Справа № 357/3900/26
У Х В А Л А

09 квітня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань №8 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0003532 від 02.11.2024, щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

У С Т А Н О В И В:

11.03.2026 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003532 від 02.11.2024, щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

З дотриманням положення ч. 3 ст. 35 КПК України та Розділу ІІ Положення про автоматизовану систему документообігу суду, вказаний обвинувальний акт передано для розгляду головуючому судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 .

В порядку ст. 314 КПК України судом призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.401 КК України.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника та просив його задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання захисника не заперечував.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у самовільному залишенні військової частини без поважних причин в умовах воєнного стану, тривалістю понад три доби.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, за своєю правовою природою є триваючим, оскільки пов`язане з тривалим невиконанням військовослужбовцем обов`язку проходження військової служби, що охоплює певний період часу та може бути пов`язане з перебуванням особи у різних місцях.

Як убачається з формулювання обвинувачення, інкриміновані дії розпочаті 19.09.2024 за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), після чого обвинувачений залишив місце служби та перебував поза її межами до моменту його затримання.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 11.02.2026, складеного старшим слідчим СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області, ОСОБА_4 фактично затримано 11.02.2026 о 08 годині 17 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за місцем його проживання.

Зазначене також узгоджується з відомостями обвинувального акту, відповідно до яких обвинувачений зареєстрований та фактично проживає за вказаною адресою.

Крім того, ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2026 у кримінальному провадженні № 0003532, постановленою за результатами розгляду клопотання заступника начальника СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області, до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, при цьому судом встановлено, що затримання останнього відбулося саме за вказаним місцем проживання.

Таким чином, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування є СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області, обвинувачений був виявлений та затриманий за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 , та саме у цьому місці фактично припинено триваюче кримінальне правопорушення.

Разом з тим, системний аналіз положень ст.32 КПК України у взаємозв`язку з характером триваючого кримінального правопорушення свідчить, що визначальним для встановлення територіальної підсудності є місце його закінчення або припинення, оскільки саме в цей момент кримінальне правопорушення набуває завершеного характеру, а його об`єктивні ознаки остаточного визначення.

Такий підхід забезпечує визначення територіальної підсудності з урахуванням об`єктивних обставин вчинення кримінального правопорушення та виключає можливість її довільного визначення.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.11.2024 у справі № 204/7513/24.

Разом з тим, як неодноразово зазначав Верховний Суд, положення норм КПК України, якими врегульовано правила визначення територіальної підсудності кримінального провадження, застосовуються у взаємозв`язку з приписами ст.6 КК України, відповідно до яких кримінальне правопорушення визнається вчиненим на території України, якщо його було почато, продовжено, закінчено або припинено на території України.

З огляду на це у практиці Верховного Суду висловлювався підхід, відповідно до якого місцем вчинення триваючого кримінального правопорушення може визнаватися місце його початку, продовження або припинення.

Зокрема, в ухвалі Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.08.2025 у справі № 367/140/25 зазначено, що при вирішенні питання про територіальну підсудність у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, місцем його вчинення може бути, у тому числі, місце початку такого кримінального правопорушення.

Водночас зазначена правова позиція не усуває необхідності визначення територіальної підсудності на підставі положень ст.32 КПК України з урахуванням встановлених обставин кримінального провадження.

Посилання на іншу судову практику саме по собі не вирішує питання визначення належної територіальної підсудності, оскільки не усуває можливості її альтернативного визначення.

Дійсно, відповідно до положень ст.6 КК України кримінальна відповідальність визначається за законом держави, на території якої вчинено кримінальне правопорушення, що відображає територіальний принцип дії кримінального закону.

Водночас зазначена норма визначає межі дії кримінального закону у просторі та не встановлює правил визначення територіальної підсудності кримінального провадження, які врегульовані нормами кримінального процесуального закону.

Крім того, положення ст.6 КК України не містять критеріїв визначення конкретного місця вчинення кримінального правопорушення у випадках, коли таке правопорушення має триваючий характер і охоплює декілька місць, а відтак не можуть бути застосовані для вирішення питання про вибір належного суду.

Таким чином, наявність у матеріалах кримінального провадження даних, які свідчать про різні можливі місця вчинення (закінчення) кримінального правопорушення, у поєднанні з існуванням різних підходів у судовій практиці до визначення територіальної підсудності у подібних правовідносинах, об`єктивно унеможливлює однозначне визначення підсудності судом першої інстанції.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що питання визначення територіальної підсудності у даному кримінальному провадженні підлягає вирішенню у порядку, передбаченому ст.34 КПК України, судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 32, 34, 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Направити обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0003532 від 02.11.2024, щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, до Київського апеляційного суду для визначення підсудності.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 532 КПК України.

Повний текст ухвали оголошено 13.04.2026 о 16 год. 00 хв.

Суддя: ОСОБА_1