують свої показання і дії під час проведення цієї слідчої дії.

Вказав, що судовий розгляд здійснювався в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, але обвинувачений на проголошення вироку не з`явився.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив ОСОБА_7 визнати винувати у вчиненні злочинів та звільнити від покарання на підставі ст. 49 КК України, обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Водночас, стандарт доведення винуватості «поза розумним сумнівом» полягає у тому, що за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, які були досліджені в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Разом із тим, виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце, та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, та, виправдовуючи ОСОБА_7 за ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 171, ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 296 КК України у зв`язку з недоведеністю складу кримінальних правопорушень, дійшов правильного висновку.

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Скасовуючи ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року Верховний Суд у постанові від 17 червня 2021 року вказав про необхідність повторного дослідження доказів, про які зазначено в апеляційній скарзі.

На виконання постанови Верховного Суду від 17 червня 2021 року колегією суддів апеляційного суду в судовому засіданні були досліджені письмові докази кримінального провадження, долучені до матеріалів кримінального провадження.

У зв`язку з неможливістю забезпечити безпосередній допит в апеляційній інстанції потерпілих та свідків, зазначених прокурором, оскільки встановити їх місцеперебування не вдалося, колегією суддів в судовому засіданні досліджені звукозаписи судових засідань місцевого суду, на яких зафіксовані показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 .

Під час перегляду вироку встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у пособництві в умисному перешкоджанні законній професійній діяльності журналістів, а також пособництві в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, за вищезазначених обставин.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст. 171 КК України, характеризується лише прямим умислом. Тобто, винний повинен усвідомлювати, що своїми діями перешкоджає законній діяльності журналіста шляхом створення будь-яких перепон, обмежень, заборон щодо одержання, використання, поширення та зберігання інформації окремим журналістом (журналістами) чи засобом масової інформації і бажає вчинити саме такі дії.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України хуліганство, також характеризується умисною формою вини і мотивом явної неповаги до суспільства. Мотив явної неповаги до суспільства характеризується усвідомленим спонуканням зневажливого ставлення до громадського порядку, не персоніфікованого кола осіб, ігнорування існуючих в суспільстві елементарних правил поведінки, моральності, добропристойності. Таке ставлення проявляється в поступках особи, стає відкрито вираженим, очевидним як для самого винного, так і для інших осіб.

Тобто, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 мав умисел на перешкоджання законній професійній діяльності журналістів, з метою недопущення поширення інформації про події, які відбувались під час масових заходів у вигляді пікету, пов`язаного з недопущенням залучення курсантів Академії внутрішніх військ МВС України до подій пов`язаних з розгоном демонстрантів руху «Євромайдан» у м. Києві, який відбувся поблизу Академії внутрішніх військ МВС України, розташованої за адресою: м. Харків, пл. Повстання, 3, у засобах масової інформації шляхом створення різних перепон та обмежень щодо виконання журналістами професійної діяльності. А також мав умисел на хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю у вигляді завдання потерпілій особі побоїв чи іншого насильства, з метою спричинення тілесних ушкоджень, вчиненого групою осіб із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень.

ККС ВС вказав, що положеннями ч. 2 ст. 28 КК України встановлено, що кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення. При цьому домовленість про спільне вчинення кримінального правопорушення заздалегідь означає наявність згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони.

Повторно дослідивши обставини та докази, зазначені прокурором в апеляційній скарзі та інші, надані прокурором докази, колегія суддів дійшла висновку, що в цілому вони не доводять наявність у діях ОСОБА_7 складу інкримінованих злочинів.

Будучи допитаним судом першої інстанції обвинувачений заперечував свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів. Пояснив, що працює директором АТП «Карусель». 11.01.2013р. департаментом транспорту ХМР з його підприємством укладено договір, де передбачені права та обов`язки сторін. Одним із обов`язків АТП «Карусель» є надання транспорту на вимогу департаменту для забезпечення перевезень під час масових заходів, що підтверджується п.2.2 договору №25-2013 про перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування м.Харкова від 11.01.2013р. Тому, впродовж тривалого часу його підприємство регулярно виділяє автобуси на замовлення департаменту транспорту ХМР для перевезення працівників міліції, прокуратури, журналістів, дітей. Департамент транспорту жодного разу не просив виділити автобуси для «тітушек», або інших хуліганів. Інші підприємства - перевізники також постійно надають автобуси на вимогу департаменту транспорту.

19.02.2014р. йому, як звичайно, подзвонив хтось із співробітників департаменту транспорту та попросив надати автобус. Він доручив організувати надання автобусу начальнику гаража ОСОБА_13 , який виділив автобус з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 . ОСОБА_9 йому не дзвонив та не повідомляв про якісь екстрені події під час поїздки 19.02.2014р. Пізніше від ОСОБА_13 він дізнався, що автобус під керуванням ОСОБА_9 їздив у район Кінного ринку у м.Харкові. А через 2-3 дні він із засобів масової інформації дізнався про заворушення біля Академії внутрішніх військ МВС України. Та через деякий час із засобів масової інформації дізнався про побиття журналістів. Йому були незнайомі журналісти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , як і особи, яких називають «тітушками». До побиття журналістів та пошкодження їх майна він немає жодного відношення.

Такі показання обвинувачений підтвердив під час апеляційного розгляду.

З показань потерпілої ОСОБА_10 в суді першої інстанції вбачається, що вона є кореспондентом регіональної мережі програм «Вікна-Новини». 19.02.2014 приблизно о 13 годині вона разом із відеооператором ОСОБА_11 робили репортаж біля Академії внутрішніх військ МВС України. Біля магазину «Борисфен» на перехресті пл. Повстання-вул. Б.Хмельницького у м. Харкові бачили та зняли на відеокамеру зелену маршрутку № 219, а в ній чоловіки спортивної статури, водія не розгледіла. Приблизно о 17 годині вони з ОСОБА_11 знову повернулись до Академії внутрішніх військ МВС України, та вона бачила як із зеленої маршрутки, яка була трошки в іншому місці (номера не знає), виходили спортивні молодики з палками, одягали жилети та маски, та направлялись до Академії, де активісти Євромайдану не випускали курсантів. Правоохоронні органи пропускали цих молодиків, один з них повернувся до них та намагався вибити ногою відеокамеру у ОСОБА_11 та ще декілька людей у жилетах погнались за ними, щоб нанести тілесні ушкодження. Вона добігла до бійців «Беркуту», вихопивши камеру у ОСОБА_11 , а він біг за нею, де вже бійці «Беркуту» розбили ОСОБА_11 голову та нанесли їй тілесні ушкодження, також розбили камеру. Люди в жилетах їй тілесних ушкоджень не наносили, а які саме ушкодження нанесли ОСОБА_11 не знає, але саме вони спочатку перешкодили їм у журналістській діяльності.

Також потерпіла пояснила, що біля Академії внутрішніх військ МВС України 19.02.2014 знаходилось декілька зелених маршруток у різних місцях. Вона не знає з якої саме маршрутки вийшли люди, що напали на них з ОСОБА_11 їх було біля Академії приблизно 50 осіб. Ті, що напали могли приїхати і на іншій маршрутці, наприклад № 244. Про будь-який зв`язок ОСОБА_7 з людьми в жилетах їй не відомо.

Потерпілий ОСОБА_11 суду першої інстанції пояснив, що він працює оператором регіональної мережі програм «Вікна-Новини». 19.02.2014 разом з кореспондентом ОСОБА_10 робив відеоматеріал як активісти Євромайдану заблокували ворота Академії внутрішній військ МВС України. Приблизно о 13 годині біля вул. Б.Хмельницького у м.Харкові знімав маршрутку № 219, в якій зачинились спортивні молодики, водія не розгледів. Приблизно о 17-30 того ж дня він бачив, як від вул. Б.Хмельницького йшли «тітушки», маршрутку він вже тоді не бачив. Всього біля Академії зібралось приблизно 80 «тітушек» у масках, бронежилетах, він їх знімав. Тоді, один з них, який був без маски повернувся до нього та ногою намагався розбити відеокамеру, але не вдалося, та ще близько 4 «тітушек» стали кричати «Що ви тут знімаєте?», та протягом 30 секунд нанесли приблизно 10 ударів по голові та іншим частинам тіла. Оскільки він прикривав голову руками, то лише сильно напух палець, інших тілесних пошкоджень не було. Вони з ОСОБА_10 добігли до бійців «Беркуту», де бійці розбили камеру, що була у ОСОБА_10 , розбили йому голову та нанесли інші ушкодження. «Тітушки» голову йому не розбивали, та чи приїхали вони на маршрутці № 219 йому невідомо. Про зв`язок ОСОБА_7 з «тітушками» йому нічого невідомо.

З показань суду першої інстанції cвідок ОСОБА_9 пояснив, що у лютому 2014 року працював на автобусі по маршруту «219» водієм в АТП «Карусель». ОСОБА_7 був директором АТП. 19.02.2014 приблизно об 11-30 йому подзвонив начальник гаражу ОСОБА_19 , наказав їхати до Ленінської адміністрації у м.Харкові. Там до нього в автобус сів незнайомий чоловік та вони поїхали на вул. Кацарську у м.Харкові, по дорозі загрузили палки. Біля магазину «Дом техники» на вул. Кацарській в автобус сіло близько 15 осіб, ким були ті люди, йому невідомо. Потім вони поїхали до Академії внутрішніх військ МВС України, і зупинились на вул. Б.Хмельницького, де його автобус стали знімати журналісти. Оскільки він зупинився на пішохідному переході, то від`їхав до Главпочтампу, де люди вийшли та перенесли палки у покинуту будівлю. Що вони робили далі, він не бачив. На вулиці було багато людей у жилетах, з палками. Чи були серед них люди, що привіз він, йому невідомо. Однак людей було більше, ніж він привіз. Він залишився чекати людей, що привіз. Вони повернулись приблизно о 19-00, та він їх відвіз на вул. Кацарську. Про побиття журналістів біля Академії внутрішніх військ йому стало відомо від працівників міліції на допиті. Про те, що він разом з людьми перевозив палки він ні ОСОБА_20 , ні ОСОБА_7 не говорив. Йому невідомо про зв`язок ОСОБА_7 з «тітушками». В період заворушень у 2014р. він та інші водії регулярно перевозили працівників міліції, надавали їм можливість зігрітись в автобусах.

Такі показання свідок ОСОБА_9 відтворив під час слідчого експерименту.

Вказані показання свідка узгоджуються з показаннями обвинуваченого та свідка ОСОБА_13 , начальника гаражу АТП "Карусель". При цьому ОСОБА_13 також вказував, що ОСОБА_7 йому не давав будь-яких вказівок про перевезення "тітушек". Кого саме повинен був перевозити ОСОБА_9 йому невідомо, він лише передав вказівку ОСОБА_7 та направив автобус до ХМР, адресу не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_16 суду першої інстанції повідомив, що 19.02.2014 в якості репортера-аматора здійснював зйомку протистояння активістів з «Беркутом» та «тітушками» біля Академії внутрішніх військ МВС України. У другій половині дня він бачив більше сотні «тітушек» у масках, жилетах, з палками на вул. Б.Хмельницького у м. Харкові, потім вони здійснювали напади на активістів Майдану із-за колони міліціонерів, та стали бити оператора на ім`я ОСОБА_21 , який від них добіг до бійців «Беркуту», які його продовжили сильно бити. Як постраждала журналіст на ім`я ОСОБА_22 , та як була пошкоджена відеокамера оператора, він не бачив. Хто і скільки ударів, та які тілесні ушкодження спричинив оператору ОСОБА_21 пояснити не міг, оскільки було дуже багато людей. В той день зелених автобусів він не бачив, та про будь-який зв`язок ОСОБА_7 з «тітушками» йому невідомо.

Свідок ОСОБА_17 місцевому суду пояснив, що 19.02.2014 в обідній час приїхав в район Кінного ринку м.Харкова за покупками. Біля Академії внутрішніх військ МВС України побачив купу людей, зацікавився та залишився їх знімати на свій телефон. Приблизно о 13-00 годині почув від людей, що привезли «тітушек». Пішов в район вул. Б.Хмельницького у м. Харкові, де побачив автобус, номерних знаків та номеру маршруту не пам`ятає. В автобусі було приблизно 10 людей, які одягали яскраво жовті або зелені жилети, у трьох з них були одягнуті маски. Біля автобусу стояло ще чоловік п`ятнадцять, деякі з них в масках, жилетах з дерев`яними кийками, бітами; вони підходили здоровались, спілкувались між собою. Поряд побачив знайомого ОСОБА_23 , якому на рацію прийшла команда: «Добрік вперед», та він з «тітушками» направився до Академії внутрішніх військ МВС України, після того як бійці «Беркуту» розігнали там людей. Всього було близько ста «тітушек», вони приходили зі сторони вул. Б.Хмельницького та зі сторони Будинку культури ХЕМЗ. Він перебував на трамвайній колії по вул. Конєва у м. Харкові, коли побачив журналістку з мікрофоном з логотипом «СТБ» та оператора з камерою. Журналісти бігли від Академії внутрішніх військ МВС України в сторону вул. Б.Хмельницького, за ними гналися 3-4 «тітушки», один з «тітушек» вдарив оператора ногою по корпусу, інший палицею в район лопатки, потім «тітушки» відстали. Журналістка та оператор забігли у ряди бійців «Беркуту», які стали їх бити. Бійці «Беркуту» забрали камеру та мікрофон, і розтрощили їх. При цьому свідок бачив лише один автобус біля вул. Б.Хмельницького, але не бачив, щоб водій автобусу спілкувався з кимось з «тітушек». Йому невідомо, що водій автобусу, чи ОСОБА_7 взагалі знайомий з кимось з «тітушек», або ОСОБА_24 . Раніше він також був в місцях масових заворушень, але жодного разу не бачив ОСОБА_7 .

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , допитані судом першої інстанції, були присутні під час описуваної вище події, проте не бачили побиття журналістів та їм нічого не відомо про зв`язок ОСОБА_7 з "тітушками".

Тобто жоден із вказаних свідків та потерпілих не вказував, що саме особи, які прибули на місце події на автобусі маршруту №219, належного ТОВ "АТП Карусель", враховуючи загальну кількість учасників події, вчиняли хуліганство та перешкоджали законній професійній діяльності журналістів.

До того ж органом досудового розслідування не встановлено осіб, які 19.02.2014 прибули на автобусі маршруту №219 під керуванням ОСОБА_9 до Академії внутрішніх військ МВС України, як і осіб, які здійснили вказані вище злочини.

Перебування автобусу маршруту №219 під керуванням ОСОБА_9 на місці події 19.02.2014 ніким не оспорюється, проте ані органом досудового розслідування, ані судом не встановлено будь-яких доказів того, що ОСОБА_7 , надаючи розпорядження ОСОБА_13 , начальнику гаражу АТП "Карусель", направити транспортний засіб для перевезення людей, був обізнаний про наміри цих осіб щодо вчинення протиправних дій, у даному випадку хуліганства та перешкоджання законній професійній діяльності журналістів. Будь-якого зв`язку з цими особами органами досудового розслідування не здобуто.

Сам факт надання транспортного засобу для перевезення людей не вказує про обізнаність ОСОБА_7 про їх наміри чи дії під час події. За чиїм проханням, домовленістю чи договором ОСОБА_7 надав транспортний засіб для перевезення значення не має, оскільки це не доводить співучасть у злочинах.

Відповідно до ч.5 ст. 27 КК України пособником є особа, яка порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню кримінального правопорушення іншими співучасниками, а також особа, яка заздалегідь обіцяла переховати особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, знаряддя чи засоби вчинення кримінального правопорушення, сліди кримінального правопорушення чи предмети, здобуті кримінально протиправним шляхом, придбати чи збути такі предмети або іншим чином сприяти приховуванню кримінального правопорушення.

Тобто, пособник для сприяння вчиненню кримінального правопорушення має бути завчасно обізнаний про наміри інших співучасників, тобто вони повинні домовитися про спільне його вчинення до початку кримінального правопорушення. Проте жодних конкретних даних про те, що ОСОБА_7 безпосередньо або опосередковано був обізнаний зі злочинними намірами осіб, яких перевозив ОСОБА_9 , немає. Сам факт обізнаності ОСОБА_7 у злочинних намірах інкримінованих злочинів стороною обвинувачення не доведено, як і не доведено, що саме особи, яких перевозив ОСОБА_9 , вчинили кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 171, ч. 4 ст. 296 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин.

Посилання прокурора на протоколи тимчасового доступу до інформації про зв`язок та місцезнаходження ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 не спростовують вказаних вище висновків та не свідчать про обізнаність ОСОБА_7 про події біля Академії внутрішніх військ МВС України, а тим більше про наміри вчинення протиправних дій особами, яким надано автобус, до початку кримінального правопорушення. Вказані протоколи тимчасового доступу до інформації про зв`язок та місцезнаходження ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 вказують про те, що ці особи дійсно телефонували один одному 19.02.2014 впродовж дня, але долучені диски та роздруківки інформації не містять змісту їх розмов. Тому сам факт телефонних розмов між ними не спростовує висновків суду та не вказує на те, що між обвинуваченим та ОСОБА_13 і ОСОБА_9 були обговорення подій біля Академії внутрішніх військ МВС України 19.02.2014, там більше про сприяння ОСОБА_7 вчиненню злочинів.

Щодо доводів прокурора про безпідставне визнання недопустимими доказами слідчих експериментів з потерпілими є обгрунтованими. Висновки суду, що слідчі експерименти були проведені без понятих та із перервами під час слідчих дій, не узгоджуються з діючим законодавством.

Відповідно до норм КПК України та неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх рішеннях, відсутність понятих під час проведення слідчої дії не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, якщо під час слідчої дії було проведено безперервну відеофіксацію за допомогою відеокамери. При цьому перерви у відеофіксації з технічних причин (у зв`язку з заповненням пам`яті флешкартки і необхідністю її заміни), про що зазначено в самому протоколі та у відеозаписі до нього, не можуть ставити під сумнів законність проведеної слідчої дії, якщо зроблений відеозапис повністю відображає весь хід проведення цієї слідчої дії.

Оскільки слідчі експерименти з потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були проведені з безперервною фіксацію всього ходу слідчих дій, тому участь понятих не є істотними порушеннями, які ставлять під сумнів проведення слідчих експериментів з потерпілими, а перерви у проведенні відеозйомок є технічними, пов`язаними з технічними можливостями записуючих пристроїв, про що зазначено у протоколі. До того ж відтворені під час слідчих експериментів події відповідають показанням потерпілих, наданих суду.

Не зважаючи на вказане обставини, відтворені під час слідчих експериментів з потерпілими, як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами не спростовують висновків суду.

З огляду на вказане місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку, що прокурором не доведено будь-якого особистого чи через сторонніх осіб зв`язку ОСОБА_7 з організаторами подій біля Академії внутрішніх військ МВС України 19.02.2014, або учасниками цих потій, як і обізнаність ОСОБА_7 про наміри цих осіб щодо вчинення інкримінованих чи інших злочинів. Тому не доведено, що надання автобусу для перевезення людей було вчинено ОСОБА_7 з метою пособництва у вчиненні злочинів.

Отже, за наслідками судового розгляду стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом наявність в діянні ОСОБА_7 складу інкримінованих злочинів, у зв`язку з чим на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про ухвалення виправдувального вироку.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, у постанові від 23.09.2019 (справа № 728/2724/16-к) КПК України визначає вичерпний перелік випадків, коли при новому розгляді суд може застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, а саме тільки за умови, якщо рішення суду було оскаржене прокурором або потерпілим чи його представником у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Як вбачається ч.3 ст. 439 КПК України при новому розгляді у суді першої чи апеляційної інстанції застосування суворішого покарання або закону про більш тяжке кримінальне правопорушення допускається тільки за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.

При цьому ані постанова Верховного Суду від 14 червня 2018 року, ані постанова Верховного Суду від 17 червня 2021 року не містять висновків щодо неправильного рішення місцевого суду про виправдання ОСОБА_7 ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 171, ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 296 КК України.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 368, 370, 374 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для скасування вироку суду щодо ОСОБА_7 , про що ставить питання прокурор, немає, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Основ`янського (Червонозаводського) районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4