Справа № 642/1924/26
Провадження № 1-кс/642/409/26
УХВАЛА

Іменем України

18 березня 2026 року м. Харків

Слідчий суддя Холодногірського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , слідчої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 про арешт майна, у кримінальному провадженні за №0000275 від 09.03.2026, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До Холодногірського районного суду м.Харкова надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні за №0000275 від 09.03.2026, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що у провадженні СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000275 від 09.03.2026, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 09.03.2026, приблизно о6 11:45 за адресою: м. Харків, вул. Беркоса, 147, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пред`явив поліцейським ВП № 2 ХРУП № З ГУНП в Харківській області, тим самим використав, завідомо підроблене посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , видане 18.05.2011.

Так, 09.03.2026 проведено огляд місця події, в ході якого вилучено посвідчення водія на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_1 .

10.03.2025 постановою слідчого СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області вказаний документ визнано речовим доказом.

Вилучений під час проведення огляду місця події документ має по даному кримінальному провадженню значення речового доказу і відповідають критеріям ст. 98 КПК України, оскільки є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, які можуть бути доказами у даному кримінальному провадженні.

Крім того, у органу досудового розслідування є необхідність у проведенні експертного дослідження по даному посвідченню в ході досудового розслідування.

Слідчий зазначає, що вказане майно відповідає наступним критеріям доказу: зберегли на собі його сліди; містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час вказаного кримінального провадження; є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій; набуті кримінально протиправним шляхом, з метою збереження зазначених речових доказів, та використання їх під час досудового розслідування.

Враховуючи вищевикладене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розслідування всіх обставин скоєного кримінального правопорушення, а також враховуючи, що всі вилучені предмети зберегли сліди кримінального правопорушення та виникла необхідність у проведенні відповідних судових експертиз, що мають значення для кримінального провадження, виникла необхідність в накладенні арешту на посвідчення водія на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_1 , вилучене у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час проведення огляду місця події за адресою: м. Харків, м. Харків, вул. Беркоса, 147.

У судовому засіданні слідча ОСОБА_5 підтримала клопотання з підстав, викладених у ньому та просила його задовольнити.

У судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 заперечувала проти накладення арешту на майно, вважає що клопотання прокурора необґрунтоване, серед іншого зазначила, що ОСОБА_3 закінчив навчання по програмі підготовка водіїв транспортних засобів категорії С, на підтвердження чого надала копії особистої картки водія та свідоцтва № НОМЕР_2 виданого ПТУ-32 м.Харків. Також вказала, що посвідчення водія ОСОБА_3 є старого зразка 2011 року, а реєстр почав діяти з 2013 року.

Заслухавши слідчу та власника майна та його представника, дослідивши клопотання, додані до клопотання документи, слідчий суддя приходить до таких висновків.

В силу ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Водночас заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою: 1) забезпечення збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті (ст. 98 КПК України).

Статтею 99 КПК України визначено, що документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: (1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані). Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

За правилами ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу (ч. 1 ст. 100 КПК). Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Частиною 1 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Вирішуючи питання про арешт майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчим суддею з`ясовано, що у провадженні СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000275 від 09.03.2026, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

09.03.2026, приблизно о6 11:45 за адресою: м. Харків, вул. Беркоса, 147, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пред`явив поліцейським ВП № 2 ХРУП № З ГУНП в Харківській області, тим самим використав, завідомо підроблене посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , видане 18.05.2011.

Так, 09.03.2026 проведено огляд місця події, в ході якого вилучено посвідчення водія на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_1 .

Постановою слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 посвідчення водія на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000275 від 09.03.2026.

Як вбачається з відповіді начальника Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях на запит слідчого від 14.03.2026 №125534-026, згідно даних Єдиного державного реєстру МВС, на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.06.2008 року ВРЕР ДАІ з обслуговування м.Харків №1 видане посвідчення водія серії НОМЕР_3 категорії В,С, яке 18.05.2011 року в ВРЕР ДАІ №3 м.Харків замінене на посвідчення водія серії НОМЕР_1 категорії (В1, В, С1, С). Згідно даних Єдиного державного реєстру МВС, інформація щодо відкриття категорії (СЕ) в посвідченні водія на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня.

З урахуванням встановлених вище обставин кримінального провадження та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки сприятимуть досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування та забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у органу досудового розслідування є необхідність у проведенні експертного дослідження по даному посвідченню в ході досудового розслідування.

Таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням до слідчого судді.

Заперечення представника власника майна слідчий суддя вважає необґрунтованими, оскільки вони зводяться лише до незгоди із застосуванням заходу забезпечення кримінального провадження та не містять належних аргументів чи доказів, які б свідчили про відсутність правових підстав для його застосування.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 про арешт майна, у кримінальному провадженні за №0000275 від 09.03.2026, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України задовольнити.

Накласти арешт, з метою забезпечення збереження речового доказу, на виявлений та вилучений документ, а саме: посвідчення водія на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_1 , вилучене у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час проведення огляду місця події за адресою: м. Харків, м. Харків, вул. Беркоса, 147.

Місцем зберігання речових доказів визнати камеру речових доказів ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а власником майна - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 19.03.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1