ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/419/26 Справа № 243/636/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

підозрюваного: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2026 року , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, внесеному до ЄРДР за №0000096 від 18 січня 2026 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2026 року задоволено клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовано до ОСОБА_6 , підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000096 від 18 січня 2026 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, без визначення розміру застави, з утриманням останнього на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді необґрунтованою, безпідставною, та такою що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що слідчий суддя при обранні запобіжного заходу не забезпечила належного судового контролю та не перевірила дотримання вимог КПК України щодо доведеності обґрунтованої підозри, наявності реальних ризиків та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Зазначає, що сторона обвинувачення не надала належних і допустимих доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не довела, що жоден із альтернативних заходів не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Вказує, що суд безпідставно погодився з доводами про можливість незаконного впливу на свідків, попри відсутність свідків події. Зазначає, що твердження суду про ризик самокалічення, симулювання хвороби або вчинення інших кримінальних правопорушень не підтверджені жодними доказами. Вважає, що суд не обґрунтував рішення про тримання під вартою без визначення розміру застави та не навів доказів неможливості застосування застави як альтернативного заходу. Зазначає, що сторона обвинувачення не довела необхідність незастосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема застави, навіть з урахуванням того, що підозрюваний визнав вину. Вказує, що суд не врахував дані про особу підозрюваного: відсутність судимостей, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також статус військовослужбовця. Вважає, що за наявності цих обставин можливим є застосування більш м`якого запобіжного заходу. Просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою визначити ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону на момент розгляду клопотання слідчого судом першої інстанції дотримані.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг захисників підозрюваного, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані в повній мірі.

Як убачається з матеріалів провадження, 18 січня 2026 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

Висновки слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання, зокрема: протоколом огляду місця події, протоколами допиту свідків, довідкою про причину смерті, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, письмовими поясненнями підозрюваного та іншими матеріалами в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя не перевірила доведеність обґрунтованої підозри, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки в оскаржуваній ухвалі наведено перелік доказів, які у своїй сукупності відповідають стандарту «розумної підозри», визначеному практикою ЄСПЛ, та є достатніми на даній стадії кримінального провадження.

Посилання сторони захисту на відсутність належних доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, також є безпідставними.

Так, слідчим суддею обґрунтовано встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України можливість переховування від органів досудового розслідування та суду. Підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років, що саме по собі об`єктивно підвищує ризик ухилення від правосуддя. Твердження захисту про відсутність спроб втечі не спростовує наявність такого ризику, оскільки належна процесуальна поведінка на момент розгляду клопотання не виключає можливості її зміни у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо доводу апеляційної скарги про відсутність ризику незаконного впливу на свідків, колегія суддів зазначає, що підозрюваний та свідки проходять військову службу в одній військовій частині, що створює об`єктивну можливість впливу на них. Обставина відсутності безпосередніх очевидців моменту пострілів не виключає наявності свідків, які можуть повідомити відомості, що мають доказове значення. Відтак доводи захисту в цій частині є необґрунтованими.

Твердження апеляційної скарги щодо недоведеності ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, є безпідставними. Слідчий суддя обґрунтовано врахував характер інкримінованого діяння, спосіб його вчинення із використанням автоматичної вогнепальної зброї, стан алкогольного сп`яніння підозрюваного, а також можливість вчинення дій, спрямованих на ухилення від відповідальності, у тому числі шляхом симулювання хвороби чи інших протиправних способів перешкоджання розслідуванню. Сукупність цих обставин свідчить про реальність зазначених ризиків.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не визначив розмір застави, є також необґрунтованими. Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя вправі не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини. З огляду на інкримінований підозрюваному злочин проти життя особи та встановлені ризики, висновок слідчого судді про недоцільність визначення застави є законним і належним чином вмотивованим.

Посилання захисника на визнання підозрюваним вини не спростовує необхідності застосування виняткового запобіжного заходу, оскільки щире каяття саме по собі не усуває наявних процесуальних ризиків.

Щодо доводів про неврахування даних про особу підозрюваного відсутність судимостей, позитивна характеристика, наявність двох неповнолітніх дітей, статус військовослужбовця, колегія суддів зазначає, що слідчий суддя врахував ці обставини відповідно до вимог ст. 178 КПК України. Однак зазначені дані не є такими, що виключають можливість застосування тримання під вартою, особливо з урахуванням тяжкості інкримінованого злочину та встановлених ризиків. Більше того, більшість з цих обставин існували й на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, що не стало перешкодою для його вчинення.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що слідчий суддя правильно встановив наявність обґрунтованої підозри, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси особи з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, достатність підстав для застосування запобіжних заходів.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У судовому засіданні прокурорами доведено, що більш м`який запобіжний захід обраний ОСОБА_6 на даній стадії кримінального провадження не міг запобігти встановленим ризикам, так як перебуваючи під домашнім арештом або під дією іншого більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний ОСОБА_6 без будь-яких перешкод міг чинити вплив на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 .

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, ухвалу слідчого судді суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2026 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, внесеному до ЄРДР за №0000096 від 18 січня 2026 року - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді