ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 587/1895/25 Номер провадження 11-кп/814/1650/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ

Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 березня 2025 року за №0004409, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Сумського районного суду Сумської області від 02 червня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія Кілійського р-ну Одеської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.4 ст.402 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту затримання - з 11 березня 2025 року, та залишено йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

Старший солдат ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, проходячи її в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, п.п.1, 2 ст.1, п.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Військової присяги, діючи з прямим умислом, 11 березня 2025 року о 09 годині 12 хвилин, перебуваючи в с. Спаське Сумського р-ну Сумської обл., у присутності військовослужбовців Прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , відкрито відмовився виконати бойове розпорядження першого заступника коменданта - начальника штабу Прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_2 №02.27/962/25Вн-(гриф) від 10 березня 2025 року - полковника ОСОБА_12 , яке полягало у висуненні на бойові позиції для бойового чергування на ПВ «ГОЛОВА» в районі САДКИ із завданням відбиття збройного нападу (вогневого ураження), нанесення вогневого ураження противнику під час його висування, розгортання та атаки переднього краю і недопущення його прориву в глибину оборони, доведене першим заступником начальника Другого відділу Прикордонної служби (тип С) Прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ОСОБА_13 .

Умисне невиконання старшим солдатом ОСОБА_8 зазначеного вище наказу полковника ОСОБА_12 потягло за собою підрив дисципліни підрозділу, зниження рівня бойової готовності, невиконання завдань за призначенням.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить змінити вирок Сумського районного суду Сумської області від 02 червня 2025 року в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд під час призначення покарання не врахував: те, що ОСОБА_8 не судимий, є учасником бойових дій, добровільно мобілізувався до Збройних Сил України, в повному обсязі визнав винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, шкодує про вчинене, має бажання продовжувати військову службу, що є обставинами, які пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину; відсутність тяжких наслідків, натомість призначене судом першої інстанції покарання позбавить його можливості підтримувати родину.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч.4 ст.402 КК України як вчинення непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Санкцією ч.4 ст.402 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Доводи сторони захисту щодо необхідності пом`якшення ОСОБА_8 заходу примусу є необгрунтованими.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував конкретні обставини кримінального провадження, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_8 тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, має вади здоров`я, з приводу чого проходив медичне обстеження, є учасником бойових дій, наявність обставин, що пом`якшують його покарання визнання винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та відсутність обставин, які його обтяжують.

Наведені вище дані та обставини в їх сукупності, додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання стали підставою для вмотивованого рішення першої судової інстанції про призначення ОСОБА_8 основного покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України на строк, який, при цьому, за своїм розміром є меншим майже в два рази від мінімальної межі покарання, визначеної в санкції ч.4 ст.402 КК України, та за своєю тривалістю є достатнім і необхідним для того, щоб обвинувачений довів своє виправлення. Разом з цим, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства шляхом призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі на вказаний вище строк із реальним відбуттям, не встановивши підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що ОСОБА_8 не судимий, добровільно мобілізувався до Збройних Сил України, має родину, однак зазначені дані, з огляду на всі обставини в їх сукупності, що мають правове значення при вирішенні питання про застосування ст.ст.50, 65 КК України, не свідчать про невідповідність призначеного обвинуваченому заходу примусу ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_8 через м`якість, не є мотивованою та достатньою підставою для його пом`якшення. Так, учинений ОСОБА_8 злочин в умовах воєнного стану має підвищену суспільну небезпеку, пов`язану, зокрема, зі спричиненням неорганізованості у військовій частині, порушенням статутного порядку, зниженням боєготовності та боєздатності військової частини, і його вчинено обвинуваченим безпосередньо під час проходження військової служби.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Сумського районного суду Сумської області від 02 червня 2025 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4