В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000125 від 27.09.2023, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Каховка, Херсонської області, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, з середньою освітою, маючого двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

В С Т А Н О В И В :

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який затверджено Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, та неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 16.11.2023 строком на 90 днів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, в Україні діє особливий період.

Згідно з довідкою військово лікарської комісії № 41/5727 від 26.07.2023 ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби та цього ж дня, перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , він отримав бойову повістку на відправку 29.07.2023 о 08 год. 00 хв. до військової частини НОМЕР_1 , за військово-обліковою спеціальністю № 788, засвідчивши її власним підписом.

Проте, у достовірно невстановлений слідством день, час та місці, але не пізніше 29.07.2023, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел спрямований на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації та не явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_3 , у день та час, які зазначені в отриманій ним повістці.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, із метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України від 25.03.1992 № 2232-XII», ст. 1, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543- XII та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 від 24.02.2022, нехтуючи конституційним обов`язком громадянина України, спрямованим на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, військовим обов`язком громадянина України проходження військової служби, в особливий період, за відсутності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, 29.07.2023 о 8 год. 00 хв. не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_3 , на відправку до військової частини НОМЕР_1 , за військово-обліковою спеціальністю № 788, ухилившись від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

Крім того, 04.08.2023 ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , повторно отримав бойову повістку, засвідчивши її власним підписом, на відправку 05.08.2023 о 08 год. 00 хв до військової частини НОМЕР_1 , за військово-обліковою спеціальністю № 788.

Однак, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації та повторну неявку до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_3 , у день та час, які зазначені в отриманій ним повторно повістці, вдруге не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_3 , на відправку до військової частини НОМЕР_1 за військово-обліковою спеціальністю № 788, ухилившись від призову на військову службу під час мобілізації, в особливий період.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

ОСОБА_4 у судовому засіданні вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, проте не заперечував обставини, викладені в обвинувальному акті, щодо отримання ним бойових повісток та неявки за ними до збірного пункту військового комісаріату.

Обвинувачений надав показання про те, що строкову службу він не проходив, бойового досвіду не має, на навчанні перебував лише 10 днів. 26.07.2023 за результатами ВЛК його визнано придатним до військової служби. 29.07.2023 він прийшов до військомату, щоб стати на облік, однак йому видали бойову повістку, за якою він не з`явився, вважаючи її незаконною. 04.08.2023 він повторно отримав бойову повістку, за якою також не з`явився з тих самих причин. Втретє він прибув до ТЦК, щоб написати заяву на проходження перекомісії, але цього не зробив. У період із 2022 по 2023 роки він проходив медичні огляди у зв`язку з погіршенням самопочуття. Зазначив, що до м. Житомира він переїхав у 2023 році, на Херсонщині також звертався за медичною допомогою, востаннє у 2021 році. Вважає, що він не є придатним до військової служби за станом здоров`я. Бажання проходити військову службу не мав та не має наміру у подальшому.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, його винуватість підтверджується сукупністю доказів, які безпосередньо досліджені судом під час судового розгляду кримінального провадження, а саме: показаннями свідків та письмовими документами.

Свідок ОСОБА_6 , який працював на посаді офіцера мобілізаційного відділення, показав, що у 2023 році ОСОБА_4 прибув до ТЦК, пройшов ВЛК, згідно з висновком комісії його визнано придатним для проходження військової служби. Колега ОСОБА_7 вручав ОСОБА_4 бойову повістку. Обставин вручення повістки ОСОБА_4 вдруге зі спливом тривалого часу свідок не пам`ятає. Пізніше ОСОБА_4 вимагав квитанцію на сплату штрафу за неявку на відправку до військової частини.

Свідок ОСОБА_7 показав, що в 2023 році працював начальником відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 , безпосередньо займався питаннями мобілізації. На момент події його посада передбачала виписування та вручення повісток військовозобов`язаним. Під час вручення повісток ОСОБА_4 з ним у каб. № 23 був колега ОСОБА_6 , який виконував обов`язки старшого офіцера мобілізаційного відділення.

Відповідно до висновку ВЛК ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби, на стан здоров`я не скаржився. Влітку 2023 року йому двічі видавалися бойові повістки, однак жодного разу обвинувачений не з`явився по повістках. Через певний період часу ОСОБА_4 добровільно прибув до ТЦК, оскільки злякався, що настане кримінальна відповідальність за його неявку, просив застосувати до нього штраф, того ж дня йому було вручено ще одну повістку.

Свідок пояснив, що мобілізації підлягають громадяни України з 18 до 60 років, які визнані військово-лікарською комісією придатними до військової служби та не мають права на відстрочку від призову під час мобілізації. Непроходження особою раніше строкової військової служби не є підставою для відстрочки, перелік підстав для якої чітко регламентований чинним законодавством.

На підтвердження вини обвинуваченого судом безпосередньо досліджено надані прокурором наступні письмові документи:

- довідку військово-лікарської комісії від 26.07.2023 № 41/5727, якою ОСОБА_4 , 1990 року народження, визнано придатним до військової служби (а.с. 36);

- лист вивчення від 26.07.2023 особи військовозобов`язаного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого останній не має підстав на відстрочку від призову відповідно до ст. 23 Закону України від 21.10.1993 № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зі змінами від 04.11.2022 № 2732-ІХ (а.с. 37);

- карту медичного огляду військовозобов`язаного від 26.07.2023, згідно з якою ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби (а.с. 38);

- розписку на ім`я ОСОБА_4 про прибуття до команди № НОМЕР_1 29.07.2023 та 05.08.2023, де є власноручний підпис військовозобов`язаного (а.с. 39);

- аркуш доведення вимог законодавства України з питань оборони від 26.07.2023 (а.с 40);

- військовий квиток ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 (а.с. 41);

- довідку від 27.06.2023 № 1826- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 43);

- лист ЖОМТЦК та СП № 9570 від 08.12.2023 (а.с. 48);

Крім того судом досліджено надані сторонами наступні документи:

- висновок судово-психіатричної експертизи № 531-2025 від 25.11.2025, відповідно до якого ОСОБА_4 здатний на даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 227-229).

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000125 від 27.09.2023 за фактом самостійного виявлення прокурором кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України (а.с. 32);

- повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 про кримінальне правопорушення від 16.08.2023 № 5901 (а.с. 34);

- рапорт заступника начальника ЖОМТЦК та СП начальника мобілізаційного відділення від 05.08.2023 про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не з`явився на відправку по бойовій повістці до команди НОМЕР_1 (а.с. 35);

- лист ІНФОРМАЦІЯ_3 № 7/1812 від 02.12.2023 про обліковування ОСОБА_4 як «Особи з іншого військкомату або без прив`язки». За наявними даними ОСОБА_4 на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 не перебуває, для уточнення облікових даних не звертався (а.с. 42);

- характеризуючі особу ОСОБА_4 документи (а.с. 49-52); копія паспорта ОСОБА_4 (а.с. 44-46); картку фізичної особи-платника податків (а.с. 47);

- медичні документи обвинуваченого, а саме: виписний епікриз з медичної карти стаціонарного хворого № 3306/738 від 27.07.2015 (а.с. 67); результат ультразвукового дослідження судин голови і шиї від 10.04.2023 (а.с. 75); рентгенографія органів грудної порожнини в прямій проекції від 01.05.2023 (а.с. 76); загальний аналіз крові від 20.04.2023 (а.с. 77); швидкість осідання еритроцитів від 20.04.2023 (а.с. 78); електрокардіограма від 19.04.2023 (а.с. 80); магнітно-резонансна томографія шийного відділу хребта від 28.03.2023 (а.с. 81); рекомендації лікаря (а.с. 82-83);

- диплом кваліфікованого робітника К21 № 034987 про здобуття професії «Продавець продовольчих товарів розряд 3; Продавець непродовольчих товарів розряд 3; Тістороб розряд 3» (а.с. 85);

- додаток до диплома кваліфікованого робітника К 21 № 034987 (а.с. 86);

- свідоцтво про базову загальну середню освіту НОМЕР_3 із додатком (а.с. 87-88);

- лист КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Херсонської обласної ради № 667 від 25.04.2024, за змістом якого, згідно з перевіркою медичної документації ОСОБА_4 на диспансерному обліку не перебуває (а.с.100);

- довідка про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 3799090 від 26.07.2024 (а.с. 118);

- витяг № 2024 із Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 29.05.2024 (а.с. 119);

- довідка в/ч НОМЕР_4 від 24.07.2025 № 10047 про те, що ОСОБА_4 перебуває на військовій службі за мобілізацією з 01.07.2025 (а.с. 210).

Інші досліджені судом документи не впливають на правильність кваліфікації діяння, не спростовують наявність складу злочину та вини обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину, передбаченого ст. 336 КК України, натомість враховані судом при обранні міри покарання, як характеризуючі особу обвинуваченого дані.

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, суд створив необхідні умови для реалізації сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності переконливості, безпосередньо дослідивши усі докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для вирішення справи.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази, здобуті у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, порушень вимог статтей 87 та 99 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, не встановлено, тому суд визнає їх належними та допустимими, оскільки вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні відповідно до вимог ст. 91 КПК України.

Письмові документи, які мають доказове значення в розумінні ст. 84 КПК України, містять фактичні дані, що отримані з дотриманням встановленого порядку, є достатніми і беззаперечними, підтверджують вину обвинуваченого та доводять фактичні обставини кримінальних правопорушень у межах висунутого обвинувачення, не грунтуються на доказах, що визнані судом недопустимими та не отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а тому суд покладає їх в обґрунтування обвинувального вироку.

Покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є послідовними, незмінними та логічними, судом беруться до уваги, як правдиві та такі, що узгоджуються між собою та підтверджуються іншими письмовими документами.

Від допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прокурор відмовився.

Враховуючи досліджені письмові документи, показання свідків, суд критично оцінює показази обвинуваченого, які є непереконливими, нелогічними, викликають сумніви в їх істинності та правдивості, тому невизнання ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, суд розцінює як обрану захисну позицію та намагання уникнення відповідальності та покарання, що свідчить про неусвідомлення ним соціального негативу вчиненого ним злочину.

За таких обставин, керуючись своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні та зіставленні всіх фактичних обставин справи, оцінюючи кожний доказ із точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів їх достатності та взаємозв`язку у відповідності до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого повністю та кваліфікує його умисні дії за ст. 336 КК України, які виразилися в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями статей 65 - 67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у п. п. 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання суд також враховує висновок досудової доповіді Богунського РВ ФДУ «Центр пробації», відповідно до якого обвинувачений має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства. Виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе, ОСОБА_4 не становить значної небезпеки для суспільства.

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому, суд враховує, що відповідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, є нетяжким кримінальним правопорушенням у сфері забезпечення призову та мобілізації.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним і придатним до військової служби, повідомленим у визначеним законом порядку про призов на військову службу під час загальної мобілізації, двічі не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим ухилився від призову в особливий період. Ухилення від захисту Батьківщини під час військової агресії ворога свідчить про підвищену небезпеку вчиненого ОСОБА_4 злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Також суд бере до уваги обставини, характер та ступінь тяжкості суспільно небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_4 , відомості про особу обвинуваченого, який раніше несудимий, офіційно не працевлаштований, неодружений, має двох неповнолітніх дітей 2010 та 2014 року народження, на обліку у спеціалізованих медичних установах не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Зважаючи на те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, з огляду на безальтернативність санкції статті, враховуючи позицію державного обвинувача, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, а тому обирає йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті.

На переконання суду саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, а також не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства і правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Підстав для застосування більш суворого покарання за конкретних обставин справи та даних про особу обвинуваченого, так само як і ст. ст. 69, 75 КК України суд не вбачає, оскільки це не забезпечить у повній мірі такої важливої мети покарання, як запобігання вчиненню аналогічних кримінальних правопорушень іншими особами, всупереч положенню статей 50,65 КК України.

Цивільний позов у справі не заявлено. Процесуальні витрати відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Зважаючи на призначене судом покарання та процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, зокрема, його перебування у розшуку та під домашнім арештом, суд вважає за доцільне до набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, встановивши певні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65 - 67, 336 КК України, ст. ст. 368 - 371, 373-374, 382, 394 - 395, 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання з метою приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили, але не довше, ніж на два місяці, обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням наступних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України:

- не відлучатися за межі м. Житомира без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, які дають право на виїзд з України.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя