Справа № 203/451/26
Провадження №1-кп/0203/1399/2026
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року місто Дніпро

Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження ЄРДР№0002319 від 17.02.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпра (Дніпропетровська), громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, на посаді стрілець-санітар 3 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні "старший солдат", зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 07.10.2025 року Центральним районним судом м. Дніпра за ч.4 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;

- 09.12.2025 року Новокодацьким районним судом міста Дніпра за ч.4 ст.185, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, вирок набрав законної сили 09.01.2026,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, який призначений на посаду стрільця-санітара 3 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 12, 14, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази), 29 листопада 2024 року приблизно о 08:00 год. (більш точний час не встановлений), самовільно залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану).

У період часу з 29.11.2024 по 21.11.2025 старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України і не звільнений з військової служби, без поважних причин був відсутній на службі та не виконував службові обов`язки, а службовий час проводив час на власний розсуд.

21 листопада 2025 старший солдат ОСОБА_4 був встановлений слідчим слідчого відділу Дніпровського районного управління поліції № 1 ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпро, Центральний район, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю. При цьому суду пояснив, що після звільнення з місць позбавлення волі, у зв`язку з декриміналізацією діяння, вийшов з установи виконання покарань і відразу опинився в мікроавтобусі ТЦК, звідки його повезли до Солонянської лікарні здавати кров та, оскільки в нього немає тяжких захворювань на ВІЛ або гепатит, його відвезли до військової частини. По дорозі сказали не повідомляти в частині, що він з місць позбавлення волі. Він просив відпустити його побачити батька, сестру, побувати вдома, але його прохання проігнорували. Відтак, 29.11.2024 зняв форму, пішки пішов до Новомосковська, звідки на автобусі приїхав до Дніпра та на таксі дістався додому. Затримали його вже у зв`язку з вчиненням злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України. Наразі відбуває покарання, але бажає проходити військову службу, спілкувався з командиром 59 бригади, проходить ВЛК. Розуміє, що в умовах війни необхідно захищати державу.

Обвинувачений не оспорює фактичних обставин кримінального правопорушення, щиро кається у вчиненому, в подальшому подібного не допустить.

Даючи оцінку показанням обвинуваченого, суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, підстав для самообмови судом не встановлено.

У зв`язку з тим, що обвинувачений повністю підтверджує обставини кримінального правопорушення, не заперечує їх, учасники не оспорюють кваліфікацію дій обвинуваченого та доказів кримінального провадження, не мають наміру оскаржувати їх в апеляційному порядку, суд, заслухав прокурора, обвинуваченого, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд доходить висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

При визначенні виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема, ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, до затримання не працював, за місцем проходження служби характеризувався посередньо, раніше неодноразово судимий, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття, що ґрунтується на критичній оцінці обвинуваченим своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності понести кримінальну відповідальність.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією відповідної статті Особливої частини КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 засуджений вироком Новокодацького районного суду міста Дніпра за ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі, вирок набрав законної сили 09.01.2026.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, а в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Відтак, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України мало місце в період часу з 29.11.2024 до 21.11.2025, тобто до постановлення вироку від 09.12.2025, остаточне покарання ОСОБА_4 має бути призначене за правилами ч.4 ст. 70 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід під час досудового розслідування не застосовувався. Витрати на залучення експерта та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374, 395, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного дійсним вироком більш суворим, призначеним вироком Новокодацького районного суду міста Дніпра від 09.12.2025 року, визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання частково відбуте за вироком Новокодацького районного суду міста Дніпра від 09.12.2025 року за правилами ст. 72 КК України з 08.09.2025 до дня набрання цим вироком законної сили.

Початок строку відбування призначеного покарання обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1