Справа № 314/1117/26
Провадження № 1-кс/314/301/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2026 м. Вільнянськ

Слідчий суддя Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000174 від 28.02.2026, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, п.1 ч. 2 ст. 115 КК України, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: м. Білозерське, Добропільського району, Донецької області, громадянина України, середньо-спеціальна освіта, який проходить військову службу на посаді оператора безпілотних літальних апаратів 2 відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів роти безпілотних авіаційних комплексів мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, у військовому званні «солдат», не одруженому, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

встановив:

З наданих суду матеріалів вбачається, що в провадженні клопотання слідчого СВ ВП № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000174 від 28.02.2026, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, п.1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , призначено на посаду оператора безпілотних літальних апаратів 2 відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів роти безпілотних авіаційних комплексів мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком та який продовжено до 04 травня 2026 року.

Відповідно до положень ст. 3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність.

Згідно ст. 2 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка набрала чинності до України 11 вересня 1997 року, право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.

Положеннями ст.ст. 3, 27 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Відповідно до ст. 281 Цивільного кодексу України фізична особа має невід`ємне право на життя, а також не може бути позбавлена життя.

Однак, незважаючи на наведені вимоги законодавства, ОСОБА_5 , вчинив особливо тяжкий злочин проходячи військову службу у військовому званні «солдат», на посаді оператора безпілотних літальних апаратів 2 відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів роти безпілотних авіаційних комплексів мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , 28 лютого 2026 року, у період часу з 01:00 годин до 01:30 годин, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось за можливе, знаходячись за тимчасовим місцем дислокації, у приміщенні житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків із військовослужбовцем ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить службу у військовому званні «сержант» на посаді головного сержанта роти безпілотних авіаційних комплексів мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , маючи умисел спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 , усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді настання смерті останнього та бажаючи їх настання, діючи умисно, взяв до рук вогнепальну зброю, а саме автомат АК-74 № НОМЕР_2 , калібру 5,45мм, який закріплений за військовослужбовцем ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проходить службу у цій же військовій частині на посаді навідника-оператора безпілотних авіаційних комплексів, здійснив із вказаного автомату не менше двох пострілів в ОСОБА_8 , після чого не зупиняючись на скоєному, продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, діючи умисно, тримаючи автомат АК-74 № НОМЕР_2 в руках, спрямував його в бік ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проходить службу у військовому званні «солдат» на посаді оператора безпілотних літальних апаратів 10 відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів роти безпілотних авіаційних комплексів мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , та який прибіг на допомогу ОСОБА_8 , після чого здійснив не менше чотирьох пострілів в ОСОБА_10 . В результаті вказаних умисних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: вогнепального наскрізного поранення грудної клітки зліва, перелом ребер зліва, вогнепальне наскрізне поранення ділянки лівого ліктьового суглобу; ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: вогнепального кульового наскрізного поранення черевної порожнини з пошкодженням руйнуванням лівої нирки, пошкодженням поперекового відділу ободової кишки в ділянці селезневого та печінкового кутів, поранення нижнього полюсу правої нирки, пошкодження тонкої кишки на 230 см від Трейця, десерозація на рівні 30 та 40 см від Трейця, гематоми стінки тонкої кишки на 270 та 280 см від Трейця, крайове пошкодження правої долі печінки V сегменту, гематома заочеревинного простору по обох фланках, вогнепальний перелом Х ребра зліва, тіла 1-2 хребця поперекового відділу хребта, вогнепальне наскрізне поранення задньої поверхні грудної клітки зліва, вогнепальне кульове поранення правої сідниці, з якими поранених військовослужбовців було доставлено до лікарні, таким чином ОСОБА_5 не довів свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя двох осіб до кінця, з причин, що не залежали від його волі.

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст. 115 КК України, що кваліфікується, як: : «закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двом особам, так як особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі».

28.02.2026 о 11 годин 05хвилини ОСОБА_5 фактично був затриманий працівниками поліції за підозрою та доставлений до відділення поліції №2 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, де у період часу з 11 годин 37 хвилин до 13години 28 хвилин був складений протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину в порядку ст.208 КПК України.

28.02.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру по кримінальному провадженню №0000174 від 28.2.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 15, п.1 ч. 2 ст.115 КК України.

Таким чином, під час досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 зазіхнув на невід`ємне право будь-якої людини - право на життя, закріплене ст.ст. 3, 27 Конституції України, а саме скоїв особливо тяжкий умисний злочин, за який КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час проведення досудового розслідування встановлено наявність наступних ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 :

- може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- може незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному

провадженні;

- може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

На підставі вищезазначеного органом досудового розслідування відповідно до положення п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування.

Зокрема, вищевказаний ризик підтверджуються тим, що підозрюваний ОСОБА_5 усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, та невідворотності покарання за його вчинення, є ризик того, що підозрюваний може залишити своє місце проживання і таким чином буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим перешкоджатиме встановленню істини у справі.

Окрім цього, ОСОБА_5 під час дії на території України воєнного стану, з метою створення перешкод досудовому слідству, може виїхати за межі території України або на тимчасово окуповані території України, у зв`язку з цим, у правоохоронних органів фактично не буде можливості затримати підозрюваного та як наслідок, притягнути останнього до кримінальної відповідальності, тому існують ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, просили його задовольнити на підставах, які викладені в клопотанні.

Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні не заперечували проти задоволення клопотання.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення учасників процесу, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ ВП № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000174 від 28.2.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 15, п.1 ч. 2 ст.115 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Стороною обвинувачення у клопотанні та доданих документах доведено наявність підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, п.1 ч. 2 ст.115 КК України.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі „Ілійков проти Болгарії Європейський суд з прав людини зазначив, що „суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Виходячи з того, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до п`ятнадцяти років, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КК України, зазначених у клопотанні слідчого та наведених прокурором у судовому засіданні.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Виходячи з інкримінованого ОСОБА_5 злочину, при вирішенні даного клопотання, слідчий суддя враховує його суспільну небезпеку, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її підозрюваним.

В ході розгляду клопотання підозрюваним не надано слідчому судді доказів про відсутність у підозрюваного наміру вчинити дії, направлені на переховування від органу досудового розслідування, а також не доведено відсутності у підозрюваного наміру вчинити інший злочин, та враховуючи, що матеріали клопотання не містять даних про міцність соціальних зв`язків підозрюваного, а також даних про джерело його доходу, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним, у сукупності із даними про особу підозрюваного, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу свідків у провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, підтверджує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та можливість застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, слідчим суддею не встановлено .

Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від органів розслідування й суду, оскільки протягом розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та наявність обставин, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, слідчий суддя вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу,

За викладених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Виходячи з вимог ст. 115 КПК України, строк дії запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання з 28.02.2026, та у відповідності до ст. 197 КПК України, згідно якої строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, слідчий суддя вважає за необхідне визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 до 28.04.2026 включно.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 192-194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, п.1 ч. 2 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який обчислювати з 28.02.2026.

Встановити строк дії даної ухвали до 28.04.2026 включно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1

02.03.2026