ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-в/753/29/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2026 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

у судовому засіданні, розглянувши подання Дарницького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області про вирішення питання щодо направлення засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця відбування покарання,

встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва 29 січня 2026 року повторно надійшло подання фахівця Дарницького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про затримання та направлення до місця відбування покарання засудженого ОСОБА_4 .

Прокурор ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення вказаного подання, оскільки не можна однозначно стверджувати, що засуджений ухиляється від відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_4 та представник органу пробації у судове засідання не з`явились, про місце, дату та час судового засідання повідомлені належним чином, клопотань про відкладення до суду не подавали, втім їх неявка на підставі ч. 5 ст. 539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Суд, вивчивши подання та перевіривши матеріали справи, заслухавши думку прокурора та представника органу пробації, дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 КВК України особи, засуджені до обмеження волі, прямують за рахунок держави до місця відбування покарання самостійно.

Частиною 4 ст. 57 КВК України передбачено, що у разі невиїзду засудженого до місця відбування покарання без поважних причин або ухилення засудженого від отримання припису суд за поданням уповноваженого органу з питань пробації направляє засудженого до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.

Поважними причинами невиїзду засудженого після отримання припису до місця відбування покарання в призначений строк є хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і документально підтверджені.

Статтею 87 КВК України передбачений порядок направлення засудженого до місця відбування покарання шляхом переміщення засудженого під вартою.

Вирішуючи питання про доцільність затримання засудженого та направлення його до місць відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі, суд враховує наявність підстав і умов, зазначених у ст. 57 КВК України, у їх сукупності.

Організація роботи органу пробації щодо виправлення осіб засуджених до покарання у виді обмеження волі регулюється Порядком здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі», який затверджений наказом Міністерства юстиції України 29.01.2019 № 272/5.

У розділі ХІ цього наказу встановлено, що направлення до місця відбування покарання засуджених до обмеження волі покладається на уповноважений орган з питань пробації, який надсилає засудженому виклик, за яким він зобов`язаний з`явитись для вручення припису та ознайомитись з порядком відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Дарницького районного суду міста Києва від 23 червня 2025 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік

Провідний інспектор Дарницького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області наразі звернувся до суду з поданням, в якому просить затримати та направити засудженого ОСОБА_4 до місця відбування покарання у порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі. В обґрунтування клопотання вказує, що 19.08.2025 та 02.09.2025 засудженому направлено виклики для вручення припису та ознайомлення з порядком відбування покарання у виді обмеження волі. Також був здійснений вихід за вказаною у вироку суду адресою та направлені запити до різних установ з приводу його місця знаходження.

Водночас місце перебування ОСОБА_4 на цей час не встановлено, за викликом засуджений не з`явився, у зв`язку з чим орган пробації просить задовольнити вказане подання.

Разом з тим, як вбачається з подання та долучених матеріалів, засудженому ОСОБА_4 не було вручено припис та відсутнє документальне підтвердження саме умисного ухилення засудженого від отримання припису, що унеможливлюють вручення припису персоналом уповноваженого органу з питань пробації, що давало би підстави для надання дозволу на його затримання та направлення до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.

При цьому на підставі ч. 5 зазначеної ст. 57 КВК України у разі неприбуття засудженого до обмеження волі до місця відбування покарання та в разі, якщо його місцезнаходження невідоме, уповноважений орган з питань пробації надсилає органам Національної поліції подання про оголошення його в розшук та подання до суду для вирішення питання направлення засудженого до місця відбування покарання в порядку, установленому для засуджених до позбавлення волі. Після затримання засуджений направляється до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.

Більше того, із змісту подання вбачається, що відділом пробації не вживалися усі необхідні заходи, визначені КВК України, щодо надсилання органам Національної поліції одночасного подання про оголошення розшуку засудженого.

Суд також вважає за можливе вказати, що ухвалою від 21 жовтня 2025 року вже розглядалося аналогічне подання представника органу пробації, за результатами розгляду якого у його задоволенні було відмовлено з підстав, наведених у відповідному судовому рішенні.

У той самий час, під час розгляду вказаного подання у судовому засіданні 21 жовтня 2025 року брав участь представник органу пробації, якому судом окремо було звернуто увагу на необхідність вжиття додаткових заходів, спрямованих на встановлення можливого місця перебування засудженого, з-поміж іншого і шляхом скерування відповідних запитів до Міністерства оборони України та/або територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою з`ясування питання щодо можливого проходження ним військової служби.

Як убачається з матеріалів особової справи, органом пробації дійсно було скеровано запит до відповідного ТЦК, однак, не дочекавшись отримання відповіді на нього, представник органу пробації повторно порушив перед судом питання про затримання засудженого.

При цьому у повторному поданні не наведено жодних нових обставин, які б вказували про встановлення місця перебування засудженого, ухилення його від відбування покарання або про наявність передбачених законом підстав для його затримання, що фактично зводить зміст подання до повторного звернення з тотожними доводами, яким суд уже надавав правову оцінку в ухвалі суду від 21 жовтня 2025 року.

У зв`язку з чим, суд вважає, що це подання є таким, що вкотре подано передчасно, через що задоволенню не підлягає.

Вважаю також за необхідне у чергове відмітити, що суд не здійснює затримання, про що йде мова в прохальній частині подання, а лише може надати дозвіл на його здійснення.

Керуючись ст. 539 КПК України, ст. 57 КВК України, суд

постановив:

У задоволенні подання провідного інспектора Дарницького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання та направлення до місця відбування покарання в порядку встановленому для засуджених до позбавлення волі, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_5