Справа № 694/424/26 1-кс/694/140/26
У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

про застосування запобіжного заходу - особисте зобов`язання

20.02.2026 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (ВКЗ),

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000213 від 19.02.2026про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шпола, Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей та інших осіб не має, депутатом не є, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 оператора управління екіпажу БпЛА ланки БпЛА старшого лейтенанта, перебуває у Збройних силах України з серпня 2018 року, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч.1 ст.125 КК України,

з участю підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенант поліції ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням, погодженим прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У клопотанні зазначено, що у провадженні СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області знаходяться матеріали досудового розслідування за № 0000213 від 19.02.2026за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч.1 ст.125 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію», завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджуються Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до наказу начальника ГУНП в Черкаській області № 125 о/с від 15.04.2024 капітан поліції ОСОБА_10 призначений на посаду поліцейського офіцера громади Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ВПД № 2 (м. Шпола) Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області.

19.02.2026 відповідно до доручення про забезпечення публічної безпеки та порядку під час виконання заходів загальної мобілізації на території Звенигородського району, Черкаської області поліцейський офіцер громади Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ВПД № 2 (м. Шпола) Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області капітан поліції ОСОБА_10 спільно із двома працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , заступив на оповіщення населення Звенигородського району із табельною вогнепальною зброєю, спеціальними засобами у форменому одязі по охороні громадського порядку та забезпечення дорожнього руху на території Шполянської об`єднаної територіальної громади.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України провадять свою діяльність на засадах вірності конституційному обов`язку та військовій присязі; верховенства права, законності та гуманності, поваги до людини, її конституційних прав і свобод; виховання військовослужбовців на патріотичних, бойових традиціях Українського народу, додержання військової дисципліни.

Відповідно до ст. ст. 11, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожен військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до ст. ст. 1, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна, зокрема, зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

ІНФОРМАЦІЯ_3 27.03.2024 з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу, здійснено призов ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на військову службу за призовом під час мобілізації після чого останній проходив службу в Збройних Силах України на різних посадах.

В подальшому згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 22 (по стройовій частині) ОСОБА_7 призначено на посаду оператора управління екіпажу безпілотного літального апарату ланки безпілотних літальних апаратів військової частини НОМЕР_1 .

Згідно ст. 24 ч. 1 п. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992, ОСОБА_7 набув статусу військовослужбовця, у зв`язку з чим, він повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 та ст. ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19.02.2026 о 10 годині 15 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи по АДРЕСА_2 , умисно заподіяв працівнику правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, за наступних обставин.

Так, 19.02.2026 о 10 годині 15 хвилин поліцейський офіцер громади Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ВПД № 2 (м. Шпола) Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області капітан поліції ОСОБА_10 на службовому автомобілі марки «Renault Duster», р.н. НОМЕР_2 з проблисковими маяками та символікою Національної поліції України, здійснював свої службові обов`язки щодо охорони громадського порядку та перебував у форменому одязі, де під час патрулювання по вул. Європейська, 2, в м. Шпола, Звенигородського району, Черкаської області назустріч йому йшов по тротуарній доріжці ОСОБА_7 та, побачивши його службовий автомобіль, почав тікати та щось викинув з рук на землю, після чого з метою з`ясування обставин події, ОСОБА_10 вийшов з автомобіля та підійшов до ОСОБА_7 , який демонструючи свою уявну перевагу, достовірно знаючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, перебуваючи біля ОСОБА_11 , який виконував свої службові обов`язки, діючи умисно, реалізовуючи намір, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс останньому лівою рукою, а сааме: зігнутими пальцями один удар із тисненням та видавлюванням в область лівого ока, в результаті чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження, відповідно до медичної довідки КНП «Лікарня іменів братів ОСОБА_12 і ОСОБА_13 » Шполянської міської ради ОТГ, у вигляді рани нижньої повіки зліва, які відповідно до наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, ОСОБА_7 19.02.2026 о 10 годині 50 хвилин, перебуваючи в кареті швидкої медичної допомоги за адресою: вул. Європейська, 2, м. Шпола, Звенигородського району, Черкаської області, під час огляду, сидячи на носилках, діючи умисно, реалізовуючи намір направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_14 один удар кулаком правої руки в область лівого ока, в результаті чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження відповідно до медичної довідки КНП «Лікарня іменів братів ОСОБА_12 і ОСОБА_13 » Шполянської міської ради ОТГ у вигляді: навколо орбітальної гематоми зліва, які відповідно до наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

19.02.2026 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345 та ч. 1 ст. 125 КК України, про що зроблена відповідна відмітка у Єдиному реєстрі досудових розслідувань.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, та у вчиненні кримінального правопорушення, ч. 2 ст. 345 КК України - умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

19.02.2026 о 11:30 год ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345 та ч. 1 ст. 125 КК України.

20.02.2026 ОСОБА_7 в порядку, передбаченому 278 КПК України, вручено повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Зазначається, що в матеріалах кримінального провадження міститься достатньо фактичних даних для обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 згідно ч. 1 ст. 177 КПК України слідчий вважає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345 та ч. 1 ст. 125 КК України, а також наявність достатніх підстав для існування ризиків, передбачених п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний, усвідомлюючи, що за вчинені кримінальні правопорушення йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі до п`яти років, з метою уникнення відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, так як суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Крім того, відповідно до характеризуючих даних, ОСОБА_7 є особою, яка самовільно залишила військову частину, а тому достатньо підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 буде і надалі переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілих та свідків, які є ключовими у провадженні, шляхом здійснення на них психологічного тиску або погроз застосування фізичної розправи з метою зміни показів на його користь тощо.

Враховуючи викладені вище обставини, на думку органу досудового розслідування, є всі достатні та обґрунтовані підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України, тому ОСОБА_7 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання, більш адекватним вважали запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладанням обов`язків.

Підозрюваний та його захисник відповідали на питання суду, зазначили, що з 2018 року ОСОБА_7 був студентом військового вузу, з початком повномасштабного вторгнення невідкладно підписав контракт на проходження служби в лавах ЗСУ, з тих пір є діючим військовослужбовцем, учасником бойових дій, ніколи не полишав місце служби, виконує свій військовий обов`язок і на цей час, нагороджений відзнакою президента України «За оборону України», 19.02.2026 знаходився у місті Шпола з дозволу командира підрозділу та командира військової частині, в якій служить, оскільки у Шполі проживає його мати, а батько та рідний брат також виконують свій військовий обов`язок в інших частинах ЗСУ, тому іноді він з дозволу командирів навідує матір, надає їй посильну допомогу. Під час руху по вул.. Європейській у м. Шпола його зупили двоє працівників ТЦК та поліцейський, під час спілкування на підвищених тонах, не розібравшись в ситуації, не пересвідчившись у тому, що ОСОБА_7 є діючим військовослужбовцем, застосували фізичне насилля, внаслідок чого останній отримав ушкодження задньої частини голови, а також інші ушкодження, та тимчасово фактично втратив свідомість, перестав сприймати навколишні події, майже не пам`ятає, що відбувалося з ним і навколо нього. Йому було викликано швидку допомогу у зв`язку з таким станом. Відповідно, він не мав наміру заподіювати тілесних ушкоджень ні працівникові поліції, ні медичному працівнику, а діяв несвідомо внаслідок різкої зміни стану здоров`я. Дії працівників ТЦК та поліцейського є неприпустимими, оскільки можливості щось пояснити не надавалося, обставини проходження служби не перевірялися, тому він обурений ставленням до військовослужбовця, а також намаганнями викривити ситуацію та обставини, які дійсно відбулися. З місця події не тікав, категорично заперечував обставини перебування в стані СЗЧ, просив розібратися в подіях та не застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначив, що підозрюваний ОСОБА_7 не утворює на даний час небезпеки для оточуючих, подія, що трапилася із ним, є штучно утвореною. Вказав, що підозрюваний має позитивні характеристики, не схильний до вчинення правопорушень, є діючим військовослужбовцем, має матір, до якої приїздить і опікується, а також батька та рідного брата, яки також виконують на даний час свій військовий обов`язок. У підсумку адвокат не вбачав підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні допитано командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_15 , який пояснив, що 19.02.2026 виявили відсутність ОСОБА_7 , що є нетиповим для нього, оскільки з першого дня військової агресії останній проходить військову службу, зарекомендував себе як відповідальний, ефективний, вмотивований, незамінний боєць, завжди зосереджений на виконання поставлених завдань, які доводить до кінця, категорично відхилив обставини СЗЧ з боку ОСОБА_7 , підтвердив, що жодних службових розслідувань з цього питання не порушувалося, а твердження прокурора про таке не відповідають дійсності. Характеризував ОСОБА_7 виключно позитивно, підтвердив ті обставини, що надав дозвіл підозрюваному навідати матір, що відбувалося і раніше. Звернув увагу суду, що ОСОБА_7 виглядає побитим, має на обличчі синці. Обставини завдання поліцейському та працівнику швидкої допомоги ушкоджень пояснив ймовірним нетиповим станом ОСОБА_7 , в якому він перебував під час спілкування, оскільки зазвичай він демонструє виключно врівноважену, спокійну, здорову та адекватну поведінку.

Допитано також командира підрозділу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16 , в якому безпосередньо рахується та проходить службу ОСОБА_7 , та який зазначив, що підозрюваний знаходиться безпосередньо в його підпорядкуванні, разом вони навчалися у військовому вузі і разом уклали контракт щодо служби одразу після повномасштабного вторгнення, одночасно прибули до частини для проходження служби і з того часу безперервно знаходяться разом і виконують завдання з відсічі військової агресії. Категорично заперечував обставини самовільного залишення ОСОБА_7 частини, оскільки останній вмотивовано проходить службу, ніколи не висловлював жодних подібних намірів. Службу проходить чесно, сумлінно, не відмовляється від виконання покладених обов`язків, всі питання узгоджує з командирами. 19.02.2026 зранку ОСОБА_7 перестав виходити на зв`язок, і як командир підрозділу ОСОБА_16 почав шукати бійця, лише через кілька годин дізнався, що ОСОБА_7 затриманий поліцією, доповів вищестоящому керівництву і разом з командиром військової частини ОСОБА_15 вирушили для з`ясування обставин затримання ОСОБА_7 . Обставини, викладені прокурором та слідчим вважає не з`ясованими до кінця та викривленими, оскільки поведінка із завдання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень мирним громадянам, а більше з тим працівникам поліції, швидкої допомоги, є нонсенсом, не притаманним підозрюваному, який завжди демонструє стриману, добре обмірковану поведінку, ніколи не вдавався до агресії, підвищення тону, є спокійним, врівноваженим. Припустив, що такі дії ОСОБА_7 якщо і допустив, то з причини перебування в особливому стані різкого погіршення здоров`я, оскільки він знаходить його побитим з ознаками на обличчі слідів побиття, синців під очима. Окремо зазначив, що відсутність ОСОБА_7 у розташуванні частини значно погіршить становище підрозділу, оскільки останній є незамінним бійцем, його вклад у відсіч є вагомою та значною.

Позитивні характеристики надала підозрюваному матір - ОСОБА_17 (мати), допитана в судовому засіданні. Зазначила, що чоловік та сини служать в лавах ЗСУ, можливість навідувати її іноді має лише ОСОБА_18 з дозволу командирів. Ніколи раніше у ОСОБА_18 проблем не було, він спокійний і врівноважений, його складно вивести з себе, службу проходить з початку війни, добровільно уклав контракт на 5 років, як і батько з братом. Знаходить сина побитим, з сінцями на обличчі, вважає звинувачення та підозри необ`єктивними, а поведінку із завдання шкоди людям такою, що не узгоджується із особистістю сина, вважає, що ОСОБА_18 знаходився у стані, коли не розумів, що відбувається внаслідок отриманих ушкоджень.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши зміст та мотиви клопотання і додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Як встановлено з матеріалів клопотання, слідчим відділом Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000213 від 19.02.2026 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч.1 ст.125 КК України, в межах яких ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Вказані кримінальні правопорушення, відповідно до положень ст. 12 КК України, кваліфікуються як нетяжкі злочини.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При дослідженні доданих до клопотання доказів, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 125 КК України, які є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри і застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Аргументи за чи проти задоволення клопотання не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами. Небезпека переховування підозрюваного/обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати застосування запобіжного заходу.

В основу обґрунтованості наявності ризику того, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, орган досудового розслідування покладається на тяжкість покарання, яке загрожує за умови доведеності його вини у вчинені інкримінованого злочину, який є нетяжким, проте суд не вважає це достатньою підставою для законності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Аргументи щодо наявності обставин самовільного залишення ОСОБА_7 військової частини під час розгляду не знайшли підтвердження та спростовані поясненнями командира підрозділу та командира військової частини НОМЕР_1 , в якій служить ОСОБА_7 .

Натомість, як з`ясовано слідчим суддею в судовому засіданні, підозрюваний після інциденту зі штовханиною з поліцейським, який, виходячи з пояснень підозрюваного, поводився грубо та агресивно в момент зупинення, застосовував фізичну силу, внаслідок чого відбувся удар поліцейського, після чого ОСОБА_7 тимчаосово втратив здатність адекватно сприймати події, втрачав свідомість, та перебуваючи у кареті швидкої, частково приходячи до тями наніс удар медичному працівникові, оскільки не орієнтувався у просторі, що також зафіксовано документально, не намагався втекти, що не дає підстав упевнено вважати, що ОСОБА_7 ухилявся чи ухилятиметься від слідства та суду.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, відповідно до положень ст. 178 КПК України, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється (обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк); вік та стан здоров`я підозрюваного (26 років, інвалідності не має); міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців (має матір); наявність у підозрюваного постійного місця проживання та майновий стан підозрюваного (військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , проживає в орендованій квартирі в м. Умань); наявність судимостей у підозрюваного (не судимий, до будь-яких видів відповідальності не притягувався); розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється (відомості про заподіяння шкоди відсутні).

Окрім того, слідчий суддя враховує відсутність негативної характеризуючої інформації щодо підозрюваного, наявність статусу учасника бойових дій, нагороджений відзнакою президента України «За оборону України» від 05.08.2022 № 559/2022, надану позитивну службову характеристику командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_19 та командиром підрозділу ОСОБА_20 .

Сам підозрюваний критично оцінює свою поведінку, пов`язану із заподіянням працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, однак зазначає, що працівник поліції також діяв неправомірно, наніс йому тілесні ушкодження, що потребує об`єктивної оцінки під час досудового слідства. Зазначив, що не пам`ятає достовірно як наніс тілесні ушкодження медичному працівникові, сидячи на носилках, наміру заподіяння тілесних ушкоджень не мав. Додав, що від слідства та суду не ухилятиметься, оскільки бажає об`єктивного встановлення усіх обставин справи.

З наявних у матеріалах клопотання документальних доказів судом з`ясовано, що причетність підозрюваного ОСОБА_7 до вчинення вказаних кримінальних правопорушень підтверджується: повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення від 19.09.2026; протоколом прийняття заяви від 19.02.2026; протоколом огляду місця події від 19.02.2026; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 19.02.2026; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_21 від 19.02.2026; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_22 від 19.02.2026; протоколом прийняття заяви від 19.02.2026; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_14 від 19.02.2026; протколом огляду предметів від 19.02.2026; іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м"яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання щодо заявленого клопотання, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії»). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства (суду) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

Тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення підозрюваного на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Наразі слідчий суддя не вбачає переконливих та достатніх підстав щодо необхідності в обранні найтяжчого запобіжного заходу до ОСОБА_7 у виді тримання під вартою. Окрім того, не доведено слідчим та прокурором існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, зокрема переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також впливати на свідків.

Беручи до уваги наявні в матеріалах клопотання докази, слідчий суддя зазначає, що у даному випадку наявні правові та об`єктивні підстави для застосування іншого запобіжного заходу ОСОБА_7 .

Частиною першою статті 179 КПК України визначено, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Особисте зобов`язання є найменш обтяжливим запобіжним заходом із передбачених Законом.

Таким чином, оцінивши в сукупності тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 за інкримінованими статтями, дані про особу підозрюваного, а також те, що під час розгляду клопотання прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати до підозрюваного передбачений ст. 179 КПК України запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, що забезпечить уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Керуючись статтями 2, 131-132, 176-179,193-194,196,205,206 КПК України, слідчий суддя

ухвалила:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000213 від 19.02.2026про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шпола, Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей та інших осіб не має, депутатом не є, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , оператора управління екіпажу БпЛА ланки БпЛА старшого лейтенанта, перебуває у Збройних силах України з серпня 2018 року, раніше не судимого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, поклавши на нього наступні обов`язки:

-за першою вимогою прибувати до слідчого, прокурора у вказаному кримінальному провадженні, або суду;

- не відлучатися із населеного пункту в якому він зареєстрований, проживає, без дозволу слідчого, прокурора у вказаному кримінальному провадженні, або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора у вказаному кримінальному провадженні, або суд про зміну свого місця проживання або місця служби;

-утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у вказаному кримінальному провадженні.

Термін дії ухвали визначити у межах строку досудового розслідування, тобто до 19.04.2026 року.

Попередити підозрюваного ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та може бути накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_5 .

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 03 березня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1