Міжгірський районний суд Закарпатської області
Справа № 302/139/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 рокуселище Міжгір'я

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорки ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 01.01.2026, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, є особою з інвалідністю 3-ої групи (загальне захворювання), раніше судимого: за ст. 126-1 КК України на підставі вироку Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26.02.2025 з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки і звільненого в порядку ст. 75 КК України від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом визначеного іспитового строку терміном у 2 роки не вчинить нового кримінального правопорушення; за ч. 1 ст. 126 КК України вироком Міжгірського районного суду від 02.05.2025 з призначенням йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн (сплачено).

в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

у с т а н о в и в:

У період часу з 26.02.2025 по 08.12.2025 ОСОБА_4 умисно вчиняв домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_5 за таких обставин.

Так, 26.02.2025 близько 17:00 год ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння і знаходячись за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 , затіяв сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_5 мешканкою цього ж будинку, під час якої умисно та з метою завдання фізичного болю, на ґрунті особистих неприязних відносин, схопив її лівою рукою за верхній одяг та не відпускаючи почав штовхати у різні сторони, під час чого ОСОБА_5 не втримавшись на ногах упала на підлогу, де вдарилась правим колінним суглобом у дерев`яну колоду, що знаходилась біля печі. Відповідно до висновку судово-медичного експерта від 12.03.3025 тілесні ушкодження потерпілій не спричинено, а тільки завдано фізичного болю.

Зазначене вище підтверджується вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02.05.2025 у справі № 302/383/25, відповідно до якого ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень.

Окрім цього, 09.10.2025 близько 18:00 год ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в будинку АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом на заподіяння психологічного страждання, на ґрунті особистих неприязних відносин, кричав та виражався нецензурними словами в адресу своєї матері ОСОБА_5 , погрожував їй фізичною розправою, що призвело до її психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.

Наведене підтверджується постановою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 31.10.2025 у справі № 302/1496/25, відповідно до якої на ОСОБА_4 накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП у виді адміністративного арешту строком на 5 діб.

Також 08.12.2025 близько 17:00 год ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом та з метою заподіяння психологічних страждань, на ґрунті особистих неприязних відносин, затіяв словесну сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , під час якої висловлюючись нецензурною лексикою погрожував їй, у зв`язку з чим вона змушена була покинути місце свого помешкання та до 16.12.2025 проживати у будинку сусідки ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім цього, 08.01.2026 близько 23:00 год ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння і знаходячись удома по місцю свого проживання в будинку АДРЕСА_1 , затіяв сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , мешканкою даного будинку, під час якої умисно і з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, наніс їй декілька ударів кулаками рук в область обличчя та голови ОСОБА_5 , від яких вона не втрималась на ногах та впала на підлогу, де ОСОБА_4 наніс їй ще декілька ударів взутими ногами в область голови.

У результаті своїх протиправних дій ОСОБА_4 , згідно з висновком судово-медичного експерта, спричинив потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синця на шкірних покривах чола по центру, рани на шкірних покривах чола зліва та навколо орбітального синця на шкірних покривах обличчя в ділянці лівого ока. Всі вказані вище тілесні ушкодження виникли від дії тупих, твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути пальці стиснуті в кулак або взуті ноги сторонньої особи по давності вкладаються в час події яка мала місце 08.01.2026. Тілесні ушкодження у вигляді рани на шкірних покривах чола зліва потягли за собою розлад здоров`я більше 6, але менше 21 дня і по цій ознаці кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Малоймовірно, що дані тілесні ушкодження могли виникнути в результаті падіння з висоти власного зросту, оскільки є наслідками локальних ударів.

Отже, своїми діями ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне фізичне, психологічне насильство відносно своєї матері ОСОБА_5 , з якою перебуває у близьких відносинах, що виразилося у спричиненні їй фізичного болю, словесних образах, погрозах, приниженні її честі та гідності, які викликали у потерпілої побоювання за свою безпеку, призвели до її фізичних, психологічних страждань, погіршення якості життя, а також спричинили у неї емоційну невпевненість, нездатність захистити себе.

Ці дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано як кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, а саме умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, що призвело до фізичних, психологічних страждань, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, визнав повністю, надав показання і підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, викладеного в обвинувальному акті, та щиро розкаявся в учиненому, а також не заперечив щодо розгляду справи в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і просив суворо його не карати.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

У судовому засіданні прокурорка ОСОБА_3 не заперечувала проти розгляду справи в порядку, установленому ч. 3 ст. 349 КПК України, та просила /з урахуванням фактичних обставин цього кримінального провадження, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченого/ призначити ОСОБА_4 покарання у межах санкції ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Водночас прокурорка просила на підставі ст. 71 КК України до цього покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26.02.2025 та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася належним чином про дату, час і місце його проведення, однак подала до суду заяву від 03.03.2026 в якій просила розглянути цю справу за її відсутності, претензій до обвинуваченого не має і просила суворо ОСОБА_4 не карати.

Вирішуючи питання щодо обсягу дослідження доказів суд установив, що фактичні обставини справи повністю визнаються учасниками справи, відповідно до їх викладу в обвинувальному акті, та не оспорюються ними.

Суд роз`яснив учасникам справи, що у випадку визнання ними обставин провадження, може бути визнано недоцільним дослідження доказів на підтвердження таких обставин, в такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З`ясувавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, переконавшись, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів у добровільності їх позицій, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим розслідуванням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, досудової доповіді органу пробації відносно нього, та визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Суд оцінює, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 у повній мірі узгоджуються та відповідають суті тих подій, які викладені в обвинувальному акті, тому об`єктивних сумнівів у доведеності його винуватості в учинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України, у суду не має.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку про доведеність вини ОСОБА_4 в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України як домашнє насильство, а саме умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, що призвело до фізичних, психологічних страждань, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

За змістом частин 1 і 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною в учиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Керуючись загальними засадами призначення покарання, принципу його законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації, то при призначенні ОСОБА_4 покарання, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як нетяжкий злочин, дані про його особу, який є судимим і вчинив нове кримінальне правопорушення під час іспитового строку, опосередковано характеризується за місцем проживання, є особою з інвалідністю 3-ої групи, неодружений, на «Д» обліку у лікаря психіатра, нарколога та фтизіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття й активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставина, яка обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення ним кримінального правопорушення як особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

З досудової доповіді Хустського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області від 25.02.2026 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 убачається, що ризик учинення ним повторно кримінального правопорушення, як і ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства чи окремих осіб, оцінюється як високий, а тому орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, у тому числі окремих громадян.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 вид і міру покарання в межах, установлених у санкції ст. 126-1 КК України, та враховуючи: - ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є нетяжким злочином; - його особу; - фактичні обставини справи; - відсутність претензій до нього з боку потерпілої; -наявність двох обставин, що пом`якшують його покарання та наявність однієї обставини, яка обтяжує йому покарання, а також з урахуванням загальних засад призначення покарання, суд доходить висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк у межах санкції ст. 126-1 КК України. При цьому суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_4 інших менш суворих видів покарання, передбачених санкцією ст. 126-1 КК України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За положеннями ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, окрім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Зазначене вище кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив протягом іспитового строку, а відтак із додержанням вимог ст. 71 КК України необхідно частково приєднати обвинуваченому ОСОБА_4 невідбуту частину покарання за вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26.02.2025 у виді позбавлення волі строком три місяці.

Суд переконаний, що, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, саме ця міра покарання буде достатньою для виправлення ОСОБА_4 та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень як ним самим, так і іншими особами.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на досудовому розслідуванні та під час судового провадження не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази й процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись наведеним вище та статтями 368-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26.02.2025 та остаточно за сукупністю вироків призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 3 (три) місяці.

Строк відбуття покарання за цим вироком рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1