Справа№938/3/26
Провадження № 1-кп/938/1/26
УХВАЛА

іменем України

18 лютого 2026 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000139 від 14.11.2025 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Верхній Ясенів Верховинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні 3 малолітніх дітей, депутатом не обраному, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопрушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що його обрано депутатом Буковецької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, повноваження якої почалися з 10.11.2015 року відповідно до рішення І сесії VII демократичного скликання вказаної сільської ради.

У частині 1 статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену в пункті 1 частини 1 статті 3 вказаного Закону, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до підпункту 3 пункту 5 розділу ІІ Порядку Формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агенства з питань запобігання корупції (далі - Національне агенство) від 10.06.2016 року №3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за №959/29089, декларація суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається до 00 год. 00 хв. 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено таку діяльність. Така декларація охоплює звітній рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Рішенням Національного агенства від 10.06.2016 року №3 "Про функціонування Єдиного державного реєстру осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за №959/29089 (зі змінами), затверджено форму декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Частиною 1 Правил заповнення форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, визначено, що декларація заповнюється та подається особисто суб`єктом декларування на веб-сайті Національного агенства через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Реєстру, шляхом заповнення електронної форми.

У порушення вказаних вимог, ОСОБА_4 , будучи суб`єктом декларування згідно підпункту "б" пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", повноваження якої закінчилися 03.12.2020 року, в день відкриття І сесії VIІI демократичного скликання Верховинської селищної ради Івано-Франківської області, діючи умисно, в період часу з 00 год. 00 хв. 01 січня 2021 року по 00 год. 00 хв. 01 квітня 2021 року, перебуваючи за місцем проживання у с. Верхній Ясенів Верховинського району Івано-Франківської області, маючи реальну можливість та достовірно знаючи про обов`язок подання до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування відповідної декларації, всупереч вимог абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України "Про запобігання корупції", не подав шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агенства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, тобто за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 року.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в умисному неподанні суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-3 КК України.

18.02.2026 року через канцелярію суду поступило клопотання від обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника про закриття кримінального провадження про його обвинувачення за ст.366-3 КК України в зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України за закінченням строків давності.

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали вищевказане клопотання, просили його задоволити.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував щодо задоволення даного клопотання.

Суд, заслухавши думку учасників провадження, вивчивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Так, приписами ст. 285 КПК встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. При цьомуособі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачено можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

У ч. 8 ст. 284 КПК визначено, що закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

За правилами ч. 3 ст. 288 КПК суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

За змістом ст.ст. 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній в його постанові від 29.07.2021 року в справі № 552/5595/18, провадження № 51-5289 км19.

З вищевказаних підстав суд не з`ясовував у обвинуваченого щодо визнання чи не визнання ним вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-3 КК України.

Відповідно до положень п. 1 та п.2 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, а також три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як вбачається з обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.366-3 КК України.

У ст.366-3 КК України, якою цей Кодекс доповнено Законом № 1074-IX від 04.12.2020 року, який набрав чинності 30.12.2020 року, передбачалося, що умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції", - каралося штрафом від двох тисяч п`ятисот до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Надалі Законом України № 1576-IX від 29.06.2021 року, який набрав чинності 21.07.2021 року внесено зміни до санкції ст.366-3 КК України, внаслідок чого вчинення зазначеного злочину карається штрафом від двох тисяч п`ятисот до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або обмеженням волі на строк до двох років, або позбавленням волі строком на один рік, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

У ч. 2 ст. 4 КК України встановлено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Отже, за редакцією ст. 366-3 КК України, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення (01.04.2021 року), неподання декларації уповноваженою на виконання функцій держави особою визнавалось кримінальним проступком, за яке передбачалось покарання менш суворе, ніж обмеження волі. Відтак, для вказаної статті передбачені строки давності два роки з дня вчинення кримінального проступку.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. 2 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

У даному випадку, початком перебігу строків давності є день, до настання якого обвинувачений зобов`язаний був подати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік за формою, що визначається НАЗК, тобто 01.04.2021 року.

Таким чином, часом вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , є з 01.01.2021 року по 01.04.2021 року. При цьому звертається увага, що в обвинувальному акті інший час вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , не зазначено.

За змістом ст.ст. 44, 49 КК України, за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим, якщо тільки вона сама проти цього не заперечує та відсутні підстави, передбачені ч. ч.3, 5 ст. 49 КК України.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 у розшуку не перебував та перебіг давності на підставі ч. 3 ст. 49 КК України не переривався. Також злочин, у вчиненні якого він обвинувачується не відноситься до категорії злочинів, передбачених в ч.5 ст.49 КК України, щодо яких давність не застосовується.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що обвинувачений дав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, то суд приходить до висновку, що кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, слід закрити на підставі ст.49 КК України та п.1 ч.2 ст.284 КПК України, звільнивши його від кримінальної відповідальності в зв`язку зі закінченням строків давності.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 на момент постановлення даної ухвали не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено, речових доказів та процесуальних витрат по справі немає, на майно арешт не накладався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49 КК України, ч. 2 ст. 284, ст.ст. 369-372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-3 КК України, - задоволити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінального правопорушення, передбачене ст. 366-3 КК України, на підставі ст.49 КК України в зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.11.2025 року за №0000139 - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_6