Справа № 569/704/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Рівне

Колегія суддів Рівненського міського суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у залі суду в м. Рівне кримінальне провадження № 0001138 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, п.п. 6,11,12 ч. 2 ст.115, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 347-1, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, п.п .6,11,12,13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст.347-1 , п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст.263 КК України, ОСОБА_10 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.27, ч. 3 ст.28, ч.1 ст.14, п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

В судовому засіданні прокурор заявив письмове клопотання, в якому просить продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строком на шістдесят діб. Клопотання обґрунтовує тим, що існують ризики, зазначені у ст.177 КК України та є достатні підстави вважати, що в разі не обрання або обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою ОСОБА_6 буде переховуватись від суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, зможе перешкоджати суду у розгляді кримінального провадження, чинити тиск на учасників кримінального провадження, зможе вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Відповідно прокурор ОСОБА_5 клопотання підтримав з наведених у ньому мотивів, заперечував проти зміни запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечує проти задоволення клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просить обрати щодо нього міру запобіжного заходу не пов"язану із позбавленням волі, а саме домашній арешт.

Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати відносно її підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши учасників судового розгляду, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою Рівненського міського суду від 26.11.2025 року ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .

У відповідності до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні питання про продовження тримання під вартою суд керується загальними приписами, які регулюють застосування запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і стадії кримінального провадження.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст.178 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі стосовно індивідуальних особливостей підозрюваного/обвинуваченого.

Згідно з положеннями ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. ч. 6, 8 ст. 176 цього Кодексу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Це кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, згідно встановленого судом порядку дослідження доказів розпочато дослідження письмових матеріалів кримінального провадження.

Суд надаватиме оцінку винятково питанню продовженню існування заявлених прокурором ризиків.

Суд наголошує, що обґрунтованість застосованого раніше запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, або внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його продовження чи пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити в майбутньому. Отже, ризики слід вважати наявними за умови встановлення їх імовірності. Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. При встановленні ризиків суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Суд враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, повторне зазначення в ухвалі про продовження запобіжного заходу одних і тих самих ризиків, з обґрунтуванням продовження їх існування, не становитиме порушення права на свободу та на особисту недоторканість (рішення ЄСПЛ «Штепа проти України», «Войкін проти України»).

На думку суду, ризик переховування обвинуваченого від суду досі є реальним з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , та суворість можливого покарання. Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, п.п. 6,11,12 ч. 2 ст.115, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 347-1, ч. 1 ст. 263 КК України. Відповідно до п.п. 6,11,12 ч. 2 ст.115 КК України, зважаючи на санкцію статті даний злочин відноситься до особливо тяжких кримінальних правопорушеннь, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна. Отже, усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності у випадку визнання його винуватим у майбутньому, обвинувачений може вчиняти дії, спрямовані на переховування від суду.

Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді потенційного ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі, у перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Оцінюючи можливість впливу на свідків суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч.1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу (ч.4 ст. 95 КПК України).

Відтак, ризик впливу на свідків існує не лише на етапі досудового розслідування при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідка та дослідження їх судом.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, та те, що на даний час свідки в судовому засіданні не допитані, існує реальна можливість безпосереднього впливу ОСОБА_6 на свідків з метою схилити їх до зміни показань чи відмови від дачі показань.

Суд вважає неспроможними доводи прокурора про наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що на даний час на розгляді в Рівненському міському суді перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 . При цьому суд, керуючись принципом презумпції невинуватості враховує, що у кримінальному провадженні, яке розглядається судом, обвинувальний вирок відносно обвинуваченого не ухвалювався.

Враховуючи обставини належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового розгляду справи, відсутність нарікань на його поведінку з боку суду та сторони обвинувачення, відсутність фактів затягування судового розгляду зі сторони останнього, суд дійшов висновку, що хоча ризики, встановлені попередніми судовими рішеннями, дотепер продовжують існувати, втім ризик переховування ОСОБА_6 від суду та ризик впливу на свідків зменшилися.

З огляду зменшення актуальності ризиків переховування обвинуваченого від суду та ризику впливу на свідків, суд вважає, що запобігти вказаним ризикам можливо шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосування електронного засобу контролю, який в достатній мірі зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та буде найбільш домірним заходом на теперішній час, який збалансує інтереси суспільства, держави та обвинуваченого.

У зв`язку із обранням обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, та встановлення ризиків кримінального провадження, суд вважає за необхідне визначити обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Суд вважає за необхідне визначити обов`язки, які корелюються з встановленими ризиками кримінального провадження, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися за межі Рівненської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватись від спілкування безпосередньо та опосередковано із свідками у кримінальному провадженні з приводу обставин кримінального правопорушення; носити електронний засіб контролю.

Керуючись ст. 176-178, 183, 331 КПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 у виді тримання під вартою відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новокостянтинів, Летичівського району Хмельницької області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , та проживаючого: АДРЕСА_2 , громадянина України, попередньо обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту з використанням електронного засобу із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , строком на два місяці, тобто з 19 січня 2026 року по 19 березня 2026 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки: не відлучатись із місця проживання в якому він проживає, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , прибувати до суду за першою вимогою; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в"їзд в Україну; повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання, утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками по даному кримінальному провадженні, носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали та термін дії обов`язків, покладених судом, визначити до 19 березня 2026 року.

Ухвалу про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді цілодобового домашнього арешту передати на виконання в Рівненське РУП Головного управління Національної поліції у Рівненській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3