В И Р О К

Іменем України

19 листопада 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорки ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000508 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Калинівка Вінницької області, громадянки України, непрацюючої, з середньою освітою, одруженої, неповнолітніх дітей на утриманні не має, мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Четвертого лютого 2025 року о 13 годині 45 хвилин ОСОБА_4 керувала технічно справним автомобілем «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись у крайній лівій смузі по 126 км + 900 м автодороги М06 «Київ-Чоп» неподалік с. Глибочиця Житомирського району, у порушення вимог пунктів 2.3 б), 10.1, 10.3, 10.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, проявила безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, перед перестроюванням та зміною напрямку руху не переконалася чи це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не дала дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку вона мала намір перестроїтись, перед поворотом праворуч завчасно не зайняла відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, внаслідок чого допустила зіткнення керованого нею автомобіля з автопоїздом у складі сідлового тягача «Volvo FН 42Т», реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом «Schmitz», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався в середній смузі руху в попутному напрямку під керуванням водія ОСОБА_6 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 отримав тяжке тілесне ушкодження у виді травми живота у вигляді двохмоментного розриву селезінки, що ускладнився внутрішньо-черевною кровотечею.

Отже, стороною обвинувачення такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_4 винною себе у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала повністю, фактичні обставини справи не оспорювала, щиро розкаялася та надала показання, які цілком відповідають висунутому обвинуваченню.

Вина обвинуваченої у скоєному іншими учасниками процесу також не оспорюється.

За клопотанням прокурорки, підтриманим стороною захисту, судовий розгляд проведено відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому обвинуваченій та іншим учасникам процесу судом роз`яснено, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Суд дійшов висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_4 відповідає пред`явленому обвинуваченню, а тому кваліфікує її дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, особу винної, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, виключно позитивно характеризується за місцем проживання, ту обставину, що внаслідок даної аварії постраждав її син, а також пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій є визнання нею своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю цього злочину.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченій слід призначити покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання нових злочинів у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Разом з тим, суд бере до уваги особу обвинуваченої, те, що внаслідок порушення обвинуваченою ПДР постраждав її син, якого вона тривалий час лікувала від отриманих травм, та, який помер від онкозахворювання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, а саме повне визнання обвинуваченою своєї вини, її щире каяття, активне сприяння у розкритті даного злочину, які істотно знижують ступінь тяжкості скоєного обвинуваченою необережного злочину, правову позицію прокурорки, яка просила звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням та не призначати їй додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки обвинуваченій потрібне посвідчення водія, бо вона доглядає за хворим батьком, який проживає в іншому населеному пункті, а також на виконання вимог ст. 50 КК України, відповідно до якої мета покарання полягає не лише у карі, а й у виправленні засуджених та виходячи з принципу гуманізму, суд вважає, що ОСОБА_4 можливо звільнити від відбування основного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України.

При цьому, враховуючи правову позицію прокурорки, яка просила не призначати ОСОБА_4 додаткове покарання, суд дійшов переконливого висновку, що призначення основного покарання без позбавлення обвинуваченої права керувати транспортними засобами, буде достатнім заходом для перевиховання ОСОБА_4 й запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень, оскільки, кримінальне покарання повинно бути з однієї сторони справедливим балансом між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, усвідомлення винною особою необхідності її понести, а з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи і попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченої витрати пов`язані з проведенням експертиз.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 9932 (дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять дві) грн 80 коп. витрат на залучення експертів.

Скасувати арешт, накладений ухвалами Богунського районного суду від 12 та 13 лютого 2025 року на автомобілі «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , «Volvo FН 42Т», реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом «Schmitz», реєстраційний номер НОМЕР_3 та вказані речові докази повернути власникам або законним володільцям.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя: