Справа №295/1360/26
УХВАЛА

03.02.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі клопотання прокурора Житомирської окружної прокуратури про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст.146, ч.1 ст. 152 КК України-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Богунського районного суду міста Житомира перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001870 від 11.12.2025 р. за обвинуваченням ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст.146, ч.1 ст. 152 КК України.

Згідно ухвали слідчого судді Богунського районного суду міста Житомира від 12.12.2025 р. обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 07 лютого 2026 року включно.

Прокурором заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, яке мотивовано тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.122, ч. 1 ст.146, ч.1 ст.152 КК України. Ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу, а саме передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України не змінились та продовжують існувати. В провадженні Богунського районного суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, в якому укладено угоду з обвинуваченим про визнання винуватості.

Потерпіла підтримала клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_6 просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник адвокат ОСОБА_5 , просила відмовити у задоволенні клопотання, зазначила, що у сторони обвинувачення немає жодного доказу на підтвердження винуватості її підзахисного у вчиненні тих злочинів, які йому інкримінуються. Крім того, прокурором не обгрунтовано жодного ризику.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження у тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього кодексу.

Відповідно до ст. 131 КПК України, з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких віднесені, зокрема і запобіжні заходи.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання вчиненню дій, передбачених п.п. 1-5 частини 1 статті 177 КПК України. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені п.п. 1-12 статті 178 КПК України.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор послався на існування ризику переховування від суду; незаконного впливу на свідків; вчинення нового кримінального правопорушення.

Суд вважає обгрунтованим ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, при встановленні наявності ризику незаконного впливу на потерпілу, свідків суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Про ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить той факт, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, будучи обвинуваченим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

З встановлених ризиків, на цьому етапі кримінального провадження продовження строку застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості відповідного кримінального провадження і забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є: домашній арешт, застава, особиста порука, особисте зобов`язання. Втім, на переконання суду, жоден з цих запобіжних заходів не здатний запобігти встановленим ризикам.

Окрім встановлених ризиків, суд враховує також інші обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, зокрема, вік та стан здоров`я обвинуваченого, майновий стан.

Оцінивши наведені обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є пропорційним для запобігання ризикам, наведеним у клопотанні прокурора ризикам, а застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить на даній стадії судового провадження досягнення мети запобіжного заходу та належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Згідно вимогам частини 3 статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Суд не визначає розмір застави на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183-184, ч. 3 ст. 315, ст.ст. 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Житомирської окружної прокуратури про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст.146, ч.1 ст. 152 КК України - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 03 квітня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1