Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/37/26 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 392/585/21 Доповідач в колегії апеляційного суду
Категорія 191 (84, 86-4) Д ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2026 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000001 від 19.01.2021 року стосовно ОСОБА_7 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кіровограда, громадянку України, з вищою освітою, що не працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винуватою та засуджено за ч.4 ст.191 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 2942 грн. 10 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

Як вбачається з вироку фабула обвинувачення ОСОБА_7 у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем викладена таким чином.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 142 Конституції України визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Підставами виникнення і припинення прав на земельні ділянки, як і прав на інші об`єкти нерухомого майна, розташовані на них, є передбачені законом юридичні факти, що підтверджуються відповідними документами.

Частиною 1 статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 1 статті 123 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом «а» частини 1 ст. 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство.

За ч. 2 ст. 31 Земельного кодексу України громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Статтею 32 ЗК України встановлено, що громадянам України членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Дія частини першої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай

За ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Статтею 12 Закону України «Про фермерське господарство», встановлено, що землі фермерського господарства можуть складатися із а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Згідно статті 13 Закону України «Про фермерське господарство», члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю). Дія частин першої та другої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

За ч. 4 ст. 87 Цивільного кодексу України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

ОСОБА_7 , будучи обізнаною про підстави та порядок одержання у власність земельних ділянок, достовірно знаючи, що раніше набула права на земельну частку (пай) в порядку паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, та отримала у власність земельну ділянку на території Федорівської сільської ради на підставі розпорядження Добровеличківської районної державної адміністрації від 28.02.2002 № 62-р, що посвідчено державним актом № Р1308667 від 19.08.2002 на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 5,13 га., що був виданий взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 0084100 від 27.05.1997 на дівоче прізвище ОСОБА_7 - «Третяк», розуміючи, що безоплатно отримувати у приватну власність надані її у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства не має права, вирішила заволодіти чужим майном, а саме частиною земельної ділянки із кадастровим номером :02:000:9177 загальною площею 10,2966 га., що розташована на території Оситнязької сільської ради, яка перебувала у неї в користуванні на умовах оренди згідно договору оренди землі від 25.12.2012 року укладеного з Кіровоградською РДА на підставі розпорядження голови Кіровоградської РДА від 25.12.2012 року №1332-р.

ОСОБА_7 , в силу свого професійного та життєвого досвіду, розуміючи що набуття у власність земельної ділянки в порядку розпаювання земель, що перебувають у користуванні сільськогосподарського підприємства є триваюча процедура пов`язана із значною кількістю документів, що посвідчують певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру та прийняттям рішень відповідних органів, розробила злочинний план, який в подальшому реалізовувала поетапно, що полягав у зверненні до уповноважених на вчинення необхідних дій та прийняття відповідних рішень, осіб та органів, із заявами від імені Голови та членів Фермерського господарства, яке начебто використовує земельну ділянку :02:000:9177 загальною площею 10,2966 га., що створювало уяву про законність реалізації права громадянином України передбаченого статтею 32 Земельного кодексу України та статтею 13 Закону України «Про фермерське господарство» щодо безоплатного отримання у приватну власність земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, та за наслідками прийняття рішень зареєструвати право приватної власності на земельну ділянку на своє ім`я.

Реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що зі змісту норм земельного законодавства, надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про безоплатну передачу у приватну власність земельної частки (паю), як члену сільськогосподарського підприємства, з метою створення уяви у суб`єктів прийняття рішення, про наявність дійсного права щодо безоплатного отримання у приватну власність земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, та існування фермерського господарства підготувала статут Фермерського господарства « ОСОБА_7 », із зазначенням, що членом фермерського господарства є її донька ОСОБА_10 , для подальшого подання до Великосеверинівської сільської ради із заявами про надання згоди на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, як голові та члену ФГ «Таранухи І.В.» у власність земельної ділянки.

В подальшому, ОСОБА_7 , 21.09.2018, перебуваючи в приміщенні Великосеверинівської сільської ради, за адресою Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Велика Северинка, вул. Миру,1 з метою створення уяви у суб`єктів прийняття рішення, про наявність дійсного права ОСОБА_7 , та ОСОБА_10 щодо безоплатного отримання у приватну власність земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, та існування фермерського господарства, достовірно знаючи, що Фермерське господарство «Таранухи І.В.» не створене та в законному порядку не зареєстроване, подала заяви від свого імені як Голови ФГ «Таранухи І.В.» та від імені необізнаної про злочинні дії своєї матері ОСОБА_10 , як члена ФГ «Таранухи І.В.» про надання згоди на розробку проекту землеустрою, щодо відведення їм земельних ділянок у власність як голові та члену Фермерського господарства «Таранухи І.В.», додавши копію заздалегідь підготовленого статуту Фермерського господарства « ОСОБА_7 », та копію договору оренди землі від 25.12.2012 укладеного з Кіровоградською РДА на підставі розпорядження голови Кіровоградської РДА від 25.12.2012 року №1332-р.

На підставі поданих ОСОБА_7 , заяв та доданих до них документів, 10.10.2018 року Великосеверинівською сільською радою ухвалено рішення №573, яким: 1) надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення гр. ОСОБА_7 земельної ділянки орієнтованою площею 5,1483 га у власність для ведення фермерського господарства (КВЦПЗ А01.02), із земель комунальної власності Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, 2) надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення гр. ОСОБА_10 земельної ділянки орієнтованою площею 5,1483 га у власність для ведення фермерського господарства (КВЦПЗ А01.02), із земель комунальної власності Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, 3) Зобов`язано голову ФГ « ОСОБА_7 » - гр. ОСОБА_7 замовити проект землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу спрямованого на заволодіння чужим майном, а саме земельною ділянкою, що перебуває комунальної власності Великосеверинівської сільської ради, з метою створення уяви законності своїх дії серед осіб, залучених до процесу набуття у власність земельної ділянки, достовірно знаючи, що земельна ділянка :02:000:9177 не використовується ФГ « ОСОБА_7 », оскільки на цей час не створене та не зареєстроване, 18.04.2019 звернулась до приватного нотаріуса, для посвідчення власної заяви, якою надала згоду на розпаювання земельної ділянки із кадастровим номером :02:000:9177 площею 10,2966га між членами ФГ « ОСОБА_7 » в рівних частках, з метою подальшого її використання для досягнення протиправної мети обернення чужого майна на свою користь, шляхом введення в оману щодо свого права на отримання безоплатно частини земельної ділянки, серед осіб задіяних при реалізації прав власності на земельні ділянки.

В подальшому, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном, 21.05.2019 прийняла рішення про створення фермерського господарства « ОСОБА_7 » та затвердження статут фермерського господарства « ОСОБА_7 » взявши на себе обов`язки голови, та 22.05.2019 здійснила державну реєстрацію юридичної особи.

Згідно статуту фермерського господарства « ОСОБА_7 », засновником і головою фермерського господарства є ОСОБА_7 , головною метою діяльності є отримання прибутку шляхом виробництва сільськогосподарської продукції, її переробки, реалізації.

Управління Господарством здійснює його голова, голова фермерського господарства має право приймати рішення з усіх питань діяльності Господарства.

До компетенції голови належить, визначення напрямів діяльності Господарства і затвердження його планів та звітів про їх виконання, прийняття рішень про прийняття і виключення Членів Господарства, визначення розміру, форми, порядку внесення Членами Господарства вкладів до складеного капіталу та визначення розміру часток Членів Господарства у складеному капіталі, затвердження річних результатів діяльності, включаючи створених ним суб`єктів господарювання, створення, реорганізація та ліквідація обслуговуючих сільськогосподарських кооперативів, спілок, інших об`єднань, товариств, дочірніх підприємств, філій та представництв, затвердження їх статутів та положень, затвердження правил внутрішнього трудового розпорядку, визначення організаційної структури Господарства, прийняття рішень про відчуження майна Господарства, представлення інтересів Господарства перед підприємствами, установами і організаціями, окремими громадянами як на території України, так і за її межами.

Таким чином, ОСОБА_7 , є особою, яка постійно обіймає у Фермерському господарстві «Таранухи І.В.» посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, тобто є службовою особою.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу спрямованого на протиправне заволодіння земельною ділянку, забезпечила виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам ФГ «Таранухи І.В.» загальною площею 10,2966 га для ведення фермерського господарства, що знаходяться на території Оситнязької сільської ради.

За результатами виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам ФГ «Таранухи І.В.» загальною площею 10,2966 га, уповноваженими особами відділу у Кіровоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області до Державного земельного кадастру внесено відомості про поділ земельної ділянки із кадастровим номером :02:000:9177 площею 10,2966га, на земельну ділянки площею 5,1483 га, кадастровий номер :02:000:0665, та земельну ділянку площею 5,1483 га, кадастровий номер :02:000:0666.

В подальшому, маючи на меті доведення свого злочинного умислу спрямованого на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 , будучи службовою особою ФГ «Таранухи І.В.», достовірно знаючи, що раніше набула права на земельну частку (пай) в порядку паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, та отримала у власність земельну ділянку на території Федорівської сільської ради на підставі розпорядження Добровеличківської районної державної адміністрації від 28.02.2002 № 62-р, що посвідчено державним актом № Р1308667 від 19.08.2002 на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 5,13 га, що був виданий взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 0084100 від 27.05.1997 на дівоче прізвище, розуміючи, що повторно безоплатно отримувати у приватну власність надані її у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства не має права, зловживаючи своїм службовим становищем в особистих корисливих інтересах, усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи настання наслідків у виді вибуття земельної ділянки із власності територіальної громади та обернення її на свою користь, 04.07.2019, перебуваючи в приміщенні Великосеверинівської сільської ради, за адресою: Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Велика Северинка, вул. Миру,1 подала на затвердження проект землеустрою із заявою про передачу її земельної ділянки площею 5,1483 га.

На підставі поданих ОСОБА_7 , заяв та доданих до них документів, 20.09.2019 Великосеверинівською сільською радою ухвалено рішення №1062, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам ФГ «Таранухи І.В.» та передано у власність ОСОБА_7 земельну ділянку з площею 5,1483 га, кадастровий номер :02:000:0665, розташовану на території Оситнязької сільської ради.

В подальшому, ОСОБА_7 достовірно знаючи, що рішення Великосеверинівською сільською радою ухвалено рішення №1062, яким її передано у власність земельну ділянку з площею 5,1483 га, кадастровий номер :02:000:0665, ухвалено внаслідок її протиправних дій, розуміючи, що відповідно до ст. 125 ЗК України право власності, зокрема, на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права, перебуваючи за адресою м. Мала Виска, вул, Спортивна 6, звернулась із заявою про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку з площею 5,1483 га, кадастровий номер :02:000:0665, за результатами розгляду якої, державним реєстратором Маловисківської міської ради ОСОБА_11 , 08.10.2019 зареєстровано за ОСОБА_7 право приватної власності на земельну ділянки площею 5,1483 га, кадастровий номер :02:000:0665 вартістю 376 743,66 грн.

За висновком суду, ОСОБА_7 , будучи службовою особою - Головою ФГ «Таранухи І.В.» достовірно знаючи, що не має права безоплатно отримувати у приватну власність надані її у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, шляхом зловживання своїм службовим становищем, заволоділа чужим майном, у виді земельної ділянки площею 5,1483 га, кадастровий номер :02:000:0665 вартістю 376 743,66 грн., що в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є великим розміром, чим завдала матеріальної шкоди територіальній громаді Великосеверинівської сільської ради на загальну суму 376 743,66 грн.

У апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.4 ст. 191 КК України та правильність висновків суду щодо доведеності її винуватості у вчинені даного кримінального правопорушення, просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та її особі, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 191 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, з позбавленням ОСОБА_7 права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 50, 65 КК України, а також роз`яснень, викладених у п.п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначив обвинуваченій ОСОБА_7 надто м`яке та несправедливе покарання, не врахував, що ОСОБА_7 вчинила тяжкий корупційний злочин, шляхом обману та зловживанням службовим становищем, свою вину не визнала та не розкаялась, заподіяні Великосеверинівській сільській раді збитки у великих розмірах добровільно не відшкодувала, негативні наслідки не усунула.

З урахуванням характеру, ступеню тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_7 злочину, а також її характеризуючих даних, прокурор вважає, що призначення обвинуваченій ОСОБА_7 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст. 191 КК України, не відповідає принципам законності та індивідуалізації покарання.

У апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам цієї справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження на підставі ч.1 ст. 373 КПК України закрити, у зв`язку з відсутністю події та у діях ОСОБА_7 складу інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України.

Зокрема захисник стверджує про те, що версія слідства та висновки суду про те, що дії ОСОБА_7 були заздалегідь спланованими, умисними та протиправними не відповідність дійсності, оскільки право власності на земельну ділянку (пай) яка розташована на території Федорівської сільської ради, ОСОБА_7 оформила ще у 2002 році у порядку розпаювання земель колективного сільськогосподарського підприємства, а земельна ділянка загальною площею 10,2966 га., що знаходиться на території Оситнязької сільської ради перебувала у користуванні ОСОБА_7 з 2012 року на умовах оренди.

У вересні 2018 року ОСОБА_7 скористалась своїм законним правом та можливістю оформити орендовану земельну ділянку сільськогосподарського призначення у приватну власність для ведення фермерського господарства, діяла офіційно, за рекомендаціями та під контролем працівників Оситнязької сільської ради, пройшла всі визначені законом публічні процедури виготовлення та погодження земельної документації, зареєструвала та отримала право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням на законних підстав, яке ніким не оспорюється і у встановленому законом порядку не скасовано.

Захисник вважає, що дії ОСОБА_7 не підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України, оскільки ОСОБА_7 на момент звернення до сільської ради у вересні 2018 року не набула статусу голови ФГ, а вирішення всіх питань пов`язаних з процедурою відведення ОСОБА_7 земельної ділянки для ведення фермерського господарства, відноситься до компетенції Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у незаконному заволодінні земельною ділянкою шляхом зловживання службовим ставищем, на думку сторони захисту є лише нічим не підтвердженим припущенням, а проходження ОСОБА_7 всіх встановлених земельним законодавством погоджувальних процедур набуття права власності на земельну ділянку, умисно інтерпретується судом як спосіб вчинення злочину, тобто незаконного заволодіння чужим майном, за відсутністю об`єктивних даних про наявність у ОСОБА_7 завідомо злочинного плану фіктивного створення фермерського господарства з метою незаконного заволодіння земельною ділянкою.

Суд, за висновком захисника не виконав свої функції, проявив необ`єктивність та неповноту судового розгляду, не дав належної оцінки аргументованої позиції сторони захисту про відсутність події та у діях ОСОБА_7 складу інкримінованого їй кримінального правопорушення, що з урахуванням презумпції невинуватості, а також принципу змагальності сторін, в кінцевому варіанті є підставою для скасування вироку та закриття провадження.

Істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства на думку захисника полягає у пред`явленні ОСОБА_7 не конкретного, формально надуманого обвинувачення, яке грунтується на загальних фразах про життєвий та професійний досвід ОСОБА_7 , який не має ніякого доказового значення, незаконного засудження ОСОБА_7 лише на підставі ксерокопій землевпорядної документації, неправильного висновку експерта про ринкову (комерційну) вартість земельної ділянки, при наявності нормативної грошової оцінки, відсутністю негативних наслідків та фактично підтверджених збитків.

Заслухавши доповідача, провівши за клопотанням захисника та прокурора судове слідство в обсязі допиту обвинуваченої ОСОБА_7 та часткового дослідження матеріалів справи, в дебатах прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 , обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційних доводів прокурора про скасування вироку, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також доводів сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам цієї справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів апеляційного суду вважає, що прокурор та захисник під час апеляційного розгляду довели наявність правових і фактичних підстав для цього.

Згідно положень ст. 7, 17 та 22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ухвалюючи вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст.ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст. ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Згідно з положеннями ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист, оскільки фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому.

Тому, наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, суд правильно у мотивувальній частині розкрив диспозицію ст. 191 КК України, описав об`єктивну та суб`єктивну сторону даного кримінального правопорушення, детально виклав хронологію розвитку подій - як спосіб заволодіння ОСОБА_7 земельною ділянкою, шляхом зловживання службовим становищем, однак не врахував об`єктивні дані, які на думку апеляційного суду свідчать про те, що ОСОБА_7 отримала земельну ділянку для введення фермерського господарства у законний спосіб з дотримання всіх визначених земельним законодавством публічних процедур, а послідовність її дій обумовлювалась певними етапами оформлення та погодження земельної документації, а не заздалегідь розробленим злочинним планом ОСОБА_7 , як зазначено у вироку.

Крім того, апеляційний суд вважає, що звернення ОСОБА_7 до різних установ, у тому числі до Великосеверинівської сільської ради, Держгеокадастру, приватного нотаріуса, державного реєстратора з відповідними заявами установленого зразка про надання згоди на розробку проекту землеустрою відведення земельних ділянок загальною площею 10,2966 га. у власність членам ФГ «Таранухи І.В.» для ведення фермерського господарства, її розпаювання, створення фермерського господарства, затвердження проекту землеустрою, державну реєстрацію речових прав і т.і. не є злочином, а формулювання обвинувачення, як встановлений факт усвідомлення ОСОБА_7 в силу свого професійного та життєвого досвіду відсутності права на отримання у власність раніше орендованої земельної ділянки для введення фермерського господарства, на думку апеляційного суду є абсолютно безпідставним і по суті нічим не підтвердженим припущенням.

Більш того, ОСОБА_7 , як службова особа ФГ ніяких рішень щодо спірної земельної ділянки не приймала, вона фактично без рішення колегіального органу - Великосеверинівської сільської ради фізично не могла узаконити право власності членів ФГ «Таранухи І.В.» на земельні ділянки, які знаходилися у комунальній власності.

Статус ОСОБА_7 як Голови фермерського господарства, не залежно від її службових повноважень або функціональних обов`язків не мав абсолютно ніякого значення, оскільки земельна ділянка не перебувала у розпорядженні ФГ «Таранухи І.В.»

ОСОБА_7 на стадії узгоджуваних процедур та реєстраційних дій, не була наділена правами та можливостями службового становища розпоряджатися земельною ділянкою, а тому і не могла нею заволодіти у такий спосіб.

Суд у своєму рішенні правильно вказав про практику Верховного Суду у подібних справах, про те, не зміг правильно відокремити способи заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, у порівнянні з даною ситуацією, яка з об`єктивної та суб`єктивної сторони не може трактуватись як вид злочинного посягання та спосіб заволодіння у формі зловживання службовою особою службовим становищем.

Тим більш, що право власності ОСОБА_7 та відсутність законних підстав для скасування рішення Великосеверинівської сільської ради №1062 від 20.09.2019 року закріплено судом у рішенні Кропивницького апеляційного суду від 16 січня 2025 року у цивільній справі № 390/74/21, провадження № 22-ц/4809/34/25 за позовом прокурора в інтересах держави про скасування рішення та витребування з незаконного володіння спірної земельною ділянки.

Крім того, земельна ділянка загальною площею 5,1483 га., яка знаходиться на території Оситнязької сільської також була виділена у приватну власність для ведення фермерського господарства і ОСОБА_10 .

При цьому, законність набуття ОСОБА_10 такого права, за тією ж самою процедурою, прокурором не оспорюється і ОСОБА_7 її незаконне заволодіння не інкримінується, що на думку апеляційного суду свідчить про вибірковість, неоднозначність і по суті суперечливу позицію слідства та суду щодо однієї події.

Як зазначено вище послідовність, тривалість та номенклатурна складність проходження всіх етапів оформлення права власності, яка детально викладена в оскаржуваному вироку, не може свідчити про умисну та протиправну поведінку ОСОБА_7 , тим більш того, ОСОБА_7 згідно рішення Великосеверинівської сільської ради №1062 від 20.09.2019 року зобов`язана була зареєструвати в 45-ти денний термін речове право на земельну ділянку та надати копію реєстраційного документа до виконкому Великосеверинівської сільської ради.

За результатами апеляційного розгляду, колегія суддів апеляційного суду дійшла однозначного висновку про те, що кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, судом першої інстанції вирішено неправильно, мотиви та висновки суду про наявність у діях ОСОБА_7 складу даного кримінального правопорушення та доведеність її винуватості, з урахуванням хронології та розвитку подій, по суті необ`єктивні.

Мотиви суду крім текстуального, зайвого навантаження процедури оформлення права власності ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які фактично спростовують версію слідства про незаконне заволодіння ОСОБА_7 земельною ділянкою саме шляхом зловживання службовими повноваженнями і трактуються судом як спосіб вчинення злочину, в основному ґрунтуються на ксерокопіях землевпорядної документації та результатів погоджувальних процедур, без проведення елементарних слідчих дій, при наявності суперечливого висновку експерта товарознавця про ринкову вартість земельної ділянки та розмір заподіяних збитків.

Показання свідків, які покладені судом в основу доведеності винуватості ОСОБА_7 , на думку апеляційного суду лише підтверджують правдивість показань ОСОБА_7 і трактуються на її користь.

Логічне та переконливе обгрунтування доведеності наявності у діях ОСОБА_7 складу інкримінованого їй кримінального правопорушення відсутнє, аргументи суду в контексті інтрепретації умислу та обставин злочину недопустимі, докази з урахуванням неоспоримих фактів проходження ОСОБА_7 всіх етапів набуття та реєстрації права власності, суд оцінив вибірково, доводи сторони захисту залишились неспростованими, а рішення суду не відповідає загальним засадам кримінального провадження та усталеним принципам правосуддя, про які йдеться як в національному законодавстві, так й в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Неконкретність пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, у зв`язку з відсутністю чіткого формулювання обвинувачення саме за ст. 191 КК України, яке визнано судом доведеним, викликає обґрунтовані сумніви щодо правильності висновків суду щодо наявності в діях обвинуваченої ОСОБА_7 конкретного злочину, а тому вирок суду першої інстанції не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Апеляційний суд звертає увагу, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2016 року по справі №5-98км16; в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року по справі №466/9158/14-к (провадження №51-645 км18); в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі №521/11693/16-к (провадження №51-380 км17).

Допущені судом порушення вимог ст. 374 КПК України не можуть бути усунені шляхом зміни вироку, або ухвалення нового вироку апеляційним судом, оскільки відповідно до оскаржуваного вироку, зокрема його мотивувальної частини, не вбачається які обставини, зокрема який обсяг обвинувачення було встановлено судом першої інстанції за результатами судового розгляду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст. 409, 412 КПК України, а тому з урахування усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду справи, підлягає скасуванню.

Статтями 412, 415 КПК України врегульовано підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. При цьому, апеляційний суд враховує положення ч.1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас, згідно положень п.1 ч.1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник стверджували, що обставини, які викладені у вироку не відповідають дійсності, а наявним у справі доказам дана неправильна оцінка.

Суд на їх думку так і не дав належної оцінки правдивим показанням ОСОБА_7 про законність виділення земельної ділянки для введення фермерського господарства.

Отже, вказані вище обставини перешкоджають і апеляційному суду розглянути подану апеляційну скаргу та прийняти законне і обґрунтоване рішення за наслідками розгляду, а тому, на підставі ст.ст.7,9 КПК України необхідно призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Доводи прокурора в частині невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання характеру, ступеню тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого нею злочину, з урахуванням вищевказаних висновків, на думку апеляційного суду в цій частині є формальними, а в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність - небезпідставними.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409 - 413, 415, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2024 року в кримінальному провадженні № 0000001 від 19.01.2021 року стосовно ОСОБА_7 за ч.4 ст.191 КК України - скасувати та призначити новий судовий розгляд у Маловисківському районному суді Кіровоградської області.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4