СНІГУРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

іменем України

про продовження строку дії запобіжного заходу

09 лютого 2026 року м. Снігурівка

справа №478/507/21

провадження № 1-кп/485/57/26

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі колегії суддів:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Снігурівка клопотання прокурора Казанківського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_9 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та громадянина республіки Азербайджан м. Баку, освіта вища, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ч.3, 4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,

установив:

Суть питання, що вирішується

Прокурор Казанківського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_9 звернулася до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів, посилаючись на те, що на теперішній час не зменшились ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 . Вважає, що продовжують існувати ризики, а саме останній може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Обставинами, що доводять наявність вказаних ризиків на її думку є те, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187, ч.4 ст.187 КК України, які є тяжкі та особливо тяжкі. За ч.4 ст.187 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна. Обвинувачений немає постійного місця проживання. ОСОБА_6 з метою ухилення від покарання може переховуватися від суду. Оскільки обвинувачений обвинувачується у вчиненні різних за складом умисних кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним заволодінням чужим майном та незаконним поводженням зі зброєю, останній може продовжити злочинну діяльність. Застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Захисник ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу. Клопотання мотивовано тим, що прокурором не доведено ризики, передбачені ст.177 КПК України. Просив врахувати дані про особу, а саме те, що обвинувачений має сталі (міцні) соціальні зв`язки, зокрема має дружину та неповнолітню дитину, має постійне місце проживання, є раніше не судимим. Також просив врахувати те, що ОСОБА_6 перебуває під вартою тривалий час (більше 5 років). Належних, допустимих доказів його винуватості на стадії досудового слідства та в суді не здобуто та обвинувачення ґрунтується на припущеннях. У зв`язку з наведеним, просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити його підзахисному запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю або обрати альтернативний у виді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з визначенням обов`язків.

Позиції учасників провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав клопотання та просив суд його задовольнити. Звернув увагу суду на ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, зокрема на наявність ризиків переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, які продовжують існувати. Просив суд відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу. Зазначив, що враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечував щодо продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На його думку відсутні ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Просив суд змінити його підзахисному запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт або застосувати альтернативний у виді застави. При цьому просив врахувати, що ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, незважаючи на те, що його родина проживає за межами України, через скрутне майнове становище. Також врахувати те, що його підзахисний є раніше не судимим.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника. Просив суд задовольнити клопотання захисника та відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Встановлені обставини

З реєстру матеріалів досудового розслідування та матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В ухвалі зазначено, що слідчим доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та існування ризиків, передбачених п.1 та п.5 ч.1 ст. 177 КПК України. Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 неодноразово продовжувався слідчим суддею та судом. Вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2023 року міру запобіжного заходу ОСОБА_6 залишено тримання під вартою. Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду своєю постановою від 21 жовтня 2025 року задовольнив частково касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 11 вересня 2024 року в частині засудження ОСОБА_6 скасував і призначив новий розгляд у суді першої інстанції, у решті судові рішення залишив без зміни, обрав ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів. В постанові суд касаційної інстанції зазначив, що з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК та з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , колегія суддів вважає необхідним обрати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів. Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 17 грудня 2025 року продовжив ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14 лютого 2026 року включно без визначення розміру застави.

Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали

Суд, заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.

За змістом ч. 4, 5 ст. 199 КПК, якими суд керується в силу положень ч. 2 ст. 331 КПК, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставин, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Тому при вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд оцінює тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, а саме покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років; вік та стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає утриманню під вартою; суд також враховує, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, не має постійного місця проживання, є громадянином іншої держави, його співмешканка та дитина проживають за межами України, тому він не має стримуючих факторів, що свідчить про те, що обвинувачений, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує, з метою його уникнення має можливість та може переховуватися від суду, тобто в даному випадку прокурором доведений ризик, передбачений п.1 ч. 1 ст.177 КПК.

При цьому, суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, вищезазначені дані вказують на те, що продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, Тому суд вважає, що прокурором доведено продовження існування і ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Таким чином вищезазначені обставини кримінального провадження свідчать про те, що справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб та інтересів правосуддя, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_6 на свободу.

Більше того, з урахуванням того, що в Україні введений воєнний стан, під час якого можуть виникнути непередбачувані обставини, які можуть становити небезпеку як для самого обвинуваченого, так і для суспільства, а також те, що підрозділи Національної поліції в цей час виконують інші важливі завдання з урахуванням введеного воєнного стану, то вищезазначені існуючі ризики значно збільшуються, а здійснення контролю щодо їх упередження та за поведінкою обвинуваченого значно ускладняється у випадку застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин, особи ОСОБА_6 , а також того, що судовий розгляд ще не завершений та не може бути завершений до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти вищезазначеним ризикам, передбаченим п. п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК, а тому суд вважає за необхідне продовжити застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів, тобто до 09 квітня 2026 року включно.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування та щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, суд зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Отже, з урахуванням вказаних обставин, того, що ОСОБА_6 обвинувачується серед іншого у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК суд вважає недоцільним визначати ОСОБА_6 розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Отже, клопотання прокурора підлягає до задоволення, а у клопотанні захисника слід відмовити.

Керуючись ст. 176-178,183,193,194,199,331,369,372 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Задовольнити клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 09 квітня 2026 року включно без визначення розміру застави.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ять днів з дня її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, направити для виконання до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Повний текст ухвали складений та оголошений 10 лютого 2026 року о 16:00.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3