Провадження №11-сс/801/929/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного

у режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2025, якою до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначеним розміром застави у кримінальному провадженні № 0000848, внесеного до ЄРДР 02.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2025 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначеним розміром застави відносно підозрюваного ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000848, внесеного до ЄРДР 02.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивує тим, що наведені слідчим у клопотанні факти знайшли своє підтвердження у зібраних доказах. Сукупність цих даних свідчить про обґрунтованість підозри та існування ризиків, передбачених законом. За таких обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу не відповідало б тяжкості інкримінованого злочину та суперечило б завданню кримінального провадження щодо забезпечення дієвості процесу.

Не погодившись із зазначеною ухвалою захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2025 про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та постановити нову ухвалу, у якій обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою фактичного проживання ОСОБА_8 .

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2025 постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, є необґрунтованою, формальною та такою, що не містить належного мотивування, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. Захисник зазначає, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , фактично обмежився формальним відтворенням змісту клопотання, не навівши жодного конкретного факту чи доказу, який би підтверджував існування будь-якого ризику, передбаченого ст. 177 КПК України. Саме по собі посилання на тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу, що прямо випливає як із положень КПК України, так і з усталеної практики Європейського суду з прав людини, який у справах «Белчев проти Болгарії», «Тодоров проти України» та інших наголосив, що тяжкість обвинувачення не є самостійним та достатнім аргументом для позбавлення свободи.

Захисник звертає увагу й на те, що слідчий суддя не перевірив, чи дійсно стороною обвинувачення наведено конкретні, реальні та підтверджені даними факти, які б свідчили про можливість переховування підозрюваного, впливу на потерпілих чи свідків, знищення доказів або продовження злочинної діяльності. Ухвала не містить належної оцінки цих обставин, а лише відтворює загальні формулювання, що прямо суперечить вимогам ст. 370 КПК України та практиці ЄСПЛ, яка вимагає від суду наводити «конкретні та достатні» підстави, що виправдовують позбавлення свободи. Зокрема, у рішенні «Мхітарян проти російської федерації» (п. 88) ЄСПЛ підкреслив, що національний суд повинен установити наявність фактичних обставин, які свідчать про ризики, а не обмежуватися припущеннями чи загальними твердженнями. Втім у даній справі слідчий суддя послався лише на абстрактну ймовірність ризиків, не перевіривши жодної фактичної інформації, яка б підтверджувала їх існування.

Окрім того, захисник зазначає, що слідчий суддя не врахував важливі обставини, які об`єктивно зменшують ризики, зокрема міцні соціальні зв`язки ОСОБА_8 , який постійно проживає за конкретною адресою, проживає разом із цивільною дружиною та малолітньою дитиною, яка має тяжкий стан здоров`я та потребує постійного догляду. Ці обставини не лише пом`якшують можливість існування ризиків, а й прямо підтверджують відсутність підстав вважати, що він може переховуватись чи ухилятися від слідства. Натомість суд їх проігнорував, що суперечить як національному законодавству, так і рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 № 4-р/2019, у якому наголошено на необхідності індивідуальної оцінки обставин кожної особи та недопустимості автоматизму у застосуванні запобіжних заходів.

Захисник також звертає увагу, що слідчий суддя всупереч вимогам ч. 3 ст. 183 КПК України не встановив, чому саме більш м`які запобіжні заходи такі як застава чи домашній арешт не могли б забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Відсутність аналізу альтернативних заходів, згідно з практикою ЄСПЛ (справи «Харченко проти України», «Ілінков проти Болгарії»), свідчить про порушення державою обов`язку застосовувати найменш обтяжливі заходи, які б могли досягти легітимної мети. Більше того, національні органи влади відповідно до ст. 5 Конвенції зобов`язані обґрунтовувати необхідність тримання особи під вартою саме конкретними фактами, а не загальними міркуваннями упередженого характеру. У даній же ухвалі слідчий суддя не навів жодного доказу, який би свідчив про те, що застосування більш м`яких заходів є недостатнім.

У матеріалах провадження відсутні докази того, що ОСОБА_8 намагається уникнути слідства, впливати на свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. ЄСПЛ у справі «Темченко проти України» (рішення від 16.07.2015) зазначив, що формальне відтворення ризиків без підтверджувальних фактів є порушенням ст. 5 Конвенції, та вказав, що позбавлення свободи повинно бути переконливо виправдане доказами, яких у національному рішенні немає. За аналогією, формальні міркування, наведені слідчим суддею, не можуть слугувати підставою для висновку про існування ризиків.

Захисник наголошує, що тримання під вартою можливо застосовувати лише у тому випадку, коли стороною обвинувачення доведено, що жоден інший запобіжний захід не здатен запобігти ризикам, однак у клопотанні слідчого та в ухвалі суду відсутні будь-які докази щодо цього. Натомість зміст ухвали свідчить, що слідчий суддя фактично ототожнив пред`явлення підозри з необхідністю тримання під вартою, що є грубим порушенням презумпції невинуватості, вимог ст. 5 Конвенції та положень КПК України.

Ураховуючи наведене, захисник вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, який би забезпечив його належну процесуальну поведінку та не порушував би гарантованих Конституцією України та Конвенцією прав на свободу й особисту недоторканність.

Колегія суддів заслухавши доводи захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовільнити, думку прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали судової справи, прийшла до висновку, що в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2025 відповідає.

Так, колегією суду було встановлено, що ОСОБА_8 , будучи обізнаним у тому, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, дія якого неодноразово продовжувалась, востаннє Указом від 14.07.2025 № 478/2025, затвердженим Законом України від 15.07.2025 № 4524-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 7 серпня 2025 року строком на 90 діб., повторно вчинив умисний, корисливий злочин.

Так, 02.11.2025, близько 12:00 год, перебуваючи біля студії танцю «Dance studio sharm-s» за адресою: м. Вінниця, проспект Коцюбинського, 43, у ОСОБА_8 , виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Знаходячись біля вище вказаної студії танцю, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , керуючись жагою до легкої наживи, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність та караність своїх дій, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов до студії, пройшов по коридору до кінця студії, де зайшов у роздягальню, в якій з лавки, навпроти входу викрав жіночу сумку-клатч неповнолітньої ОСОБА_9 в якій був гаманець з грошовими коштами на загальну суму 1 500 гривень купюрами по 500 гривень кожна, навушники TWS торгової марки «Apple» серії «AirPods Pro 2» моделі «А 2699» (серійний номер GX1D66X6JQH4) з зарядним кейсом типу «MagSafe (Lightning)» торгової марки «Apple» моделі «А 2700» (серійний номер D69WLKHCRG), вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи 4 613 грн., банківська картка АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та зв`язка з чотирьох ключів.

Після цього ОСОБА_8 залишив місце вчинення злочину та розпорядився викраденими майном на власний розсуд, чим завдав неповнолітній ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 6 113 грн.

02.11.2025 року, в порядку ст. 208 КПК України, затримано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вінниця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у ході затримання якого, під час особистого обшуку, виявлено та вилучено:

- бокс від бездротових навушників TWS торгової марки «Apple» серії «AirPods Pro 2» моделі «А2699» (серійний номер GX1D66X6JQH4) з зарядним кейсом типу «MagSafe (Lightning)» торгової марки «Apple» моделі «А2700» (серійний номер D69WLKHCRG);

- грошові кошти на загальну суму 650 грн купюрами номіналом 500 гривень серійний номер МБ7431912, 100 гривень серійний номер ЯБ7774024, та 50 гривень серійний номер АМ2710210 (упаковано до спец пакету CRI1005869).

03.11.2025 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої статті 177 КПК України.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді та зазначає, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішення у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 доводиться наступними зібраними доказами, які перебувають в кримінальному провадженні, зокрема: протоколами допитів свідків; протоколом затримання ОСОБА_8 від 02.11.2025; протоколами впізнанням за фотознімками; протоколом слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_8 ; іншими матеріалами кримінального провадження, тому суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку, що на час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, підозра щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України обґрунтована.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_8 , відповідно до ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховування підозрюваного від слідчого, прокурора чи суду, з огляду на те, що покарання за вчинені злочини є таким, що спроможне в значній мірі обмежити його права й свободи, в тому числі право на свободу пересування, то під страхом кримінальної відповідальності думки ОСОБА_8 з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань сприятимуть наявності вказаного ризику. У разі переховування підозрюваного стане неможливим подальше досудове розслідування, що також зумовлює подальше застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою;

- незаконного впливу підозрюваного на потерпілу та свідків, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи;

- через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, підозрюваний ОСОБА_8 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як досудове розслідування наразі не завершене і збирання доказів триває.

- іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, тобто, вжити будь-які дії (без обмеження формою) спрямовані на зупинення або спотворення ходу досудового розслідування.

На даний час наявні підстави у застосуванні стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики, визначені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку та надасть можливість уникнути підозрюваному кримінальної відповідальності, шляхом переховування від органу досудового розслідування та суду.

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, колегія суддів приймає до уваги, що:

?наявні докази вчинення підозрюваним ОСОБА_8 тяжкого кримінального правопорушення, є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку;

?у разі визнання винуватим, ОСОБА_8 загрожує покарання за тяжкий злочин у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

А тому, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області вірно обрав підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд також враховує, що у даному кримінальному провадженні наявні потерпіла та свідки, показання яких мають суттєве значення для встановлення фактичних обставин справи та прийняття законного рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризику незаконного впливу на свідків, потерпілих чи інших учасників кримінального провадження.

При цьому положення ст. 23 КПК України закріплюють принцип безпосередності дослідження доказів у суді, згідно з яким показання свідків повинні бути отримані судом у відкритому судовому засіданні.

Саме тому збереження їхньої процесуальної незалежності та вільного волевиявлення під час допиту є необхідною гарантією дотримання прав сторін та засад справедливого судового розгляду.

З огляду на процесуальний статус зазначених осіб та тяжкість інкримінованого підозрюваному злочину, суд вважає обґрунтованим існування ризику незаконного впливу на свідків, який має бути врахований при визначенні запобіжного заходу та умов його застосування.

Тобто, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Санкція зазначеної статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявний ризик того, що, усвідомлюючи суворість можливого покарання, підозрюваний може умисно ухилятися від органів досудового розслідування та суду.

Суворість санкції є одним із чинників, що обґрунтовує побоювання ухилення, і повинна оцінюватися судом у сукупності з іншими обставинами справи.

Також, колегія суддів бере до уваги той факт, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, що вказує на те, що підозрюваний схильний до протиправної та девіантної поведінки, а тому інший, більш легший запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку.

Таким чином, враховуючи обставини кримінального правопорушення, його наслідки, тяжкість покарання за злочин по якому оголошено підозру, особу підозрюваного, слідчий суддя під час розгляду клопотання вірно дійшов до обґрунтованого висновку, що підозрюваний ОСОБА_8 перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Колегія суддів зазначає, що застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, оскільки:

1) особисте зобов`язання, є недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу підозрюваного, його репутацію та соціальні зв`язки;

2) особиста порука, оскільки в підозрюваного відсутні поручителі, які заслуговують на довіру та зможуть доставити останнього до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу;

3)домашній арешт, оскільки в силу суворості міри покарання підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, внаслідок чого ймовірно можливо покине місце проживання.

Водночас саме те, що злочин віднесений до категорії тяжких, вимагає від суду пошуку балансу між інтересами правосуддя та правами людини: з одного боку врахування високих ризиків, притаманних такій категорії злочинів, а з іншого обов`язку забезпечити пропорційність запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїй усталеній практиці визнає, що ризик втечі особи є допустимою та достатньою підставою для обрання тримання під вартою відповідно до п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У цьому контексті визначення застави як альтернативного заходу дозволяє досягти належної рівноваги, оскільки гарантує виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і водночас не створює надмірного втручання у його право на свободу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні грошових коштів у дохід держави з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Застава виступає майновою гарантією належної процесуальної поведінки особи та альтернативою триманню під вартою у випадках, коли її застосування є достатнім для запобігання ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

У даному кримінальному провадженні слідчий суддя, обираючи щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, одночасно визначив розмір застави, що відповідає вимогам закону та є альтернативним заходом, який може бути застосований у разі її внесення. Таким чином, твердження захисника про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував найсуворіший запобіжний захід, є необґрунтованими, оскільки законодавець прямо передбачає можливість поєднання тримання під вартою та застави як альтернативного механізму.

Більше того, при визначенні розміру застави суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги всі обставини, а саме: вагомість наявних доказів щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України; обставини вчинення злочину таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану; тяжкість покарання, яке може бути призначене у разі визнання його винуватим, від 5 до 8 років позбавлення волі; репутацію підозрюваного, його вік та стан здоров`я, що свідчить про усвідомлення ним протиправності своїх дій; наявність постійного місця проживання, роботи, цивільного шлюбу та наявність малолітньої дитини, яка має тяжкий стан здоров`я та потребує постійного догляду, що підтверджує соціальні зв`язки.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що визначений розмір застави у сумі 121 120 грн відповідає принципу співмірності, є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та не є таким, що фактично позбавляє його можливості реалізувати право на внесення застави.

З даним висновком погоджується і колегія суддів, що визначений судом розмір застави відповідає характеру інкримінованого діяння, особі підозрюваного, його соціальним зв`язкам та іншим обставинам, що мають значення для кримінального провадження.

Отже, суд першої інстанції діяв у межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість ухвали.

Практика Європейського суду з прав людини, підтверджує те, що сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути єдиною та достатньою підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою.

А тому, Європейський суд з прав людини зобов`язує національні суди кожного разу оцінювати не лише тяжкість інкримінованого злочину, а й індивідуальні обставини конкретної особи, перевіряти пропорційність обмеження свободи та розглядати можливість застосування застави або інших більш м`яких заходів, які у достатній мірі забезпечать процесуальну поведінку підозрюваного.

У даному випадку слідчий суддя, обираючи запобіжний захід щодо підозрюваного ОСОБА_8 , дотримався зазначених стандартів, оскільки, з одного боку, врахував тяжкість інкримінованого діяння та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а з іншого визначив альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, що забезпечує дотримання принципу пропорційності.

Отже, беручи до уваги викладене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, діяв у межах наданих повноважень і відповідно до вимог національного законодавства та стандартів ЄСПЛ, забезпечивши належний баланс між інтересами правосуддя і правами підозрюваного, а тому підстав для скасування ухвали немає, у зв`язку з чим її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2025, якою до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначеним розміром застави у кримінальному провадженні № 0000848, внесеного до ЄРДР 02.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4