Справа №295/691/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2026 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про арешт майна, внесене дізнавачем СД ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000011 від 07.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт напристрій для вживання наркотичного засобу та суху подрібнену масу рослинного походження зеленого кольору, що належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що до поліцейського офіцера громади звернулися жителі Високівської громади Житомирського району, про те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно зберігає рослини конопель для власного вживання.

Згідно рапорта поліцейського офіцера громади, під час відпрацювання с. Забріддя від місцевих мешканців надійшла інформація про вчинення ОСОБА_5 кримінально-протиправної діяльності.

Згідно зібраних матеріалів, місцеві мешканці Високівської територіальної громади підтверджують вчинення ОСОБА_5 кримінально-протиправної діяльності, що полягає в незаконному зберіганні рослин конопель за місцем свого проживання.

Згідно ухвали Богунського районного суду м. Житомира №295/478/26, 16.01.2026 у період часу з 08:30 год. 09:12 год. проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого ОСОБА_5 добровільно видав працівникам поліції: пристрій для вживання наркотичного засобу, який поміщено до спец-пакету PSP 2149965 та суху подрібнену масу рослинного походження зеленого кольору, яку поміщено до паперового конверту та вилучено до відділу поліції №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області.

У разі повернення вилучених речей, у законному володінні якої вони перебувають, може призвести до знищення, перетворення, відчуження, а також можливість використання, як доказів відомостей, що містяться в даних речах та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цього майна, тому у слідства виникла необхідність в накладенні арешту на вилучене майно з метою недопущення їх відчуження, розпорядження та користування.

Дізнавач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі власника майна.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов такого висновку.

За ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, яке, серед іншого, підлягає можливій конфіскації (абз.1 ч.1). Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. (абз. 2 ч. 1). Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, конфіскації майна як виду покарання (п.3 ч. 2). У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5). Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (абз. 2 ч. 10).

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою.

Встановлено, що в провадженні СД ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000011 від 07.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, в рамках якого постановою уповноваженої особи на здійснення дізнання ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 від 16.01.2026 майно, на яке дізнавач просить накласти арешт, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Майно, на яке дізнавач просить накласти арешт, є матеріальними об`єктами, які могли були знаряддям вчинення кримінального правопорушення та могли зберегти на собі його сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

На думку слідчого судді, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, його специфіку і тяжкість.

Крім того, з урахуванням характеру кримінального правопорушення, що розслідуються у межах цього кримінального провадження, такий захід забезпечення кримінального провадження є пропорційним втручанню у володіння майном. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає. У цьому випадку арешт майна необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження та негативних наслідків для володільця майна не створює.

Слідчий суддя відзначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації правомочностей щодо таких прав, такий захід є тимчасовим.

Наявні у клопотанні матеріали свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

З урахуванням викладеного, оскільки вилучене майно може бути використане як доказ на підтвердження обставин, що підлягають встановленню під час кримінального провадження, взявши до уваги стадію досудового розслідування, мету та підстави застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою проведення необхідних судових експертиз, слідчий суддя вважає за можливе задовольнити клопотання та накласти на вказане майно арешт.

Керуючись ст. ст. 98, 170 - 173 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання та накласти арешт на пристрій для вживання наркотичного засобу та суху подрібнену масу рослинного походження зеленого кольору, що належать ОСОБА_5 .

Тимчасово, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавити власника і третіх осіб права відчужувати, розпоряджатися та використовувати вищевказане майно.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала про арешт майна підлягає до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1