Справа № 307/1797/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/753/25 за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2025 року клопотання прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:007:0001, площею 1,47 га, для ведення особистого селянського господарства, яка належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером :02:007:0002, площею 1,59 га, для ведення особистого селянського господарства, яка належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , шляхом заборони розпоряджатися вказаними земельними ділянками та відчужувати їх.

З матеріалів судового провадження вбачається, що до слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області надійшло клопотання прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна.

Прокурор просив накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:007:0001, площею 1,47 га, для ведення особистого селянського господарства, яка належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером :02:007:0002, площею 1,59 га, для ведення особистого селянського господарства, яка належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , шляхом заборони розпоряджатися вказаними земельними ділянками та відчужувати їх.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що зазначене у клопотанні майно визнане речовим доказом у кримінальному провадженні, та з урахуванням можливості використання вилученого майна як доказів у кримінальному провадження, з метою збереження речового доказу та досягнення повноти та всебічності у даному кримінальному провадження, прийшов до висновку про наявність достатність підстав для накладення арешту на це майно, яке відповідає критеріям, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

В апеляційних скаргах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначають, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, такою що не відповідає вимогам КПК та істотно порушує його вимоги, внаслідок чого підлягає скасуванню. Звертає увагу, що оскаржувана ухвала слідчого судді не містить жодних відомостей про кримінальне провадження в межах якого накладено арешт на майно (номер кримінального провадження, дату вчинення кримінального правопорушення, дату внесення відомостей в ЄРДР, статтю на підставі якої порушено кримінальне провадження, особу, яка вчинила кримінальне правопорушення). Зазначають, що прокурором не доведено, а слідчим суддею не зазначено обґрунтованості накладення арешту на майно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , і яким чином незастосування цього заходу забезпечення кримінального провадження може вплинути на обмеження можливостей органу досудового розслідування. Вважають, що у даному кримінальному провадженні відсутні правові підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, на які посилається прокурор у клопотанні та слідчий суддя в ухвалі, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Просять суд, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на земельні ділянки з кадастровим номером :02:007:0001, площею 1,47 га, яка належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером :02:007:0002, площею 1,59 га, яка належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 відмовити.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, апелянтів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх представника-адвоката ОСОБА_8 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що у матеріалах провадження наявне клопотання прокурора про розгляд судового провадження без його участі. Доводи в апеляційних скаргах заперечує, так як вказані земельні ділянки на даний час визнані речовим доказом у справі та арешт накладено з метою їх не відчуження до закінчення досудового розслідування, просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та вимоги апеляційних скарг, вивчивши матеріали провадження за клопотанням про накладення арешту на майно та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 06 жовтня 2025 року відповідає у повній мірі.

Як вбачається із матеріалів клопотання, Тячівським РВП ГУНП в Закарпатській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні зареєстрованому до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000058 від 27.10.2016, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В межах даного кримінального провадження, прокурор Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області з клопотанням про арешт майна, шляхом накладення заборони розпоряджатися вказаними земельними ділянками та відчужувати їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. ст. 170 173 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладене на нього арешт як на речовий доказ.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог ст. ст.170-173 КПК України, з'ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні прокурора доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

Постановою прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_7 від 03.10.2025, земельна ділянка з кадастровим номером :02:007:0001, площею 1,47 га, для ведення особистого селянського господарства, яка належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 та земельна ділянка з кадастровим номером :02:007:0002, площею 1,59 га, для ведення особистого селянського господарства, яка належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №60000058 від 27.10.2016, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно могло зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, оскільки підставою внесення зазначених відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стало те, що: «посадові особи Солотвинської селищної ради та управління Держгеокадастру у Тячівському районі, діючи умисно, в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 внесли завідомо неправдиві відомості у витяги з рішення 4 сесії 22 скликання Солотвинської селищної ради №24 від 24.03.1995 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність для обслуговування житлового будинку та господарських будівель», якими передано у приватну власність на території Солотвинської селищної ради по вул.Магура, б/н земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства гр-нам ОСОБА_9 площею 0,79 га, ОСОБА_10 площею 0,80 га, ОСОБА_11 площею 0,78 га та ОСОБА_12 площею 0,69 га. Крім того, в порушення вимог ст.ст. 12, 13, 33 Лісового кодексу України та ст.ст. 56, 81, 83, 116, 118 Земельного кодексу України, внесли завідомо неправдиві відомості до технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж вказаних земельних ділянок в натурі (на місцевості), стосовно віднесення їх до земель сільськогосподарського призначення та в подальшому безоплатно передали у власність ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 земельні ділянки загальною площею 3,06 га вартістю 926803 грн. Однак, встановлено, що вказані земельні ділянки згідно матеріалів лісовпорядкування відносяться до земель лісогосподарського призначення, які розташовані в кварталі 24 виділу 12 Грушівського лісництва та перебувають в постійному користуванні Державного підприємства «Брустурянське лісомисливське господарство» (на теперішній час ДСГП «Ліси України»), які з постійного користування лісогосподарського господарства не вилучались», що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для прокурора звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляду на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ч. 2 ст. 167 КПК України, тому доводи сторони захисту з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованою і такі відхиляються.

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч доводів апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Доводи апелянтів, що прокурором не доведено, а слідчим суддею не зазначено обґрунтованості накладення арешту на майно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , і яким чином незастосування цього заходу забезпечення кримінального провадження може вплинути на обмеження можливостей органу досудового розслідування, апеляційний суд звертає увагу на те, що для з?ясування зазначених обставин, слідчим Тячівського РВП ГУНП В Закарпатській області ОСОБА_13 , 14.08.2025 винесено постанову про призначення земельно-технічної експертизи, в якій зазначені відповідні запитання щодо відношення зазначених земельних ділянок до вказаного кримінального провадження.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтами не надано та колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що власникам або володільцям майна слід врахувати положення абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК, згідно до яких арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На інші доводи, які би давали підстави для скасування судового рішення в апеляційній скарзі не вказується.

Тому, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, такою, що постановлена з метою забезпечення якісного проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні та запобіганню неправомірним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення і не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2025 року про арешт майна, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді