справа № 361/2817/21
провадження № 1-кп/361/307/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13 ,

захисника ОСОБА_14 ,

захисника ОСОБА_15 ,

захисника ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Броварського міськрайонного суду Київської області клопотання захисника ОСОБА_14 про скасування запобіжного заходу у вигляді застави обвинуваченому ОСОБА_9 та повернення застави заставодавцю у кримінальному провадженні №0000658 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п. 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальному провадженні №0000658 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п. 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 подав клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді застави обвинуваченому та повернення застави заставодавцю

Мотиви клопотання зводились до такого. ОСОБА_9 обраний судом запобіжний захід у виді тримання під вартою в іншому кримінальному провадженні. Тому, належна процесуальна поведінка ОСОБА_9 фактично забезпечується триманням під вартою, у зв`язку з чим застава втратила функцію забезпечення виконання процесуальних обов`язків, передбачених ст. 182 КПК України. На думку захисту, у цьому кримінальному провадженні відсутні актуальні ризики, які б виправдовували подальше застосування застави, а сторона обвинувачення, не ініціюючи продовження додаткових обов`язків за ч. 5 ст. 194 КПК України, фактично визнала їх неактуальність. Подальше утримання значної суми застави, з огляду на тривалий строк її застосування, захист розцінює як непропорційне обмеження майнових прав заставодавців. У зв`язку з цим просить повернути кошти, обґрунтовуючи, що за умов тримання під вартою застава є формальним та неефективним запобіжним заходом.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_14 підтримала своє клопотання з підстав у ньому зазначених. Додала, що кримінальне провадження тривалий час перебуває на стадії підготовчого провадження і розумні строки його розгляду вже порушені. Водночас жодного реагування на такий процесуальний колапс ані зі сторони прокурора, ані зі сторони суду немає. Натомість утримання застави внесеної за її довірителя іншими особами є суттєвим та необгрунтованим порушенням їх права розпоряджатися їх коштами.

Обвинувачений ОСОБА_9 просив задовольнити клопотання.

Захисник ОСОБА_9 ОСОБА_13 також підтримав заявлене клопотання з підстав у ньому наведених.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання. Зазначив, що вносячи заставу за обвинуваченого ризик тривалого її утримання має нести заставодавець. Вносячи заставу, заставодавці діяли добровільно. Застава у визначеному ухвалою суду розмірі є саме тим запобіжником, який може забезпечити належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків саме у цьому кримінальному провадженні. Просив урахувати, що застава є безстроковим запобіжним заходом. Дія запобіжного заходу в іншому кримінальному провадженні не зумовлює автоматичного нівелювання ризиків у поточному провадженні. Тривале перебування кримінального провадження на стадії підготовчого судового засідання зумовлене кількістю обвинувачених та захисників, а також їх процесуальною поведінкою, зокрема, неявками до суду та подачею клопотань про відкладення судових засідань. Ризики у зв`язку з якими був обраний запобіжний захід наразі не зменшилися та не втратили своєї актуальності, не зважаючи на те, що судова справа тривалий час не може бути розглянута.

Інші обвинувачені та захисники підтримали клопотання захисника ОСОБА_14 та просили його задовольнити.

Заслухавши думку сторін та дослідивши подане клопотання, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч. 1, 2 ст. 331 КПК України).

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав для скасування запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту. Разом з тим, суд вважає, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

На переконання суду, скасування запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про обрання запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про відсутність, зміну, зменшення або збільшення встановлених ризиків кримінального провадження та/або впливають на виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому в контексті розгляду клопотання про скасування запобіжного заходу суд не переглядає рішення про його застосування (продовження), а на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до обвинуваченого відповідний захід або його виконання та які виникають у зв`язку з плином часу. Такий висновок опосередковано ґрунтується на приписах ч. 5 ст. 201 КПК України, які унеможливлюють подання обвинуваченим чи його захисником клопотання про зміну запобіжного заходу протягом тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу.

Отже, суд констатує, що підставами звернення з клопотанням про зміну (скасування) запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу.

З огляду на зазначені положення закону колегії суддів під час вирішення клопотання про зміну запобіжного заходу необхідно в межах доводів цього клопотання 1) розкрити питання існування обставин, про які не були відомо сторонам, та які не були предметом оцінки під час прийняття рішення про застосування запобіжного заходу, 2) та чи виникли після постановлення такого рішення нові обставини, що свідчать про зменшення встановлених ризиків.

Зміст клопотання адвоката зводиться до такого: 1) виконання покладених на ОСОБА_9 процесуальних обов`язків уже фактично забезпечене його перебуванням під вартою у іншому кримінальному провадженні. За умов, коли особа ізольована від суспільства та позбавлена можливості вільного пересування, ризики визначені ч. 1 ст. 177 КПК України є гіпотетичними; 2) з огляду на тривалий розгляд кримінального провадження і , як наслідок, строк застосування запобіжного заходу у вигляді застави та її значний розмір, подальше утримання відповідних коштів у розпорядженні держави фактично призводить до обмеження майнових прав заставодавців.

Щодо значення запобіжного заходу в іншому провадженні колегія суддів зазначає таке.

Посилання захисту ОСОБА_9 на те, що застава втратила превентивну функцію, є передчасними та ґрунтуються виключно на оцінці фактичного перебування обвинуваченого під вартою в іншій справі, тоді як правові підстави для застосування застави у цьому кримінальному провадженні залишаються незмінними. Так, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в іншому кримінальному провадженні не породжує автоматичних правових наслідків для зміни (скасування) запобіжного заходу, обраного у цьому провадженні, та не підміняє собою процесуальну оцінку ризиків, здійснену судом при його застосуванні.

Інший підхід фактично призводив би до залежності процесуальних рішень суду в одному кримінальному провадженні від рішень, ухвалених у межах іншого, що суперечило б самостійності кримінального провадження, правової визначеності та процесуальної стабільності судових рішень. Крім цього, на переконання суду, застосування запобіжного заходу не може ґрунтуватися на обставинах, які перебувають поза межами конкретного кримінального провадження та не були предметом судової перевірки саме у ньому.

Крім цього, суд звертає увагу, що запобіжний захід, застосований у межах іншого кримінального провадження, може бути змінений або припинити свою дію у зв`язку з його скасуванням чи зміною за результатами апеляційного перегляду, а також з інших підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом. За таких умов покладання забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні виключно на запобіжний захід, застосований в іншій справі, створювало б ситуацію правової невизначеності та фактичної відсутності ефективного процесуального контролю в межах цієї судової справи у разі припинення або зміни такого заходу іншим судом.

Під час розгляду клопотання захисника обставин, які б свідчили про зменшення встановлених ризиків, суд не встановив. Сам факт не звернення сторони обвинувачення з клопотанням про продовження додаткових процесуальних обов`язків обвинуваченому не свідчить про відсутність ризиків у розумінні ст. 177 КПК України та не може розцінюватися як визнання неактуальності запобіжного заходу.

Суд бере до уваги доводи сторони захисту про те, що перебування ОСОБА_9 під вартою в межах запобіжного заходу, застосованого в іншому кримінальному провадженні, об`єктивно зменшує інтенсивність ризиків, які були встановлені судом при застосуванні запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні.

Разом з тим, таке зменшення інтенсивності ризиків не є тотожним їх повному усуненню та не свідчить про втрату ними актуальності у розумінні ст. 177 КПК України. Ризики, покладені в основу застосування запобіжного заходу у цьому провадженні, продовжують існувати, зокрема, ризик переховування від суду, а їх оцінка має здійснюватися з урахуванням не лише поточного фактичного стану, але й перспективи зміни або припинення дії запобіжного заходу в іншому кримінальному провадженні.

Суд зазначає, що тимчасове зменшення інтенсивності ризиків, зумовлене обставинами, які виникли поза межами цього кримінального провадження, саме по собі не є достатньою підставою для скасування або зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки у випадку припинення або зміни запобіжного заходу, застосованого в іншому кримінальному провадженні, відповідні ризики у цьому провадженні можуть знову набути актуальності за відсутності додаткових процесуальних запобіжників.

За таких умов суд дійшов висновку, що, незважаючи на зменшення інтенсивності ризиків, вони залишаються актуальними та такими, що не втратили свого процесуального значення, а тому не дають підстав для скасування запобіжного заходу у вигляді застави.

Суд не приймає доводи сторони захисту про те, що наявність у прокурора повноважень звернутися з клопотанням про зміну запобіжного заходу в порядку ст. 200 КПК України є достатнім процесуальним запобіжником у разі припинення або зміни запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого в іншому кримінальному провадженні.

Механізм, передбачений ст. 200 КПК України, за своєю правовою природою є реактивним та застосовується після настання відповідних змін обставин, тоді як завдання запобіжного заходу полягає у превентивному запобіганні ризикам, визначеним ст. 177 КПК України, а не у реагуванні на їх можливу реалізацію.

Крім того, звернення прокурора з клопотанням у порядку ст. 200 КПК України не забезпечує безперервності процесуального контролю за поведінкою обвинуваченого, оскільки між моментом припинення або зміни запобіжного заходу в іншому кримінальному провадженні та фактичним розглядом відповідного клопотання судом у межах цієї справи може існувати проміжок часу, протягом якого обвинувачений не буде обмежений належним запобіжним заходом у цьому кримінальному провадженні.

За таких умов покладання забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого виключно на можливість подальшого звернення прокурора з клопотанням про зміну запобіжного заходу створює ризик виникнення процесуального вакууму та не відповідає превентивній меті застосування запобіжних заходів.

Відтак, сама по собі наявність у сторони обвинувачення процесуального механізму, передбаченого ст. 200 КПК України, не усуває необхідності у збереженні чинного запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні та не може розцінюватися як достатня підстава для його припинення або зміни на більш м`який.

Отже, факт перебування ОСОБА_9 під вартою на підставі ухвали в іншій справі не усуває та не нівелює ризиків, які були встановлені судом у цьому кримінальному провадженні, а також не позбавляє запобіжний захід у вигляді застави його правової мети та процесуального значення.

Щодо доводів про обмеження прав заставодавців ОСОБА_9 у цьому провадженні суд констатує таке. Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави (ч. 6 ст. 182 КПК України).

Частиною 11 статті 182 КПК передбачено, що застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Отже, аналіз положень ст. 182 КПК дає підстави стверджувати, що такий запобіжний захід як застава є безстроковим і, відповідно, дія цього запобіжного заходу може припинитись лише внаслідок зміни на інший або його скасування.

Суд врахував, що розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинувачених, інших даних про їх особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Заставодавці у цьому кримінальному провадженні, беручи на себе відповідальність і вносячи за ОСОБА_9 заставу у відповідному розмірі, мали розуміти всю відповідальність і тривалість дії такого запобіжного заходу. Загалом, заставодавець вносить заставу за обвинуваченого на свій ризик. Визначаючи при обранні запобіжного заходу альтернативний вид - заставу суд не зобов`язує конкретну особу до її сплати. Позаяк, внесення застави третьою особою є її вільним волевиявленням. На переконання суду, саме такий розмір застави буде здатний утримувати обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього процесуальні обов`язки.

Отже, аргументи щодо порушення майнових прав заставодавців в силу тривалості цього запобіжного заходу у зв`язку з надмірно тривалим судовим провадженням не можуть бути вирішальними при оцінці доцільності зміни запобіжного заходу, оскільки застава за своєю правовою природою є передбаченим законом заходом процесуального примусу, а можливі майнові обмеження є наслідком добровільного внесення застави та не виходять за межі, визначені кримінальним процесуальним законом.

Решту доводів клопотання суд не може оцінити у межах розгляду клопотання про скасування запобіжного заходу та констатує, що вони зводяться до незгоди з ухвалою суду, якою ОСОБА_9 визначено заставу та тривалим розглядом кримінального провадження.

Відтак, колегія суддів вважає, що встановлені ухвалами ризики, а саме переховування ОСОБА_9 від суду та незаконний вплив на свідків не втратили свою актуальність та продовжують існувати, а стороною захисту не надано доказів на їх спростування чи зменшення.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відсутність нових обставин, які б давали підстави для скасуванню обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання захисника про скасування запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 176, 182, 376, 392 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_14 про скасування запобіжного заходу у вигляді застави обвинуваченому ОСОБА_9 та повернення застави заставодавцю у кримінальному провадженні №0000658 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено о 15 год. 00 хв. 10 квітня 2026 року в залі Броварського міськрайонного суду Київської області.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3