Єдиний унікальний номер 448/399/26
Провадження № 1-кс/448/67/26
У Х В А Л А

про арешт майна

05.03.2026 року слідчий суддя Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження №0000042 від 20.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,погоджене заступником керівника Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження №0000042 від 20.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, звернувся до суду із зазначеним клопотанням про арешт майна, покликаючись на те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є завідувачем клініко-діагностичного амбулаторного відділення Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» (далі КНП ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр»), по сумісництву член експертної комісії з оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - ЕКОПФО), використовуючи свої службові повноваження, з метою власного збагачення, із залученням медичної сестри ОСОБА_7 , організувала протиправний механізм одержання неправомірної вигоди від громадян України за безперешкодне прийняття рішення ЕКОПФО щодо присвоєння групи інвалідності.

20.02.2026р. відомості за вказаним вище фактом було внесено до ЄРДР за №0000042 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Стверджує, що у громадянина ОСОБА_8 з дитинства наявні проблеми із здоров`ям, а саме бронхіальна астма та хронічний бронхіт з астматичним компонентом, окрім цього з 2018 року ішемія серця. Після проходження у 2025 році стаціонарних лікувань у зв`язку із наявними захворюваннями, ОСОБА_8 дізнався про можливість отримання третьої групи інвалідності у зв`язку з наявними захворюваннями. Так, 09.02.2026 року ОСОБА_8 звернувся до лікаря загальної практики ОСОБА_9 , а саме прибув у КНП «Судововишнянський центр первинної медико-санітарної допомоги» за адресою Львівська обл., Яворівський р-н, м.Судова Вишня, вул. Сагайдачного, буд.5, де в ході зустрічі, ОСОБА_9 дослідила медичні документи ОСОБА_8 та підтвердила можливість отримання третьої групи інвалідності у зв`язку з наявними хворобами та повідомила, що після постановки на чергу до ЕКОПФО, ОСОБА_8 потрібно звернутися до ОСОБА_6 завідувача поліклініки КНП ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» для консультації з приводу проходження огляду в ЕКОПФО.

Вказує, що на початку 11 лютого 2026 року, громадянин ОСОБА_8 звернувся до завідувача поліклініки КНП ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» ОСОБА_6 , з метою отримання консультації з приводу процедури проходження огляду в ЕКОПФО для отримання групи інвалідності. В ході розмови, після дослідження медичної документації ОСОБА_8 , ОСОБА_6 повідомила, що він може звертатися до лікаря загальної практики з метою постановки його на чергу до експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Окрім цього, ОСОБА_6 в ході особистої зустрічі із ОСОБА_8 , висловила останньою вимогу у наданні грошових коштів у сумі 3000 доларів США за безперешкодне прийняття рішення ЕКОПФО щодо надання йому третьої групи інвалідності, а грошові кошті необхідно надати одразу після проходження ЕКОПФО.

Зазначає, що 13.02.2026 року, до ОСОБА_8 зателефонувала невстановлена на даний час досудовим розслідування особа з абонентського номеру НОМЕР_1 та повідомила такому, що засідання ЕКОПФО щодо надання йому третьої групи інвалідності відбудеться 02.03.2026 року в приміщенні КНП ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр».

Покликається на те, що 02.03.2026 року об 13:30 год. ОСОБА_8 , пройшовши засідання ЕКОПФО та отримавши ІІІ групу інвалідності, за вказівкою ОСОБА_6 , перебуваючи на майданчику сходової клітки 2 поверху клініко-діагностичного амбулаторного відділення КНП ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр», передав ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 3000 доларів США.

Вказує, що 02.03.2026 року було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено ноутбук марки LENOVO, ім`я пристрою LAPTOP-059FA702, ідентифікатор пристрою 500F1190-F115-4599-945F-6A7FDF86C812, чорного кольору із зарядним пристроєм.

Стверджує, що того ж таки дня, зокрема, 02.03.2026 року постановою слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 зазначений вище ноутбук із зарядним пристроєм визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000042 від 20.02.2026 року.

З огляду на те, що зазначені вище речі можуть бути предметом вчинення кримінального правопорушення, на яких можуть міститись відомості, що можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, просить накласти арешт на такі.

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, будучи завчасно у встановленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду клопотання, однак в прохальній частині клопотання просив розгляд клопотання проводити у його відсутності. При цьому зазначив, що вимоги клопотання підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття в судове засідання слідчого не перешкоджає розгляду клопотання.

Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч. 4 ст.107 КПК України.

Проаналізувавши документи та матеріали, якими заявник обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, згідно зі ст.ст.131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Судом встановлено, що 20.02.2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000042 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.368 КК України.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що СВ відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000042 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а саме щодо таких подій: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є завідувачем клініко-діагностичного амбулаторного відділення Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» (далі КНП ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр»), по сумісництву член експертної комісії з оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - ЕКОПФО), використовуючи свої службові повноваження, з метою власного збагачення, із залученням медичної сестри ОСОБА_7 , організувала протиправний механізм одержання неправомірної вигоди від громадян України за безперешкодне прийняття рішення ЕКОПФО щодо присвоєння групи інвалідності.

02.03.2026 року було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено ноутбук марки LENOVO, ім`я пристрою LAPTOP-059FA702, ідентифікатор пристрою 500F1190-F115-4599-945F-6A7FDF86C812, чорного кольору із зарядним пристроєм.

Того ж таки дня, зокрема, 02.03.2026 року, вказаний ноутбук із зарядним пристроєм визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000042.

Вилучені у даному провадженні речі відповідають критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України для речових доказів.

Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, попередні положення, жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Слідчий суддя наголошує, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення Європейського Суду у справі «Суханов та Ільченко проти України»).

Таким чином, право на володіння речами і документами не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Важливим в даних правовідносинах є те, що в кримінальному проваджені арешт допускається в тому числі і з метою забезпечення збереження речових доказів.

Враховуючи обставини справи, слідчий суддя приходить до висновку про вірогідність вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучені речі відносяться до тимчасово вилучених та є доказом такого кримінального правопорушення, відповідають критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, оскільки зберегли на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В той же час існує загроза приховування, знищення даних речей, оскільки на сьогодні не проведені всі необхідні слідчі дії.

Враховуючи наведене, а також те, що вилучені речі у подальшому можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та можуть відігравати роль речових доказів у кримінальному провадженні, з метою їх збереження, запобігання можливості приховування, знищення, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням даного кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що є всі правові підстави для накладення арешту на вказані у клопотанні ноутбук марки LENOVO, ім`я пристрою LAPTOP-059FA702, ідентифікатор пристрою 500F1190-F115-4599-945F-6A7FDF86C812, чорного кольору із зарядним пристроєм, а відтак клопотання органу досудового розслідування є обґрунтованим.

Незастосування цього заходу зумовить труднощі в частині встановлення істини по кримінальному провадженню, внаслідок того, що таке майно може бути приховане.

З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.98, 107, 131-132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження №0000042 від 20.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, погоджене заступником керівника Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 02.03.2026 року, в ході обушку проведеного за місцем проживання ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, на ноутбук марки LENOVO, ім`я пристрою LAPTOP-059FA702, ідентифікатор пристрою 500F1190-F115-4599-945F-6A7FDF86C812, чорного кольору із зарядним пристроєм, - у виді заборони відчуження, користування та розпорядження зазначеним майном.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Арешт майна може бути скасовано в порядку та за підстав, зазначених в ст.174 КПК України.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1