ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

слідчої ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

представника власника майна -адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 представника в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені слідчим суддею обставини.

Ухвалою слідчого судді у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000084 від 13.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, задоволено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, яке було вилучено 18.09.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Iphone 16 Pro», IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , та грошові кошти в сумі 900000 рублів та 20000 доларів США.

Мотивуючи рішення про задоволення клопотання, слідчий суддя врахував, що вказане вище майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, а отже відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав до арешту, вказаного в клопотаннях сторони обвинувачення майна, врахував можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 представник в інтересах ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_8 , вилучене 18.09.2025 за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що арешт на майно накладено не обґрунтовано з порушенням прав власника майна, оскільки ОСОБА_8 є добросовісним набувачем майна та не має відношення до обставин кримінального провадження.

Вказує, що слідчий суддя не перевірив обставини викладені в клопотанні про накладення арешту на майно, оскільки ОСОБА_8 ніколи не працював і не працює та немає жодного відношення до ТОВ «НВП Поленергокомплекс».

Крім того зазначає, що в порушення ст. 172 КПК України клопотання по накладення арешту на майно розглянуто без власника майна, оскільки майно вилучене у ОСОБА_8 набуло статусу тимчасово вилученого 18.09.2025 після проведення обшуку, у зв`язку з чим власник майна мав бути викликаний в судове засідання для розгляду клопотання, тим більше він цього бажав, тому права власника майна грубо порушені.

Також вказує, що з приводу грошових коштів, у клопотанні прокурор не навів підстав та доказі для необхідності утримання грошових коштів в арешті. Грошові кошти не можуть бути доказом по справі та не відповідають поняттю «речовий доказ», визначений ст. 98 КПК України.

Зазначає, що грошові кошти набуті законним чином, шляхом позички та накопичення. Щодо грошових коштів в рублях то такі кошти були отримані після смерті батька ОСОБА_8 ще задовго до 2022 року та зберігалися вдома, оскільки потреби в них немає та і можливості використовувати також.

Позиції інших учасників судового провадження.

В судовому засіданні власник майна ОСОБА_8 та представник в його інтересах адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги з підстав у ній наведених та просили задовольнити. Прокурор ОСОБА_6 виступив проти задоволення апеляційної скарги та вказав на законність та обгрунтованість ухвали слідчого судді. Слідча ОСОБА_7 суду пояснила, що на даний час у кримінальному провадженні жодній особі про підозру повідомлено не було, як не було отримано і жодних доказів того, що вилучені кошти отримані злочинним шляхом, а тому на її думку кошти можуть бути повернуті власнику. Також слідча вказала, що вилучений мобільний телефон після проведення експертизи також буде повернутий власнику, оскільки наявна на ньому інформація не містить інтересу для досудового розслідування та не було встановлено причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину.

Мотиви суду.

В силу ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, зі змісту поданого клопотання вбачається, що слідчим відділом УСБУ в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000084 від 03.03.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Згідно з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, що надійшло з 2 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Полтавській області службові особи ТОВ "НВП Поленергокомплекс" () вчиняють умисні дії, спрямовані на допомогу державі агресору (пособництво), з метою завдання шкоди Україні, шляхом передачі матеріальних ресурсів (промислового обладнання) представникам держави-агресора, шляхом їх поставки та передачі через території третіх країн.

Встановлено, що директор та власник ТОВ «НВП Поленергокомплекс» - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має ряд пов?язаних компаній на території м. Полтави та Запорізької області (в тому числі, у тимчасово окупованому м. Мелітополі), а саме: ТОВ «Завод Металовиробів Техком» (, м. Полтава), ТОВ «ТД «Техком» (, м. Полтава), ПП «Селена» (, Запорізька область, с. Плодородне), ТОВ «Мелітопольський завод металовиробів» (, м. Мелітополь).

Вказана група компаній є офіційним представником українських та російських виробників компресорного обладнання. Підприємства постачають широкий асортимент сучасних гвинтових та поршневих компресорів, піскоструминних апаратів, допоміжних машин та запчастин до них. Вказані гвинтові та поршневі компресори використовуються у хімічній промисловості (стискання газів та парів у процесах виробництва хімічних продуктів, пластмаси, синтетичних волокон, гуми), нафтогазовій промисловості (у процесах виробництва та транспортування нафти, мастила та газу), енергетичній промисловості (під час стискання повітря в турбінах та повітряних компресорах електростанцій), промисловому виробництві (для пневматичних інструментів, пневматичного транспортування) тощо.

Встановлено, що до початку повномасштабної агресії рф проти України службові особи ТОВ «НВП Поленергокомплекс» та ТОВ «ТД «Техком» на систематичній основі експортували продукцію власного виробництва на адресу компаній ООО «Мелком-Трейдинг» (ИНН , ОГРН 396, г. екатеринбург, рф) та ООО «ИнтерПром» (ИНН , ОГРН 903, г белгород, рф).

При цьому, встановлено, що після початку повномасштабної агресії рф проти України, службові особи вказаних компаній, реалізуючи власні інтереси, з метою забезпечення держави-агресора виробленою продукцією, впровадили протиправну схему постачання власної продукції через треті країни (Казахстан та Польщу), на адресу російських компаній, в тому числі для потреб підприємств військово-промислового комплексу та критичної інфраструктури держави-агресора.

Так, з метою приховання фактів прямих поставок та будучи обізнані про заборону вивозу товарів з України на митну території рф, службові особи ТОВ «НВП Поленергокомплекс» та ТОВ «ТД «Техком» здійснюють документальне відображення постачання виготовленої продукції на адресу комерційної структури зареєстрованої в Республіці Польща - компанії «Vigo Arkadiusz Kukulski, Waldemar Tworzydlo, Piotr, Wit S.C (Республіка Польща, Zabrze, ul. Handlowa, 2), а також невстановленої компанії в Республіці Казахстан.

В подальшому, продукція вказаних компаній через казахстанську та польську компанію експортується на адреси підконтрольних підприємств громадянину рф - ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ИНН 00, г. свердловск) в рф: ООО «Мелком-Трейдинг» (ИНН , ОГРН 396, г. екатеринбург) та ООО «Мелком Трейдинг» (ИНН , ОГРН 986, г. екатеринбург).

За отриманими оперативними даними, станом на кінець 2024 року ОСОБА_10 продовжує особисто взаємодіяти та співпрацювати із підприємцем рф - ОСОБА_12 , отримуючи від останнього комерційні пропозиції на вироблення та постачання комплектуючих до вказаних підприємств в рф.

Так, в ході виконання оперативним підрозділом доручення слідчого в порядку ст.ст. 39-41 КПК України, отримано інформацію про можливу причетність до вчинення вказаного кримінального правопорушення громадян України: ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Так, встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , являється інженером ТОВ «НВП Поленергокомплекс» та відповідальний за технічну сторону діяльності підприємства.

18.09.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтави, проведено обшук житлового приміщення за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Iphone 16 Pro», IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , та грошові кошти в сумі 900 000 рублів та 20 000 доларів США.

Необхідність арешту на зазначене майно прокурор мотивував тим, що вищевказані предмети визнані речовими доказами, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Вилучені грошові кошти згідно оперативної інформації можливо здобуті злочинним шляхом, а також необхідно провести експертизу, оскільки телефон може містити відомості, що не можуть бути виявлені слідчим самостійно, у зв`язку із чим буде переданий до експертної установи.

Слідчий суддя погодився із даними твердженнями прокурора та ухвалою від 22.09.2025 задовольнив клопотання про накладення арешту на вилучене майно.

В ході апеляційного розгляду, орган досудового розслідування в особі слідчого в ОВС СВ УСБУ в Полтавській області ОСОБА_7 повідомила суду про фактичну відсутність підстав вважати вилучені грошові кошти та телефон речовими доказами, оскільки в ході досудового розслідування не було встановлено причетність їх власника ОСОБА_8 до обставин, що розслідується в межах даного кримінального провадження, а також, що гроші здобуті злочинним шляхом, тобто вони не відповідають критеріям визначеним у ст. 98 КПК України.

Враховуючи, що подальше втручання в право мирного володіння майном не буде відповідати меті застосування такого заходу забезпечення як арешт майна, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати із постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 представника в інтересах ОСОБА_8 задовольнити, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2025 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, яке було вилучено 18.09.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Iphone 16 Pro», IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , та грошові кошти в сумі 900 000 рублів та 20 000 доларів США, а зазначене майно повернути законному власнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4