Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження 1-кп/711/260/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за за № 0001003 від 08.10.2025 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чапаєвка Золотоніського району Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ст.340, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.2 ст.28 ч.3 ст.371, ч.2 ст.28 ч.2 ст.372, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Олександрівка Хустського району Закарпатської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , громадянки України, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.364, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.190 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Сміла Черкаської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , громадянки України, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.364, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.190 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с.Зелений Гай Новоселицького району Чернівецької області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , громадянки України, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.364, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.190 КК України;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки м. Черкаси, проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 , громадянки України, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.364, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24.11.2025 до Придніпровського районного суду м.Черкаси надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001003 від 08.10.2025 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ст.340, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.2 ст.28 ч.3 ст.371, ч.2 ст.28 ч.2 ст.372, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України, та стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.364, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.190 КК України.

До суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_12 про обрання обвинуваченій ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про обрання обвинуваченій ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання підтримав. Мотивує тим, що в, в Придніпровському районному суді м. Черкаси здійснюється розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001003 від 08.10.2025 (Справа 711/11102/25) за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ст.340, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.2 ст.28 ч.3 ст.371, ч.2 ст.28 ч.2 ст.372, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.364, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.190 КК України. В сукупності ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.364, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.190 КК України. Обвинувачення ОСОБА_10 обґрунтовується доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження, а саме: оглядом матеріалів медико-експертної справи № 09-27 на ОСОБА_7 , яка містить акти огляду останнього комісією МСЕК 11.06.2019, 27.08.2021 та 20.02.2025; висновком експерта№ 31-100-2025, яким підтверджується необґрунтованість встановлення ОСОБА_7 II групи інвалідності; висновком експерта, яким підтверджено виконання підписів ОСОБА_10 на відповідних документах; оглядом матеріалів пенсійної справи № на ОСОБА_7 , яка містить документи, щодо нарахування та призначення йому пенсійних виплат, в т.ч. по інвалідності, а також про перерахунок пенсії; оглядом вмісту мобільного телефону марки «Redmi» 2209116АG. вилученому під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , у якому наявні відомості, що ставлять під сумнів наявність у нього функціональних обмежень здоров`я у ОСОБА_7 ; оглядом журналу обліку успішності слухачів спеціальної підготовки група № 11 Інституту спеціальної підготовки на 2019/2020 навчальний рік, з якого вбачається, що 10-11 червня 2019 року ОСОБА_7 не міг бути присутній під час його огляду комісією МСЕК у м. Черкаси, оскільки перебував на заняттях в Національній академії прокуратури в м. Києві; оглядом відомостей щодо руху коштів за поточним рахунком філії НОМЕР_1 Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк», користувачем і власником якого є ОСОБА_7 . Відомостями підтверджено наявні в пенсійній справі розрахунки пенсійних виплат, які поступили на банківський рахунок ОСОБА_7 у відповідних сумах; оглядом з`єднань терміналу мобільного зв`язку, яким користується ОСОБА_7 ; оглядом справи сектору з питань пенсійного забезпечення ГУНГІ в Черкаській області том № 34 за 2019 рік, з якої вбачається факт використання ОСОБА_7 завідомо неправдивого офіційного документа під час подання заяви про призначення йому пенсії; показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , з яких вбачається, що останні будучи керівниками Черкаської окружної (до 2021 року - місцевої) прокуратури та безпосередніми керівниками ОСОБА_7 , які не пригадують, щоб ОСОБА_7 у період з кінця 2019 до квітня 2025 проходив якісь курси лікування, пов`язані з його травмою та інвалідністю у нього, про створення для нього спеціальних умов праці він не звертався. Рівень навантаження на ОСОБА_7 , як на прокурора був таким самим як і у решти працівників прокуратури, які працюють на одному з ним напрямку прокурорської діяльності; показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , з яких вбачається, що вони були викладачами Національної академії прокуратури України та проводили заняття у групі, до якої був включений ОСОБА_7 . Ознайомившись з журналом обліку успішності слухачів спеціальної підготовки група № 11 Інституту спеціальної підготовки на 2019/2020 навчальний рік повідомили, що у разі відсутності навпроти прізвища слухача якої-небудь відмітки, така особа була присутня на занятті; Показаннями свідка ОСОБА_19 , з яких вбачається, що вона будучи дружиною ОСОБА_7 з серпня 2018 по листопад 2019 року, знала що він отримав у 2008 чи 2009 році травму шийного відділу хребта, однак скарг на здоров`я за час їхнього спільного проживання не пригадує, так само як не пригадує використання ним якихось спеціальних обладнань. За час проживання вони відпочивали в горах, ОСОБА_7 підіймався на верщиниГоверлу та ОСОБА_20 , в 2019 році відпочивали в Єгипті. Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування обвинуваченій ОСОБА_10 запобіжного заходу є забезпечення виконання покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1. Переховуватися від суду. ОСОБА_10 відповідно до ст.12 КК України, обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів, за вчинення яких законом передбачено покарання у найсуворішому випадку у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, причому всі інкриміновані їй злочини є умисними, вчинені за попередньою змовою групою осіб. Вказана обставина сама по собі може бути причиною для обвинуваченої переховуватись від суду. Окрім того, усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності, ОСОБА_10 може покинути територію України з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки маючи безперешкодне право виїзду за межі України у 2024 році перетинала державний кордон України, а тому цей ризик є обґрунтованим. 2. Незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні. Згідно з ч.1 ст.23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Оскільки на даний час судовий розгляд триває, існує ризик того, що внаслідок впливу ОСОБА_10 (яка тривалий час працювала в органах МСЕК Черкаської області), чи інших не встановлених на даний час учасників кримінального правопорушення, свідки чи експерти можуть змінити свої показання або в подальшому відмовитися від давання показань у суді. Даний ризик впливу на свідків, експертів для зміни показань в майбутньому є достатньо переконливим. 3. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні низки злочинів, у тому числі тяжких, за попередньою змовою групою осіб, що зумовлює підвищені ризики невиконання покладених на неї процесуальних обов`язків як з метою уникнення власної кримінальної відповідальності, так і сприяння в уникненні такої відповідальності іншими учасниками злочину, без обмеження себе для цього в жодних, у тому числі протиправних засобах (ризик змови). Оцінюючи обставини, передбачені ст.178 КПК України, вважає, що наявні докази, які обґрунтовують обвинувачення ОСОБА_10 , є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку; вік та фізичний стан ОСОБА_10 дозволяє застосувати щодо неї будь-який із запобіжних заходів; запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є найлегшим серед інших, а покладені обов`язки на підозрюваного не зашкодять звичайному способу її життя і ніяким чином не обмежують її свободу в пересування на території України. З метою безперешкодного завершення судового розгляду у найкоротший строк, забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, зокрема своєчасної явки за викликом до суду є необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Без застосування цього запобіжного заходу з покладенням визначених вище обов`язків запобігти настанню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливо. Водночас, внаслідок кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, вчинення якого інкримінується ОСОБА_10 , державі заподіяно шкоду у розмірі 580986,27 гривень, зважаючи на її тісні зв`язки з лікарськими закладами і правоохоронними органами Черкаської області. При цьому, особисте зобов`язання є найм`якішим запобіжним заходом, який все ж має убезпечити настання визначених ризиків, тому питання про застосування більш тяжкого запобіжного заходу буде ставитись у разі неналежної поведінки підозрюваної, переховування останньої від суду, а також у разі не виконання обов`язків покладених судом. За вказаних обставин, просить суд застосувати обвинуваченій ОСОБА_10 . ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженці с. Зелений Гай Чернівецької області, громадянці України, проживаючій за адресою: АДРЕСА_4 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_6 проти задоволення заявленого прокурором клопотання про застосування стосовно його підзахисній запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання заперечив. Вважає клопотання прокурора необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. В своєму клопотання прокурор зазначає про те, що у матеріалах кримінального провадження міститься достатньо доказів підозрювати ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 264, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України. Відповідно до тексту клопотання прокурора обвинувачення ОСОБА_10 обґрунтовується доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження, в свою чергу звертає увагу суду, що жодні докази, жоден свідок, не підтвердив обставин, які лягли в основу обвинувачення саме ОСОБА_10 . З копій матеріалів медико-експертної справи № 09-27 на ОСОБА_7 вбачається, що від імені ОСОБА_10 виконано підпис в деяких документах. При цьому, під час допиту її в якості свідка, вона пояснила, що дійсно у вказаний період (2019-2021) працювала в Черкаській обласній МСЕК і за своїми посадовими обов`язками могла підписувати документи. Але за спливом значного часу не може точно стверджувати про належність їй того чи іншого підпису. При цьому, жодні матеріали медико-експертної справи № 09-27 на ОСОБА_7 не свідчать про причетність ОСОБА_10 до будь-яких кримінальних правопорушень. Згідно з офіційною позицією розпорядника коштів Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (лист від 19.09.2025 № 2300-0304-8/55037), правові підстави для подання цивільного позову відсутні. ПФУ прямо зазначає, що пенсія ОСОБА_7 виплачувалася відповідно до чинного законодавства та на підставі документів, які не були визнані недійсними. Оскільки профільний державний орган заперечує наявність шкоди, позов прокурора є штучним, а забезпечення такого позову шляхом арешту майна позбавленим правової мети. Копія рішення № ЦО-11393 від 20.02.2025 про скасування інвалідності ОСОБА_7 не вказує на причетність ОСОБА_10 до будь-яких кримінальних правопорушень. Крім того, звертає увагу, що з відкритих джерел вбачається, що вказане рішення оскаржене в судовому порядку (справа №: 580/8696/25). Висновок комісійної судово-медичної експертизи № 31-100-2025 від 10.09.2025 не свідчить про причетність ОСОБА_10 до будь-яких кримінальних правопорушень. За вказаним висновком деякі діагнози встановлені обґрунтовано. Проте, через відмову від огляду, експертна комісія прийшла до висновку, що підстав для встановлення інвалідності не було. За відсутності огляду особи, комісія не мала повних даних про стан здоров`я, а тому висновок комісії викликає обґрунтовані сумніви. При цьому, рішення про скасування інвалідності ОСОБА_7 оскаржене ним в судовому порядку (справа №: 580/8696/25). Оглянуті речі і документи стосуються ОСОБА_7 і жодним чином не свідчать про вчинення ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 264, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України. Жоден із допитаних свідків ( ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та підозрюваний ОСОБА_7 ) не вказують на причетність ОСОБА_10 до будь-яких кримінальних правопорушень. Вона взагалі не фігурує в їх показах. Також прокурор посилається на висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 12.09.2025, за висновками якої підпис від імені ОСОБА_10 , розташований в рядку «Члени» перед друкованим текстом «( ОСОБА_10 )» на арк. 28 акту огляду Черкаської обласної МСЕК № 3920 від 27.08.2021 виконаний ОСОБА_10 . Встановити ким, самою ОСОБА_10 чи іншою особою/особами виконано підписи від її імені розташовані в рядку члени перед друкованим текстом «( ОСОБА_10 )» на арк. 4 акту огляду Черкаської обласної МСЕК № 3771 від 11.06.2019; в рядку «Члени» перед друкованим текстом «( ОСОБА_10 )» на арк. 8 акту огляду Черкаської обласної МСЕК № 3772 від 11.06.2019; в рядку «Лікарі-експерти» перед друкованим текстом « ОСОБА_10 /» на арк. 10 протоколу Черкаської обласної МСЕК № 94 від 11.06.2019 не виявляється можливим з підстав викладених у дослідницькій частині даного висновку. Таким чином, судово-почеркознавча експертиза від 12.09.2025 не підтвердила навіть участь мого клієнта у подіях 2019 року. За вказаних обставин, припущення прокурора, що обвинувачення ОСОБА_10 обґрунтовується доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження, не підтверджується зібраними у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: протоколами допитів свідків, іншими документами, здобутими у ході досудового розслідування кримінального провадження.

Вважає, що на даний час докази у кримінальному провадженні не свідчать про об`єктивний зв`язок ОСОБА_10 із вчиненням інкримінованих їй кримінальних правопорушень, тобто не виправдовують необхідність застосування щодо неї жодного запобіжного заходу. Прокурор в порушення п.п. 3, 5, 7 ч. 1 ст. 184 КПК України не посилається на матеріали, що дають підстави обвинувачувати мого клієнта у вчиненні кримінальних правопорушень, не викладає обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні і не посилається на матеріали, що підтверджують ці обставини, не обґрунтовує необхідність покладення на підозрювану конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу. В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначає про мету запобігання спробам переховування ОСОБА_10 від суду через тяжкість інкримінованих злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, ризику втечі обвинуваченої за межі України з метою уникнення відповідальності, що обґрунтовується наявністю у неї закордонного паспорта та фактом перетину нею державного кордону у 2024 році, ймовірності незаконного впливу на свідків та експертів у кримінальному провадженні з метою спонукання їх до зміни або відмови від раніше наданих показань, враховуючи тривалий час роботи ОСОБА_10 в органах МСЕК Черкаської області, ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином через можливу змову з іншими учасниками злочину для координації дій та уникнення кримінальної відповідальності, необхідності забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої та її своєчасної явки до суду для завершення розгляду справи у найкоротші строки. Натомість, його підзахисна ОСОБА_10 свої процесуальні обов`язки виконує зразково: від слідства та суду не переховується, вчасно прибуває за викликом, в тому числі телефоном, як слідчого так і прокурора, в тому числі у день виклику, слідчого судді, суду, постійно мешкає за однієї адресою, із свідками та експертами не знайома та не спілкується. Таким чином, жоден із цих ризиків об`єктивно не існує, з огляду на наступне. Щодо ризику переховування від суду. Обґрунтовуючи необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, прокурор зазначає про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість переховування ОСОБА_10 від суду. Цей ризик обвинувачення мотивує виключно тяжкістю інкримінованих злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, та фактом перетину обвинуваченою державного кордону України у 2024 році. Вважаю таку позицію прокурора неспроможною, а наведений ризик суто гіпотетичним і таким, що не ґрунтується на об`єктивних фактах. Насамперед звертає увагу суду на те, що обґрунтованість будь-якого ризику безпосередньо залежить від якості та переконливості доказів вини особи. Прокурор у своєму клопотанні повністю ігнорує той факт, що жодні докази у кримінальному провадженні не свідчать про об`єктивний зв`язок ОСОБА_10 із вчиненням інкримінованих їй кримінальних правопорушень, а тому вона є найбільш зацікавленою особою у продовженні судового розгляду, оскільки впевнена у своєму майбутнього виправданні. У особи, яка має реальну можливість юридично довести свою невинуватість, мотив для переховування від правосуддя відсутній за визначенням. Твердження прокурора про те, що тяжкість санкції сама по собі є причиною для переховування, прямо суперечить сталій практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Панченко проти Росії» та «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ наголошував, що ризик втечі не може оцінюватися виключно на основі суворості можливого покарання; він має базуватися на сукупності інших факторів, які б підтверджували наявність у особи наміру ухилитися від суду. Стороною обвинувачення не надано жодного доказу того, що ОСОБА_10 здійснювала будь-які підготовчі дії до втечі: продаж нерухомого майна, звільнення з роботи, зняття коштів з банківських рахунків чи придбання проїзних документів. Посилання прокурора на факт перетину ОСОБА_10 державного кордону у 2024 році як на ознаку ризику є маніпулятивним. Навпаки, обставина того, що обвинувачена, маючи законне право на виїзд, скористалася ним і добровільно повернулася в Україну, усвідомлюючи наявність кримінального провадження, свідчить про її високу процесуальну відповідальність та міцні соціальні зв`язки. Постійне місце проживання у м. Черкаси, наявність стабільної роботи та зразкова поведінка протягом усього досудового розслідування повністю нівелюють припущення прокурора про намір покинути територію України. Щодо тверджень прокурора про наявність ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків та експертів (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), вважає їх цілком безпідставними та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, а не на конкретних фактах. В частині заявленого ризику впливу на потерпілого окремої уваги суду заслуговує позиція Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, яке прокурор визначає як цивільного позивача, якому нібито завдано збитків. Проте, згідно з офіційним листом ГУ ПФУ від 15.09.2025 № 2066/5, адресованим Офісу Генерального прокурора, державний орган чітко зазначив, що правові підстави для подання цивільного позову у рамках даного кримінального провадження відсутні. Пенсійний фонд офіційно наголошує, що пенсія ОСОБА_7 виплачувалася на підставі документів, які не були визнані недійсними. Це означає, що на даний момент держава в особі профільної установи не вважає себе потерпілою та не визнає наявності будь-яких майнових збитків. За таких обставин виникає очевидний процесуальний парадокс та суперечність у позиції обвинувачення: прокурор стверджує про нібито «заволодіння державними коштами», тоді як законний власник цих коштів офіційно підтверджує законність їх нарахування та відмовляється від статусу потерпілого. Відсутність реальних майнових претензій з боку ПФУ свідчить про відсутність у провадженні потерпілого як такого, на якого можна було б здійснювати будь-який незаконний вплив. Таким чином, інкримінування ОСОБА_10 пособництва у заволодінні коштами, втрату яких заперечує сам суб'єкт владних повноважень, не лише ставить під сумнів обґрунтованість обвинувачення в цілому, а й повністю спростовує існування ризику впливу на потерпілого, оскільки такий учасник у розумінні наявності реальних претензій щодо ОСОБА_10 у справі відсутній. Це ще раз підтверджує, що наведені прокурором ризики є виключно формальними та позбавленими будь-якого фактичного підґрунтя. Обґрунтовуючи цей ризик, сторона обвинувачення посилається на те, що ОСОБА_10 тривалий час працювала в органах МСЕК Черкаської області, що нібито дає їй можливість впливати на свідків чи експертів для зміни їхніх показань у суді. Проте прокурор не наводить жодного фактичного підтвердження того, що за весь час досудового розслідування та судового розгляду (який триває вже деякий час) ОСОБА_10 здійснила хоча б одну спробу встановити контакт із будь-яким свідком, експертом чи іншим учасником провадження за межами судового засідання. Більше того, посилання прокурора на ризик впливу на експертів виглядає особливо нелогічним у контексті наявних доказів. Одним з доказів у справі є висновок експерта № СЕ-19/111-25/60984-ПЧ від 13.10.2025, який був підготовлений фахівцями державної експертної установи. Згідно з пунктом 2.3 цього Висновку, підпис у протоколі № 94 від 11.06.2019 за ОСОБА_10 виконала інша особа. Таким чином, результати експертизи вже зафіксовані у письмовому документі, який є об`єктивним доказом, що не залежить від усних свідчень, а ОСОБА_10 не лише не має жодного мотиву впливати на цих експертів. Також слід зауважити, що більшість свідків у даному провадженні є посадовими особами або працівниками правоохоронних органів та освітніх установ (викладачі НАПУ, працівники поліції), які не перебувають і ніколи не перебували у службовій чи іншій залежності від мого клієнта. Твердження прокурора про «достатню переконливість» цього ризику є суб`єктивною оцінкою, яка не підкріплена жодним протоколом фіксації спроб тиску, заявою свідка про погрози чи іншими даними, які б вказували на реальну загрозу правосуддю. Згідно з практикою ЄСПЛ (зокрема, у справі «Беччієв проти Молдови»), ризики не можуть ґрунтуватися на абстрактних припущеннях; вони повинні бути підтверджені конкретними доказами неналежної поведінки обвинуваченої. Оскільки за весь час провадження ОСОБА_10 демонструвала зразкову процесуальну поведінку, ризик незаконного впливу слід вважати недоведеним та штучно створеним з метою необґрунтованого обмеження прав обвинуваченої. Доводи прокурора щодо наявності ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином (п.4 ч.1 ст.177 КПК України) вважаю суто декларативними, оскільки вони базуються на загальних фразах про «ризик змови» та «протиправні засоби», не підкріплених жодним фактичним доказом. Твердження обвинувачення про те, що вчинення злочинів групою осіб за попередньою змовою саме по собі зумовлює ризик координації дій для уникнення відповідальності, є грубим порушенням презумпції винуватості. Прокурор фактично просить суд визнати ОСОБА_10 здатною на «протиправні засоби» лише на підставі самого факту пред`явлення обвинувачення, що категорично суперечить практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справі «Лабіта проти Італії» суд наголошував, що підозра у належності до злочинного угруповання не може бути самостійною підставою для висновку про ризик перешкоджання провадженню. Твердження обвинувачення про «підвищені ризики» через нібито вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб є суто декларативними. У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані (протоколи негласних слідчих дій, дані телефонних з`єднань, листування чи показання свідків), які б свідчили про наявність між ОСОБА_10 та іншими учасниками будь-яких скоординованих дій, спільних планів чи домовленостей, спрямованих на перешкоджання правосуддю або приховування обставин справи. Сам факт обвинувачення у злочині, вчиненому групою осіб, не може автоматично створювати ризик змови без наведення конкретних фактів неналежної поведінки обвинуваченої. Окремо слід наголосити на відсутності самої події злочину, що робить будь-яку «змову» логічно неможливою. Відповідно до офіційної позиції Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (лист від 15.09.2025 № 2066/5), виплати ОСОБА_7 здійснювалися на підставі документів, які є чинними та не визнані недійсними у встановленому законом порядку. Орган, який є розпорядником коштів, заперечує наявність майнових збитків та стверджує про законність нарахувань. За таких обставин у ОСОБА_10 відсутній мотив для «координації дій» з іншими особами з метою приховування порушень, оскільки сам суб`єкт владних повноважень не вбачає у цих виплатах складу правопорушення. Будь-які припущення про те, що обвинувачена може використовувати «протиправні засоби» для уникнення відповідальності, є прямим порушенням презумпції невинуватості. За весь час судового розгляду ОСОБА_10 демонструвала бездоганну процесуальну поведінку, завжди з`являлася на виклики суду та не вчиняла жодних дій, які б можна було трактувати як спробу завадити встановленню істини. Оскільки прокурором не надано доказів існування реального механізму «змови» або конкретних фактів підготовки до перешкоджання провадженню, цей ризик слід вважати недоведеним, а клопотання в цій частині таким, що не підлягає задоволенню. Щодо вимоги прокурора про покладення на ОСОБА_10 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, вважає за необхідне зазначити про їх повну необґрунтованість та неспівмірність із обставинами справи. Зокрема, вимога щодо заборони виїзду за межі Черкаської області та обов`язок здати на зберігання паспорт для виїзду за кордон до органу ДМС базуються на помилковому припущенні про наявність ризику втечі. Як вказує Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у своєму листі від 15.09.2025 № 2066/5, нарахування та виплата пенсії ОСОБА_7 здійснювалися відповідно до чинного законодавства, а правові підстави для подання цивільного позову відсутні, оскільки розпорядник коштів не визнає наявності майнових збитків. За таких обставин, коли сам «власник» коштів не вважає себе потерпілим і підтверджує законність виплат, у ОСОБА_10 відсутній будь-який мотив для переховування або ухилення від суду. Позбавлення особи права на вільне пересування та вилучення закордонного паспорта за відсутності збитків у справі та за наявності зразкової процесуальної поведінки обвинуваченої є надмірним обмеженням конституційних прав. Аналогічно безпідставною є вимога про заборону спілкування з іншими обвинуваченими, зокрема ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Прокурор обґрунтовує цей обов`язок «ризиком змови», проте в матеріалах провадження відсутні будь-які докази існування скоординованих дій між цими особами. Більше того, оскільки ПФУ підтверджує легітимність виплат на підставі чинних документів, сама подія злочину та, відповідно, «змови» для його вчинення спростовується позицією державного органу. ОСОБА_10 не може перешкоджати провадженню шляхом спілкування з особами у справі, де відсутня потерпіла сторона, а сама обвинувачена максимально зацікавлена у відкритому дослідженні матеріалів для доведення своєї невинуватості. Таким чином, покладення будь-яких обов`язків, окрім загального обов`язку прибувати за викликом суду, не відповідає вимогам законності та пропорційності, оскільки прокурором не доведено існування жодного реального ризику, який би вимагав таких обмежень. Окремо слід зупинитися на вимозі прокурора щодо покладення обов`язку здати на зберігання паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України, до відповідного органу ДМС. Вважає цю вимогу не лише необґрунтованою, а й такою, що суперечить встановленим у справі фактам та принципу пропорційності. Прокурор обґрунтовує необхідність вилучення документів ризиком втечі, посилаючись на перетин ОСОБА_10 державного кордону у 2024 році. Проте цей довід є логічно хибним, оскільки саме факт повернення обвинуваченої в Україну при усвідомленні наявності кримінального провадження є беззаперечним доказом її сумлінної процесуальної поведінки та відсутності наміру переховуватися. Більше того, вилучення паспорта є крайнім заходом обмеження свободи пересування, який може бути застосований лише за наявності реальних, а не гіпотетичних доказів підготовки до втечі, яких у матеріалах справи немає. По-друге, вилучення паспорту для виїзду за кордон є критично недопустимим з огляду на стан здоров`я ОСОБА_10 та її близьких. Обвинувачена страждає на низку тяжких хронічних захворювань, серед яких виражений остеохондроз шийного та поперекового відділів хребта з множинними протрузіями дисків, спондилоартроз, вузловий зоб та гастродуоденіт, що потребує негайного дообстеження. Проте ще більш критичною є ситуація з її матір`ю, ОСОБА_22 , яка бореться з онкологічним захворюванням (3-тя стадія раку нирки). Мати обвинуваченої потребує постійного нагляду, регулярних курсів хіміотерапії та специфічних обстежень (КТ з контрастом), а ризик рецидиву залишається високим у будь-який момент. За таких обставин можливість термінового виїзду за кордон для консультацій або лікування з використанням обладнання, якого немає в Україні, є життєво необхідною. Позбавлення ОСОБА_10 права на виїзд у цій ситуації є проявом надмірного процесуального тиску, який може призвести до непоправних наслідків для здоров`я членів її сім`ї. Покладення такого тягаря, як здача паспорта, на особу, чия провина не доведена, а подія збитків заперечується самим «потерпілим» органом, стане актом надмірного тиску. Враховуючи бездоганну явку ОСОБА_10 до суду та її глибокі соціальні зв`язки, вилучення документів є неспівмірним заходом, який не відповідає меті забезпечення процесуальної поведінки, а лише створює штучні перешкоди у повсякденному житті обвинуваченої. Звертає увагу суду, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , закінчила Новоселицький медичний коледж у 2008 році, після нього - Буковинський державний медичний університет у 2014 році за спеціальністю медична психологія, отримавши кваліфікацію лікар. Після закінчення інституту з 01.08.2014 по 31.07.2015 була зарахована лікарем-інтерном з медичної психології ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня». З 26.08.2015 року по 10.01.2025 працювала лікарем-психологом спеціалізованої фтизіо-пульмонологічної МСЕК, лікарем-психологом, лікарем-терапевтом експертом обласної МСЕК № 1, лікарем-психологом кардіологічної МСЕК, лікарем-терапевтом експертом, а з 13.01.2025 року по теперішній час працює на посаді заступника медичного директора з питань організації проведення оцінювання повсякденного функціонування особи комунального некомерційного підприємства «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради». За час роботи у комунальному некомерційному підприємстві «Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради» зарекомендувала себе високопрофесійним спеціалістом, відповідальним за організацію та забезпечення якісного та висококваліфікованого оцінювання повсякденного функціонування особи. За її активної та безпосередньої участі налагоджена робота двох експертних команд з онкології та гематології. Визначається потреба у медичному персоналі, який входить до складу експертних команд, здійснюється добір та розстановка персоналу, визначаються їхні завдання та обов`язки без втручання у сам процес визначення рівня повсякденного функціонування особи. За неповних дев`ять місяців роботи комісії командою професіоналів під керівництвом ОСОБА_10 оцифровано та відпрацьовано понад 2 тисячі справ з приводу оцінювання повсякденного функціонування. На сьогодні це є одним найкращих результатів щодо кількості та якості у межах всієї України. Її компетентність, виваженість у прийнятті організаційних рішень, оперативній заміні експертів-членів команд у випадку неможливості участь у роботі комісії з поважних причин (непрацездатність, відрядження тощо) сприяє тому, що жодного засідання комісії не було скасовано, всіх пацієнтів було прийнято та оглянуто відповідно до запланованих графіків. ОСОБА_10 постійно обліковує, контролює кількість оглянутих пацієнтів та прийнятих рішень, постійно звітує про роботу та результати діяльності експертних команд перед медичним директором, директором, медичною радою, співпрацює з Національною службою здоров`я України та Міністерством здоров`я України. ОСОБА_10 приділяє багато уваги підвищенню своєї ділової кваліфікації, бере активну участь в науково-практичних конференціях, семінарах, тренінгах. ОСОБА_10 висококваліфікований спеціаліст, вимоглива та принципова у ставленні до себе та колег. Чуйна та уважна до хворих, чітко дотримується принципів деонтології при спілкування з пацієнтами та їх родичами. Її можна охарактеризувати, як комунікабельну людину з високим рівнем самоорганізації, яка налагоджує стосунки з колегами та пацієнтами ОСОБА_10 одружена, має двох дітей. Поряд з цим, ОСОБА_10 діагностовано остеохондроз поперекового відділу хребта з протрузією L4-L5 м/х диск, Спондилоартроз. Виражений остеохондроз шийного відділу хребта з протрузіями С4-C5 та C5-C6 м/х дисків. Унковертебральний артроз. Вузловий зоб. Хронічний холецистит. Фіброзна мастопатія обох молочних залоз. Дифузний аденоміоз (ендометріоз тіла матки). Хелікобактер асоційований гастродуоденіт який потребує негайного дообстеження та лікування. Її мама - ОСОБА_22 у 2023 році оперована, 3-тя стадія раку правої нирки. Зараз на обліку, періодично проходить курси хіміотерапії , 4 рази на рік робить КТ з контрастом, рецидив можливий у будь який момент) не виключена потреба у обстежені і лікуванні за кордоном. Має багато ускладнень після перенесеної хіміотерапії. Вказані хвороби ОСОБА_10 та її мами потребують постійного лікування, що тягне за собою значні витрати коштів. При цьому, лікування може бути необхідним із залученням закордонних спеціалістів та обладнання, якого немає в наявності в Україні. Наявність таких глибоких професійних та соціальних зв`язків, разом із тим, що обвинувачена є заміжньою жінкою та виховує двох дітей, повністю нівелює ризик її переховування. Людина з таким рівнем соціальної відповідальності та професійної визнаності не може бути безпідставно обмежена у праві на вільне пересування, а тим паче позбавлена закордонного паспорта, особливо враховуючи стан її здоров`я та критичну хворобу матері. ОСОБА_22 (матір обвинуваченої) перебуває на обліку з 3-ю стадією раку нирки, проходить курси хіміотерапії та потребує постійного нагляду. У будь-який момент може виникнути потреба у терміновому залученні закордонних спеціалістів чи лікуванні за межами України, що робить вилучення паспорта прямою загрозою для життя матері його підзахисної. Просить також врахувати вимоги п.п.3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. У зв`язку із відсутністю у прокурора підстав, передбачених КПК України, ініціювати застосування щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу, не доведенням ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, просить суд у задоволенні клопотання прокурора про застосування щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та покладення на неї додаткових обов`язків відмовити. У разі, якщо суд визнає за необхідне застосувати запобіжний захід, обмежитися виключно обов`язком прибувати за кожною вимогою до суду (п.1 ч.5 ст.194 КПК України). В решті клопотання - просить відмовити.

Обвинувачена ОСОБА_10 , щодо обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання стосовно неї заперечила. Вважає клопотання безпідставним, не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Обвинувачені ОСОБА_23 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та їх захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_4 заперечили проти задоволення клопотання прокурора.

Заслухавши доводи прокурора, обвинуваченої ОСОБА_10 її захисника ОСОБА_6 , думку інших учасників провадження, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а згідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими соціальними цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. При цьому, відповідно до ч.5 даної статті цього Кодексу, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За змістом ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з нормами ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України і встановлених у судовому засіданні, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність (пп. «а» п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

В ході розгляду клопотання, судом встановлено, що ОСОБА_10 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.364, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.190 КК України, які відповідно до ст.12 КК України вказані злочини відносяться до тяжких. Причетність ОСОБА_10 до вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень підтверджується зібраними доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження.

На думку суду, наведені в клопотанні обставини в сукупності та додані до нього матеріали кримінального провадження, якими обґрунтовані доводи клопотання, дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих їй органом досудового слідства кримінальних правопорушень є обґрунтованою.

При цьому суд враховує усталену практику ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86), згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Разом з тим, слід наголосити, що під час підготовчого судового судового засідання суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, правильність кваліфікації дій обвинувачуваної особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу злочину вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню під час підготовчого судового засідання провадженні.

З положень п.1 ч.1 ст.178 КПК України вбачається, що при застосуванні запобіжного заходу суд перш за все має переконатися в наявності доказів про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується. Закон не вимагає, щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб суд був впевнений у застосуванні того чи іншого запобіжного заходу.

Також суд враховує, що за визначенням Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин".

Крім того у п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" N 35615/06 від 13 листопада 2007 року - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Таким чином, на думку суду, висновок органу досудового розслідування з приводу причетності ОСОБА_10 до вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень не є очевидно необґрунтованим.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_10 вини у вчиненні інкримінованих їй органом досудового розслідування злочину.

Розглядаючи питання наявності ризиків, на які посилалась сторона обвинувачення у клопотанні та позицію захисту щодо їх недоведеності, суд зазначає наступне.

В обґрунтування необхідності застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання прокурор в судовому засіданні посилався на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачена може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; впливати на потерпілого, свідків, експертів у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Проте, досліджуючи матеріали клопотання, надані докази, оцінюючи пояснення прокурора, беручи до уваги заперечення сторони захисту та відомості, що характеризують особу підозрюваної, суд вважає, що ні у поданому клопотанні, ні прокурором в судовому засіданні, зазначені ризики, не було доведено, як певними доказами, так і фактичними даними.

Обґрунтовуючи існування ризику можливого переховування від органів досудового розслідування та суду прокурор посилався на усвідомлення обвинуваченим ступеню тяжкості кримінального правопорушення.

Однак, на думку суду оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на низку інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна. (Panchenko проти Росії, § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev проти Молдови, § 58).

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_10 тривалий час проживає за однією й тією ж адресою, яка збігається з місцем реєстрації, працює, вперше притягується до кримінальної відповідальності, протягом здійснення досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке було внесено до ЄРДР 08.10.2025 місце проживання не змінювала, від явки до органів досудового розслідування не ухилялась, що не заперечувалось і стороною обвинувачення в судовому засіданні, що свідчить на відсутність наміру якось ухилятись чи переховуватись від суду.

Зазначене свідчить про неспроможність доводів прокурора щодо наявності ризику втечі, а отже, враховуючи вищенаведене, слідчим суддею існування такого ризику не встановлено.

Не надано також прокурором відомостей про те, що ОСОБА_10 може незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні. На думку суду, лише оголошення прокурором такого ризику не є підставою вважати, що він є існуючим.

Крім того, щодо ризику можливого впливу обвинуваченої на свідків, у даному кримінальному провадженні, суд зазначає, що в ході розгляду клопотання прокурором не надано жодних доказів на підтвердження того, що обвинувачена вчиняла дії спрямовані на здійснення впливу на останніх.

Крім того, суд вважає, що прокурором не доведено існування можливості незаконного впливу на експертів у цьому кримінальному провадженні. При цьому суд зазначає, що у контексті кримінального провадження ризиком є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. А відтак доводи прокурора щодо можливості впливу обвинуваченою на експертів носять абстрактний характер і є лише його припущенням.

Також, посилання прокурора, як на підставу для обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, на можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд вважає надуманим, оскільки прокурором не надано належного обґрунтування існування такого ризику, а відтак стороною обвинувачення не доведено, що підозрювана може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені обставини також виключають можливість вважати існуючими наведені прокурором ризик, які засновані на припущеннях за відсутністю конкретних доказів вчинення спрямованих на таке дій.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що прокурором у поданому клопотанні та у судовому засіданні не доведено наявність обставин, передбачених п.2 ч.1 ст.194 КПК України, а саме наявності достатніх підстав вважати, що існує хоч один із ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, на які вказував прокурор у клопотанні.

Згідно з ч.3 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Встановлені у судовому засіданні обставини свідчать про те, що підстави для застосування до обвинуваченої ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відсутні, але, зважаючи на те, що прокурором у клопотанні та в судовому засіданні доведено наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, для досягнення дієвості завдань кримінального провадження, відповідно до ч.3 ст.194 КПК України буде достатнім зобов`язання обвинуваченої прибувати за кожною вимогою до суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, стосовно ОСОБА_10 , слід відмовити.

Керуючись ст.ст.177, 178, 179, 193, 194, 196, 315, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовити.

Відповідно до вимог ч.3 ст.194 КПК України, зобов`язати обвинувачену ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду.

Копію даної ухвали вручити обвинуваченій, захиснику та прокурору - для відому та виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя ОСОБА_1