ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7470/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/335/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2025 р.

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі апеляційну скаргу прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 серпня 2025 року у кримінальному провадженні №0000731, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.11.2018 року, про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України,

в с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Підкамінь Бродівського району Львівської області, українки, громадянки України, освіта вища, непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.185 КК України і на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено питання речових доказів і судових витрат.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 29 січня 2018 року перебувала у приміщенні Тернопільського обласного центру соціально - психологічної допомоги «Родина» (далі Центр), що знаходиться за адресою м. Тернопіль вул. Є.Коновальця, 18, де у неї виник умисел таємно викрасти чуже майно. Реалізуючи свій умисел 29 січня 2018 року після обідньої пори доби ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні кімнати, у якій вона проживала разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , переконавшись, що за нею ніхто не спостерігає та її дії не будуть поміченими сторонніми особами, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи, що вона посягає на чужу власність, шляхом вільного доступу умисно таємно взяла з шкатулки, яка знаходилася в приміщенні згаданої кімнати, підвіс із золота 585 проби загальною вагою 1,4 гр., вартістю 997,83 грн. та сережки виготовлені із медичного сплаву вартістю 46 грн. 59 коп. Того ж дня, продовжуючи свою злочинну діяльність об`єднану єдиним умислом спрямованим на заволодіння чужим майном, перебуваючи в кімнаті чергового працівника Центру ОСОБА_7 переконалася, що за нею ніхто не спостерігає та її дії не будуть поміченими сторонніми особами і умисно таємно взяла з коробки, яка знаходилася в приміщенні цієї кімнати, планшет марки «Lenovo» чорного кольору, вартістю 2800 грн. З викраденим майном ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втекла, спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3844 грн. 42 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 185 КК України: таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

В апеляційній скарзі прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, які суд визнав доведеними, і кваліфікацію дії обвинуваченої ОСОБА_7 , вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 обвинувачувалася у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, яке було вчинено 29.01.2018 р. При цьому, під час судового розгляду ОСОБА_7 неодноразово переховувалась від суду, у зв`язку з чим суд виносив ухвали про її розшук.

Оскільки ОСОБА_11 , переховувалась від суду, але з часу вчинення кримінального проступку минуло п`ять років, передбачених ч.2 ст.49 КК України, виникли обставини для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

З матеріалів судового провадження вбачається, що під час судового розгляду, судом не виконано обов`язок відповідно до ст.285 КПК України роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_7 те, що на момент судового розгляду закінчилися строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст.49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

На переконання апелянта, не роз`яснення судом першої інстанції відповідно до вимог ст.285 КПК України зазначених обставин є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та як наслідок вказане правопорушення спричинило неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 серпня 2025 року відносно ОСОБА_7 скасувати через істотне порушення кримінального процесуального закону, що спричинило неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.08.2025 року, але за умови з`ясування думки обвинуваченої щодо звільнення її від кримінальної відповідальності, не призначити новий розгляд у суді першої інстанції, а прийняти відповідне рішення судом апеляційної інстанції; обвинувачену ОСОБА_7 , яка не заперечує щодо задоволення апеляційної скарги в обсязі, висловленому прокурором у судових дебатах і після роз`яснення їй судом положень статті 285 КПК України, надала свою згоду на звільнення її від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 185 КК України та закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що клопотання обвинуваченої підлягає задоволенню, апеляційна скарга частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог закону суд першої інстанції належним чином не дотримався.

Як вбачається зі змісту вироку, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, надав юридичну оцінку її діям, дослідив відповідно до ч.3 ст.349 КПК України і відповідно оцінив зібрані у кримінальному провадженні докази та згідно з вимогами норм КК України кваліфікував дії ОСОБА_7 за частиною 1 статті 185 КК України.

Одночасно, судом встановлено, що з часу вчинення ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінальського проступку закінчились строки давності притягнення її до кримінальної відповідальності, визначені с.49 КК України, у зв`язку з чим, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України та ч.5 ст.74 КК України звільнив її від кримінального покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає слушними доводи сторони обвинувачення про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Так, звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави в особі відповідного суду від офіційного осуду, призначення покарання та визнання судимою особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у випадках, передбачених КК та у порядку, встановленому КПК.

Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Чинна ч. 1 ст. 49 КК передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

При цьому, частиною 2 статті 49 визначено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

За обставин даного кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України класифікується як кримінальний проступок.

Також, матеріалами провадження підтверджено, що ОСОБА_7 ухилялася від суду, у зв`язку з чим Тернопільським міськрайонним судом неодноразово виносились ухвали про розшук обвинуваченої. Проте, на час постановлення вироку Тернопільським міськрайонним судом минуло понад п`ять років з часу вчинення ОСОБА_7 кримінального проступку, що давало підстави застосувати до неї положення ст.49 КК України.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За змістом ч.2 ст.285 КПК України особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Відповідно до ч.3 ст.285 КПК України підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Згідно з частиною 1 ст. 286 КПК звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч. 3 ст. 288 КПК).

Згідно зі ст. 417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставах, передбачених ст. 49 КК, особа також може бути звільнена судом від покарання (ч. 5 ст. 74 КК), зокрема у випадку, коли особа заперечує проти звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Виходячи з аналізу зазначених норм кримінального процесуального права, суд першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно до положень ст. 285 КПК роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Не роз`яснення судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 285 КПК України зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що спричинило неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Колегія суддів звертає увагу, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у суді апеляційної інстанції в порядку ст. 417 КПК України за наступних умов:

- на день перегляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, тобто до набрання вироком суду першої інстанції законної сили, закінчилися строки давності притягнення такої особи до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення;

- ця особа не подавала до суду першої інстанції відповідного клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, і суд першої інстанції не роз`яснив відповідно до положень ст. 285 КПК України особі наявність зазначених підстав для звільнення від кримінальної відповідальності та не з`ясував її думку щодо згоди чи незгоди з таким звільненням;

- така особа за вказаних обставин висловила згоду в апеляційному суді на звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

У вказаному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції, встановивши підстави для застосування до неї положень ст. 49, ст. 74 ч. 5 КК України, не виконав вищезазначені вимоги процесуального закону та в порядку ст. 285 КПК України не роз`яснив їй вищезазначені обставини і фактично з власної ініціативи ухвалив рішення про звільнення її від покарання, що є порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Отже, під час розгляду справи судом першої інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, що потягло неправильне застосування кримінального закону, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 409 КПК є підставою для скасування такого рішення.

Тому, доводи апеляційної скарги прокурора про порушення вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції, що потягло неправильне застосування кримінального закону, є обґрунтованими.

Під час апеляційного розгляду, після роз`яснення судом апеляційної інстанції обвинуваченій ОСОБА_7 положень закону про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, та наявності підстав закриття кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_7 надала згоду на звільнення її від кримінальної відповідальності.

Обвинуваченій ОСОБА_7 апеляційним судом роз`яснено положення ст. 49 КК України та підстави для звільнення її від кримінальної відповідальності. Обвинувачена ОСОБА_7 підтвердила своє розуміння зазначеної норми закону та просила звільнити її від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Апеляційний суд зазначає, що за наявності клопотання особи про звільнення її від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, та за наявності підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, суд зобов`язаний звільнити особу саме від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, тоді як за наявності вказаних підстав звільнення особи від покарання є порушенням вимог КПК України, що тягне за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню, що узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною у постанові Об`єднаної палати ККС у складі ВС від 06.12.2021 у справі № 521/8873/18.

На підставі вимог частини 3 статті 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Пункт 1 частини 2 статті 284 КПК України передбачає, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з третім абзацом частини 7 статті 284 КПК України, у разі якщо суд встановить наявність підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд на будь-якій стадії судового провадження зобов`язаний з`ясувати та врахувати думку обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження.

Відповідно до матеріалів справи, інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення за частиною 1 статті 185 КК України, вчинено обвинуваченою 29 січня 2018 року.

Відповідно до положень ч.2 ст.49 КК України строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення вказаного вище кримінального проступка, з урахуванням того, що обвинувачена ухилялася від суду, становить п`ять років і на час ухвалення рішення судом першої інстанції вже завершився.

Отже, на підставі частини 2 статті 49 КК ОСОБА_7 слід звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 КК України, та закрити кримінальне провадження у цій частині, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України.

Відповідно до вимог статті 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції, яким ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.185 КК України і на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнена від покарання у зв`язку із закінченням строків давності слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинене нею кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ч.2 ст.49 КК України та закрити кримінальне провадження.

Окрім того, колегія суддів вважає за доцільне взяти до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17, згідно з яким, лише у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України процесуальні витрати понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, крім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає за необхідне віднести процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів для проведення судової експертизи на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407, 417, 284, 285, 286, 288 КПК України, ст.49 КК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_7 скасувати.

На підставі ч.2 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України закрити кримінальне провадження №0000731, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 березня 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 КК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, віднести на рахунок держави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді