У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000138, за апеляційними скаргами заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 на вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 18 серпня 2025 року відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Люблине Березанського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 18 серпня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Ухвалено, строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Ухвалено, віднести на користь держави витрати, пов`язані із залученням експертів, у розмірі 70 048,40 грн.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок Березанського районного суду від 18 серпня 2025 року змінити та призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік. На підставі п. п. 2, 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов?язки: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Захисник ОСОБА_7 просить вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 18 серпня 2025 року змінити в частині призначення покарання та підставі ст. 75, ст. 104 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, із іспитовим строком тривалістю 2 роки, з покладенням обов?язків, передбачених ст. 76 КК України.

В іншій частині залишити вирок без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції під час судового розгляду та висновків суду щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 18 серпня 2025 року незаконним та таким, що підлягає зміні з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, та незастосування закону України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню - а саме незастосування судом положень ст. 69 КК України.

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно не враховано зазначеої в обвинувальному акті обставини, що пом?якшує покарання ОСОБА_9 - щире каяття, з тих мотивів, що під час розгляду справи обвинувачений не висловив свого ставлення до вчиненого, не засудив своєї поведінки та не вибачився перед потерпілими. Разом з тим, судовий розгляд кримінального провадження проведено за відсутності потерпілих, що унеможливило висловлення неповнолітнім вибачень перед потерпілими. В судовому засіданні ОСОБА_6 вину визнав. Справу розглянуто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, наявність цієї зазначеної в обвинувальному акті обставини, що пом?якшує покарання, сторонами не оспорювалась, а відтак мала бути врахованою судом при ухваленні вироку.

Крім того, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами покарання» визначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом?якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Зазначає, що суд, при призначенні покарання обвинуваченому, не врахував як обставину, яка пом?якшує покарання - вчинення кримінальних правопорушень неповнолітнім. Відповідно до ч. 1 ст. 103 КК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у ст. ст. 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Однак, при призначенні покарання ОСОБА_9 , не враховано умов життя та виховання, рівня його розвитку та інших особливостей неповнолітнього. Апелянт відзначає, що судом хоча і перераховано в мотивувальній частині вироку, проте не надано належної правової оцінки таким обставинам як визнання вини, відсутність судимостей, неповнолітній вік ОСОБА_6 , а також те, що останній перебуває на обліку у службі у справах дітей Березанської сільської ради, є дитиною, позбавленою батьківського піклування, з 24.12.2012 р. перебуває під опікою тітки, навчається в Миколаївському професійному машинобудівному ліцеї. Крім того, ОСОБА_6 з 2017 року перебуває на «Д»-обліку лікарня-психіатра з діагнозом «Розлад психологічного розвитку з ОНР (Ш) рівня», згідно із досудовою доповіддю органу пробації в обвинуваченого недостатній рівень сформованості пізнавальних інтересів, знижена працездатність, загальне недорозвинення мовлення ІІ рівня, має проблеми зі здоров?ям.

З урахуванням вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення питання щодо можливості застосування ст. 69 КК України не з?ясовувалося. Водночас прокурор відзначає, що висновок органу пробації в частині можливості виправлення обвинуваченого без позбавлення волі, суд не врахував, посилаючись на корисливий характер та тяжкість кримінальних правопорушень, посередні характеристики обвинуваченого, відсутність засудження обвинуваченим своїх дій.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає даний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв?язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість покарання.

Зазначає, що при призначенні покарання, суд не в повній мірі врахував особистих даних обвинуваченого, формально послався на обставини, що пом?якшують покарання та не дав їм належної оцінки. Так ОСОБА_6 повністю визнав себе винним та щиро покаявся, на даний час є неповнолітнім, учнем, особою, позбавленою батьківського піклування, перебуває під опікою (піклуванням).

Крім того, вважає за потрібне врахувати те, що орган пробації дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_6 в умовах воєнного стану, введеного в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022, дія якого неодноразово продовжувалась, 27.0.2024 р. приблизно о 00.10 год., більш точного часу не встановлено, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення майна з торгівельних контейнерів (магазинів), розміщених на ринковій площі в АДРЕСА_2 , підійшов до торгівельного контейнеру, належного ОСОБА_10 , та, за допомогою металевої палиці зламав два навісні замки, на які були зачинені двері до торгівельного контейнеру, відчинив його двері і проник усередину приміщення торгівельного контейнеру, звідки, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, з метою наживи, зняв з вітрини належні ОСОБА_10 речі (одяг), та поклав їх до пакету, який знайшов у приміщенні контейнеру, після чого залишив викрадене при собі та покинув місце події, розпорядившись викраденим за власним розсудом, завдавши потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди у розмірі 11 980,62 грн.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_6 , в умовах воєнного стану, уведеного в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022, дія якого неодноразово продовжувалась, 27.08.2024 р. приблизно о 00.30 год., більш точного часу не встановлено, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення будь-якого майна з торгівельних контейнерів (магазинів), розміщених на ринковій площі в АДРЕСА_2 , підійшов до торгівельного контейнеру, належного ОСОБА_11 , та, за допомогою металевої палиці зламав два навісні замки, на які були зачинені двері торгівельного контейнеру, далі відчинив його двері та проник всередину приміщення торгівельного контейнеру, де в шухляді столу в картонній коробці виявив кошти у сумі 6 807 грн., належні ОСОБА_11 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи таємно, умисно, повторно, поклав вказані кошти до своєї кишені та залишив їх при собі та покинув місце події, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди у розмірі 6 807,00 грн.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану, повторно.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував характер і ступінь суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, які є умисними, корисливими, відносяться до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який є несудимим, повністю визнав свою винуватість у вчиненому, за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває на обліку служби у справах дітей Березанської сільської ради, яка характеризує його як особу, що має складний характер та схильну до брехні, пропускає навчання, є дитиною, позбавленою батьківського піклування, та перебуває під опікою (піклуванням) тітки ОСОБА_12 , з якою часто не може знайти спільну мову та на час початку розгляду справи не проживав, інвалідності та тяжких захворювань не має, на обліку у лікаря нарколога та органу пробації не перебуває, перебуває на «Д» -обліку лікаря-психіатра, відсутність претензій з боку потерпілих, а також те, що обвинувачений є неповнолітнім, висновки досудової доповіді про існування середнього ризику повторного вчинення кримінального правопорушення.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та водночас не врахував як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , зазначене у обвинувальному акті щире каяття обвинуваченого, оскільки під час розгляду справи обвинувачений не висловив свого ставлення до вчиненого, не засудив свою поведінку та не вибачився перед потерпілими. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та захисника на підтримку своїх апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану, повторно, вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Вирішуючи питання стосовно обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд зазначає наступне.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог, викладених в п. п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

В пункті 3 зазначеної Постанови вказано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з п. 10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей», прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей - правопорушників.

У керівних принципах ООН для попередження злочинності серед неповнолітніх (Ер-Ріядські керівні принципи) від 14.12.1990 р. зазначено, що попередження злочинності серед неповнолітніх є найважливішим аспектом попередження злочинності у суспільстві. Беручи участь у законній, соціально корисній діяльності та виробляючи гуманістичний погляд на суспільство та життя, молодь може бути вихована на принципах, які не допускають злочинну діяльність.

Згідно п. 23.2. Рекомендацій CM/Rec (2008) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Про Європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», перевагу необхідно надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.

Рекомендації № R (2008) 11 Комітету Міністрів державам-членам Ради Європи «Про Європейські правила по відношенню до неповнолітніх правопорушників, засуджених до покарань та заходів кримінально-правового характеру»: «на всіх стадіях кримінального судочинства необхідно застосовувати широкий спектр альтернативних покарань і заходів, які відповідають різним етапам розвитку неповнолітніх. Пріоритетними мають бути покарання і заходи, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню шкоди, заподіяної злочином, який вчинив неповнолітній» (правила 23.1, 23.2).

У Мінімальних стандартних правилах ООН, що стосуються відправлення правосуддя у відношенні до неповнолітніх («Пекінські правила») від 29.11.1985 визначено, що «заходи впливу завжди повинні бути порівнянні не тільки з обставинами і тяжкістю правопорушення, але і зі становищем та потребами неповнолітнього, а також з потребами суспільства»; неповнолітнього правопорушника не слід позбавляти особистої свободи, якщо тільки його не визнано винним у вчиненні серйозного діяння із застосуванням насильства проти іншої особи або в неодноразовому вчиненні інших серйозних правопорушень, а також за відсутності інших відповідних заходів впливу» (п. «а», «b», «с» правила 17.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Загальною підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням є результат об`єктивної можливості досягнення мети покарання без його реального виконання. Наявність цієї підстави підтверджується сукупністю обставин кримінального провадження, що передусім характеризують вчинений злочин і особу винного.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, апеляційним судом встановлено, що в ході розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив факт вчинення злочину за викладених обставин, надав показання про його проникнення шляхом зламу замків до контейнерів на ринку в с-щі Березанка.

При призначенні ОСОБА_6 покарання, судом першої інстанції хоча і враховано, проте не надано належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений притягується до кримінальної вперше, повністю визнав свою винуватість у вчиненому, умови життя та виховання, рівень його розвитку та інші особливості обвинуваченого, зокрема, неповнолітній вік ОСОБА_6 , те, що останній перебуває на обліку у службі у справах дітей Березанської сільської ради, є дитиною, позбавленою батьківського піклування, з 24.12.2012 р. перебуває під опікою тітки, навчається в Миколаївському професійному машинобудівному ліцеї. Крім того, ОСОБА_6 з 2017 року перебуває на «Д»-обліку лікарня-психіатра з діагнозом «Розлад психологічного розвитку з ОНР (Ш) рівня», згідно із досудовою доповіддю органу пробації в обвинуваченого недостатній рівень сформованості пізнавальних інтересів, знижена працездатність, загальне недорозвинення мовлення ІІ рівня, має проблеми зі здоров`ям.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та водночас не врахував як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , його щире каяття, оскільки під час розгляду справи обвинувачений не висловив свого ставлення до вчиненого, не засудив свою поведінку та не вибачився перед потерпілими, однак, як обґрунтовано зауважив прокурор, судовий розгляд кримінального провадження проведено за відсутності потерпілих, що унеможливило висловлення неповнолітнім вибачень перед потерпілими. Крім того, справу розглянуто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, а щире каяття, як обставина, що пом`якшує покарання зазначена в обвинувальному акті і сторонами не оспорювалась, а відтак мала бути врахованою судом при ухваленні вироку.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Перераховані вище обставини, на думку апеляційного суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому, з урахуванням особи обвинуваченого, зокрема його віку, дають підстави для призначення ОСОБА_6 основного покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді 1 року пробаційного нагляду із покладенням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ст. 59-1 КК України, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Разом з тим, враховуючи призначення апеляційним судом обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді пробаційного нагляду, положення ст. 75 КК України, як того просить захисник ОСОБА_7 , у даному випадку не застосовуються, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 104 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до позбавлення волі, тому апеляційні вимоги захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 підлягає задоволенню, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 частковому задоволенню, як така, що мала вимогу про зміну вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 18 серпня 2025 року відносно ОСОБА_6 ,в частині призначеного покарання, змінити.

Пом`якшити ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, до 1 року пробаційного нагляду.

На підставі ч. 2, 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3