УХВАЛА

02 березня 2026 року

м. Київ

справа № 183/6185/22

провадження № 51-648ск26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2026 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 ,

встановив:

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання п. 4 ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.

Необхідно врахувати, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Згідно з приписами п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути зазначено правове обґрунтування заявлених вимог, адже суд касаційної інстанції (далі - Суд) є судом права, а не факту. Суд касаційної інстанції уповноважений скасувати чи змінити оспорювані рішення виключно на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 цього Кодексу.

За правилами ст. 433 КПК Суд не наділений повноваженнями щодо перевірки повноти судових розглядів, оцінки доказів із погляду їх достовірності та висновків щодо фактичних обставин кримінального провадження, а при вирішенні справи виходить з обставин, установлених судами попередніх інстанцій. Тому, заперечуючи законність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу має конкретно вказатина порушення, які допустив суд або суди попередніх інстанцій, в чому вони полягають, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень та чому їх слід відносити з огляду на положення статей 370, 412-414 КПК, до безумовних підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень касаційним судом, відповідно до ст. 438 цього Кодексу.

Виходячи із змісту касаційної скарги, захисник заперечує обґрунтованість засудження ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК і просить призначити новий розгляд в суді першої інстанції, водночас здебільшого аналізує докази у справі, ставить їх під сумнів, вказує на неповноту судових розглядів, що не є предметом касаційного розгляду.

Стверджуючи про незаконність судових рішень й не погоджуючись із оцінкою доказів, захиснику слід обґрунтувати свою позицію з урахуванням приписів статей 84-87, 91, 94, 370, 404, 412, 419 КПК в їх взаємозв`язку, що буде свідчити про допущення судами таких порушень вимог КПК, котрі є істотними та зумовлюють обов`язкове скасування оспорюваних рішень. Тобто в даному випадку захисник не наводить доводів, які саме порушення допустили суди попередніх інстанцій, в контексті повноважень Верховного Суду.

Крім цього, захисник посилається на незаконність висновків апеляційного суду, водночас не конкретизує, які порушення допустив апеляційний суд з урахуванням приписів статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких цей суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на доводи, наведені в ній. Тобто у касаційній скарзі не розкрито, які доводи сторони захисту були перевірені не повно, або з порушенням, або взагалі залишилися поза увагою.

Також у касаційній скарзі ставиться під сумнів повноваження прокурора та слідчого на досудовому розслідуванні, оскільки постанова про групу прокурорів була складена після направлення кримінального провадження до суду, однак захисник не вказує, чи звертався він до правоохоронних органів із заявою про можливе вчинення службового підроблення процесуальних документів.

З урахуванням викладеного, захиснику необхідно, обґрунтувати свої доводи, конкретно вказати, які істотні порушення або неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність допустили суди попередніх інстанцій, що могло призвести до безпідставного засудження підзахисного, а також належно систематизувати доводи касаційної скарги.

Захиснику слід взяти до уваги, що встановлені судом недоліки, необхідно усунути шляхом подачі касаційної скарги в новій редакції.

Оскільки касаційна скарга захисника ОСОБА_6 не відповідає приписам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (захисник повинен підтвердити, що ним не пропущено встановленого за ухвалою суду строку під час повторного звернення до суду).

Керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2026 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 залишити без руху і надати для усунення виявлених недоліків п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3