Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2036/25
Провадження № 1-кп/376/255/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року м.Сквира

Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Сквира Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000164 від 24.05.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дубно Дубенського району Рівненської області, громадянки України, із середньо-спеціальною освітою, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованої, розлученої, на утримані двоє малолітніх дітей, раніше не судимої, -

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року, точної дати і часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 перебувала за місцем спільного проживання з потерпілим ОСОБА_6 , на території домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому, ОСОБА_4 у господарському приміщенні, яке розташоване за вищевказаною адресою, побачила, що на котлі лежить конверт, в середі якого знаходилася банківська карта AT «ОТП БАНК» за № НОМЕР_1 з пін-кодом. В цей час у ОСОБА_4 виник протиправний умисел на заволодіння вказаною банківською карткою. Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 перебуваючи у вказаному місці, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає та її дії запишаються не поміченими сторонніми особами та власником вищевказаної банківської карти, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, з метою подальшого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, викрала з приміщення котельні банківську картку AT «ОТП БАНК» № НОМЕР_1 видану на ім`я ОСОБА_6 , яка відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію», пп. 1.4,1.14, 1.27, 1.31 ст. 1,ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність», є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку.

В подальшому, ОСОБА_4 достеменно розуміючи, що банківська картка є електронним платіжним документом та належить потерпілому ОСОБА_6 залишила її при собі, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, що знаходились на той час на банківському рахунку.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у викрадені офіційних документів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, та після його затвердження Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпочався воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

Встановлено, що 21 травня 2025 року, приблизно о 10 год 13 хв, у ОСОБА_4 , яка перебувала за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Руда, вул. Заводська, 27, поблизу банківського терміналу AT «ОЩАДБАНК», та мала при собі викрадену напередодні у потерпілого ОСОБА_6 платіжну банківську карту, випущену AT «ОТП БАНК» з № НОМЕР_1 та достовірно знаючи пін-код доступу до вказаної карти, виник злочинний умисел, направлений на здійснення крадіжки грошових коштів, які належать потерпілому та якими вона може заволодіти вчиняючи фінансові операції з цією платіжною картою.

В подальшому, ОСОБА_4 перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає та вони залишаються ніким непоміченими, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна здійснила зняття готівки в терміналі AT «ОЩАДБАНК» з банківської карти № НОМЕР_1 в сумі 3000 (три тисячі) гривень.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на викрадення грошових коштів з банківської карти № НОМЕР_1 , використовуючи для фінансових операцій вищевказану платіжну карту, ОСОБА_4 21 травня 2025 року, близько 12 год 15 хв, перебуваючи за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Руда, вул. Заводська, 27, здійснила зняття готівки в терміналі AT «ОЩАДБАНК» з банківської карти № НОМЕР_1 в сумі 7000 (сім тисяч) гривень.

В подальшому, ОСОБА_4 викраденими грошовими коштами розпорядилась на власний розсуд, чим завдала потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 10 000 (десять тисяч) гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується, у викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України.

Так, 22 травня 2025 року, приблизно о 19 год 07 хв, у ОСОБА_4 , яка перебувала за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Руда, вул. Заводська, 27, поблизу банківського терміналу AT «ОЩАДБАНК», та мала при собі викрадену напередодні у потерпілого ОСОБА_6 платіжну банківську карту, випущену AT «ОТП БАНК» з № НОМЕР_1 та достовірно знаючи пін-код доступу до вказаної карти, вирішила цим скористатися повторно. У цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на здійснення крадіжки грошових коштів, які належать потерпілому ОСОБА_6 повторно, та якими вона може заволодіти вчиняючи фінансові операції з цією платіжною картою.

В подальшому, ОСОБА_4 перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає та вони залишаються ніким непоміченими, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна здійснила зняття готівки в терміналі AT «ОЩАДБАНК» з банківської карти № НОМЕР_1 в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

В подальшому, ОСОБА_4 викраденими грошовими коштами розпорядилась на власний розсуд, чим завдала потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується, у викрадені чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України.

18.07.2025 між прокурором ОСОБА_3 , обвинуваченою ОСОБА_4 , її захисником адвокатом ОСОБА_5 , була укладена угода про визнання винуватості.

Така угода відповідає вимогам ст. ст. 469, 472 КПК України. Угода про визнання винуватості містить положення про те, що сторони визнають правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, обвинувачена беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, узгоджують покарання ОСОБА_4 - за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України сторони узгоджують покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; на підставі ч.1 ст.70 КК України, визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у вигляді 5 років позбавлення волі. Крім того сторони погоджуються на застосування ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 КК України

Сторони розуміють наслідки вимог ст. ст. 394, 424 КПК України та наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ст. 476 КПК України, зокрема те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор, який затвердив угоду, має право звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом ( ст. 389-1 КК України).

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 визнала вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, щиро розкаялася та просила затвердити угоду про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив добровільність укладення угоди про визнання винуватості між обвинуваченою та прокурором, просив її затвердити, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обвинуваченій зрозумілі.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України, її умови відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб та просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченій узгоджену міру покарання.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового провадження про можливість затвердження угоди, суд приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену сторонами угоди міру покарання, виходячи з наступного.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.357 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнала себе винуватою, згідно зі ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнала себе винуватою, згідно зі ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Відповідно до положень п. 1 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України. Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ч.7 ст.474 КПК України, відсутні.

Судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями ст. ст. 473, 474 КПК України.

Поясненнями сторін угоди встановлено, що вони уклали угоду про визнання винуватості добровільно.

Судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та на її основі може бути ухвалений вирок, умови угоди не порушують прав, свобод та інтересів сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим, взятих на себе за угодою зобов`язань, є фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченої.

Крім того, суд бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є відповідними ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та характеристиці особи обвинуваченої, яка раніше не судима, щиро кається, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, по місцю проживання характеризується посередньо, має на утриманні двох неповнолітніх дітей..

Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.

Відповідно до вимог ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення, а саме затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

За таких обставин, суд вважає за необхідне затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між обвинуваченою ОСОБА_4 та прокурором Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 за участі захисника адвоката ОСОБА_5 .

Беручи до уваги викладене, враховуючи обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також враховуючи відсутність судимостей, суд приймає до уваги положення ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, доходить висновку, що обвинуваченій слід призначити покарання в межах санкцій ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України без ізоляції від суспільства.

Пленум Верховного Суду України неодноразово звертав увагу на те, якщо виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, то судам не слід направляти таких осіб у місця позбавлення волі.

Визначене таким чином покарання обвинуваченій, на переконання суду, буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого нею кримінальних правопорушень, обставинам справи, але й особі обвинуваченої, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень і таке втручання у її права та свободи буде виправданим.

Запобіжний захід до обвинуваченої ОСОБА_4 03.07.2025 обрано у виді особистого зобов`язання терміном до 03.09.2025.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо вирішення речових доказів у кримінальному провадженні підлягають вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12,66,67, 75,76, ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, ст.ст. 314,368 - 371,373,374,376,392 - 395,468,472 - 476 КПК України, суд,

У Х В АЛ И В:

Затвердити угоду, укладену 18.07.2025 між прокурором Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участі захисника адвоката ОСОБА_5 , про визнання винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України в кримінальному провадженні № 0000164, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2025.

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України та призначити їй покарання:

- за ч.1 ст. 357 КК України штраф в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- за ч.4 ст. 185 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, більш суворим покаранням 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк -1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_4 , відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ мобільний телефон марки Xiaomi Redmi 12 вважати повернутим потерпілому ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга обвинуваченим, прокурором виключно з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Сквирський районний суд Київської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, а в разі її подання - після прийняття рішення апеляційним судом Київської області.

Копію вироку після його проголошення вручити учасникам процесу.

Суддя ОСОБА_7