Номер провадження: 11-сс/813/1662/25
Справа № 523/8327/25 1-кс/523/3830/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 01.08.2025, якою було накладено арешт на майно в межах к/п №0000015 від 15.03.2024 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України та за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000015 від 15.03.2024 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України та за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, вилучене 19.06.2025 в ході проведення обшуку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме на:

- флеш-носій біло-синього кольору марки «Transcend» об?ємом «64GB» із написом зборку «В1693 0505»;

- флеш-носій типу «microSD» марки «Kingston» об?мом «128GB»;

- мобільний телефон чорного кольору марки «Samsung» із написом на задній кришці «SM-N986B/DS Made in Vietnam, IMEI: НОМЕР_1 ».

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що вилучені предмети та документи зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, повинні бути збережені для проведення подальших слідчих дій у кримінальному провадженні, внаслідок чого без накладення арешту на вилучене майно воно може бути приховано або знищено для унеможливлення його використання в якості речових доказів.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі власник майна арбітражний керуючий ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її постановлення із порушенням вимог кримінального процесуального закону з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось порушення органом досудового розслідування правил територіальної підсудності під час направлення клопотання про арешт майна до Пересипського райсуду м. Одеси, натомість, розгляд такого клопотання повинен був здійснюватися Приморським райсудом м. Одеси;

- розгляд клопотання про арешт майна було здійснено зі значним порушенням визначеного ч. 6 ст. 173 КПК України 72-годинного строку з моменту надходження клопотання до суду, зокрема, розгляд відбувся за спливом 46 днів з моменту надходження клопотання про арешт майна до суду, при цьому, майно не було повернуто власнику ні прокурором, ні слідчим;

- слідчим суддею не було врахованого того, що жодного доказу на підтвердження необхідності накладення арешту на його майно як арбітражного керуючого прокурором наведено не було, натомість, майно було вилучено за його місцем проживання в порушення вимог ч. 6 ст. 13 Кодексу України з питань банкрутства, без відповідного рішення суду; прокурором не було доведено, що таке майно має будь-яке відношення до кримінального провадження за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України та за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та може бути використане як доказ в даному кримінальному провадженні;

- слідчим суддею не зазначено, яке відношення професійна діяльність призначеного господарським судом Одеської обл. у справі №916/420/25 про банкрутство розпорядника майна ТОВ ЮК «СЕНАТ» арбітражного керуючого ОСОБА_6 має до діяльності підозрюваного у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 , натомість, він не знайомий із ОСОБА_7 , ніколи з ним не спілкувався та від нього чи його довірених осіб не отримував будь-яких коштів або документів, процесуального статусу підозрюваного в межах даного кримінального провадження не має;

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що невірним є твердження прокурора про фіктивність процесу банкрутства ТОВ ЮК «СЕНАТ» та його кінцевої мети реалізація належного товариству БЦ «Марсель» та зняття накладних арештів, натомість, відкриття провадження про банкрутство відбулось згідно ухвали господарського суду Одеської обл. від 17.02.2025, вказане рішення ніким не скасоване та судові процедури розпорядження майном боржника в даний час здійснюються відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства;

- слідчим суддею не встановлено наявності на вилучених електронних носіях відомостей щодо спілкування їх власника з будь-якими особами стосовно державної зради ОСОБА_7 чи вчинення ним присвоєння майна в особливо великих розмірах, під час обшуку приміщень, автомобілів та інших носіїв ОСОБА_6 добровільно було надано все майно для огляду та доступ до нього не обмежувався;

- слідчим суддею не було враховано того, що обшук проводився не за місцем здійснення ним адвокатської діяльності (м. Одеса, вул. Садова, буд. 18, оф. 5), на що було отримано дозвіл суду, а за місцем діяльності його як арбітражного керуючого ( АДРЕСА_2 ), без отримання відповідного судового дозволу на це;

- в матеріалах провадження відсутня постанова про визнання вилученого майна речовим доказом;

- всупереч твердження органу досудового розслідування стосовно його ймовірної причетності до кримінального провадження, він особисто як патріот України за рахунок власних зароблених коштів надає велику підтримку українським військовим частинам для захисту України.

Посилаючись на викладені обставини, власник майна арбітражний керуючий ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, а також зобов`язати слідчого, прокурора після отримання судового рішення негайно вжити заходів стосовно повернення власнику тимчасово вилученого майна.

Учасники провадження в судове засідання апеляційного суду не з`явились, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, натомість, до початку апеляційного розгляду від власника майна ОСОБА_6 та ОСОБА_8 надійшли заяви про проведення апеляційного розгляду без їх участі.

Враховуючи неявку учасників провадження в судове засідання, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності учасників процесу та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновків про наступне.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання прокурора про арешт майна, зазначених вимог закону дотримався з огляду на наступне.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми основного закону узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті (задля забезпечення збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

На підставі аналізу змісту клопотання прокурора в зазначеному к/п №0000015 вбачається, що прокурор просив накласти арешт на зазначене у ньому майно, зокрема, на флеш-носії та мобільний телефон марки «Samsung», з метою забезпечення збереження такого майна як речового доказу (а.с. 1-11).

Так, відповідно до клопотання прокурора, витягу з ЄРДР у вищевказаному к/п №0000015 (а.с. 12-13) та інших матеріалів провадження, СВ УСБУ в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України та за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Зокрема, в ході досудового розслідування було встановлено, що невстановлені посадові особи під час виконання договору з капітального ремонту укриття привласнили бюджетні кошти в особливо великих розмірах в умовах воєнного стану.

Окрім того, 23.04.2024 в зазначеному кримінальному провадженні було складено повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, зокрема, у пособництві державі-агресору за ознаками: умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору, збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, яка на теперішній час не змінювалась, в апеляційному порядку сторонами кримінального провадження не оскаржується та вже була предметом судового розгляду, знайшла своє підтвердження під час обрання стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, за відсутності підозрюваного, ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.06.2024, з приводу чого судом апеляційної інстанції вже висловлювалась думка щодо обґрунтованості такої підозри (справа №522/7128/24, провадження №11-сс/813/894/24).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування в даному провадженні доказів достатньо для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, тому підозра у вчиненні останнім зазначеного злочину є обґрунтованою.

В ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_7 є фактичним власником ряду нерухомого майна, яке оформлено на рідних та довірених йому осіб, або на юридичні особи, власниками яких є довірені йому фізичні особи.

Так, встановлено, що до кола довірених осіб ОСОБА_7 відноситься його колишня дружина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є юридичним власником (бенефіціаром) підприємства ТОВ ЮК «СЕНАТ» (, юридична адреса: м. Одеса, Сабанєєв міст, буд. 3, розмір статутного капіталу 6 870 773 грн.; КВЕД: 41.10 організація будівництва будівель; керівник, підписант ОСОБА_10 ; засновник та бенефіціар ОСОБА_9 , частка 100%).

Також, ТОВ «ЮК «СЕНАТ» володіє нежитловою будівлею торгово-офісного центру «Марсель», загальною площею 3670,7 кв.м.

Однак, 17.02.2025 представниками ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було ініційовано процедуру банкрутства ТОВ «ЮК «СЕНАТ», на підставі ухвали Господарського суду Одеської обл. у справі №916/420/25, суддя: ОСОБА_11 .

За матеріалами судової справи, фізична особа ОСОБА_12 звернулась до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «ЮК «СЕНАТ», посилаючись на заборгованість останнього у розмірі 11 701 424 грн.

Так, 18.08.2021 ОСОБА_12 (кредитор) та ОСОБА_9 (боржник) було укладено договір позики в сумі 280 000 доларів США. Одночасно із цим, укладено договір поруки по вказаному договору, відповідно до якого поручителем виступило ТОВ «ЮК «СЕНАТ», за яким боржник та поручитель несуть солідарну відповідальність за договором позики.

Після відкриття справи про банкрутство судом було визначено розпорядника майна (арбітражного керуючого) ТОВ «ЮК «СЕНАТ» ОСОБА_6 .

Таким чином, на думку органу досудового розслідування, штучно створена заборгованість за договором позики надала підстави розпочати фіктивний процес банкрутства ТОВ «ЮК «Сенат», кінцевою метою якого є реалізація належного товариству БЦ «Марсель» та зняття з останнього накладених арештів.

Встановлено, що до вказаного правопорушення та штучної процедури позики для здійснення фіктивного процесу банкрутства ТОВ «ЮК «Сенат» можливо причетний громадянин України ОСОБА_6 .

19.06.2025 в період часу з 06:56 по 10:27 год. на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , в ході якого було виявлено та вилучено два флеш-носії та мобільний телефон марки «Samsung» (а.с. 66-68).

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Диспозиція ч. 1 ст. 111-2 та ч. 5 ст. 191 КК України, досудове розслідування за ознаками яких здійснюється в межах к/п №0000015, передбачають кримінальну відповідальність за пособництво державі-агресору у формі умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору, збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора; привласнення майна в особливо великих розмірах в умовах воєнного стану шляхом зловживання службовим становищем.

Всупереч твердженням власника майна, колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді стосовно необхідності накладення арешту на вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 майно, зокрема, флеш-носії та мобільний телефон, оскільки накладення арешту на таке майно на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження є виправдним, зокрема, вилучене майно відповідає критеріям речових доказів в даному кримінальному провадженні, може містити відомості на підтвердження або спростування обставин, які є предметом досудового розслідування даного кримінального провадження.

Зокрема, у органу досудового розслідування є вагомі підстави вважати, що ініційована процедура банкрутства ТОВ «ЮК «СЕНАТ» спрямована на реалізацію належного довіреній особі підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_9 БЦ «Марсель» та зняття з останнього накладених арештів.

Зазначені обставини стосовно законності проведення процедури банкрутства підлягають з`ясуванню під час подальшого здійснення досудового розслідування кримінального провадження, внаслідок чого накладення арешту на вилучені під час проведення обшуку технічні пристрої, зокрема, флеш-носії та мобільний телефон, які можуть містити інформацію, яка стосується діяльності ТОВ «ЮК «СЕНАТ», є необхідним та виправданим на даній стадії кримінального провадження.

Водночас, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурором було надано копію постанови слідчого УСБУ ОСОБА_13 від 25.06.2025, відповідно до якої в даному кримінальному провадженні призначено судову експертизу комп`ютерної техніки та програмних продуктів стосовно вилучених під час проведення обшуку флеш-носія біло-синього кольору марки «Transcend» об?ємом «64GB», флеш-носія типу «microSD» марки «Kingston» об?мом «128GB» та мобільного телефону чорного кольору марки «Samsung» із написом на задній кришці «SM-N986B/DS Made in Vietnam, IMEI: НОМЕР_1 » з метою з`ясування, чи знаходяться в робочому стані зазначені технічні пристрої, чи можливо зберегти всю наявну та видалену інформацію, яка міститься в пам`яті наданих на дослідження флеш-носіїв та мобільного телефону, якщо так, чи можливо зберегти виявлені та відновлену інформацію на електронний носій інформації.

Зазначені технічні пристрої 25.06.2025 були спрямовані для проведення відповідного експертного дослідження до ЗЕС УНДІСТ та СЕ СБУ Управління СБУ в Одеській обл.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів констатує, що наразі вилучені під час проведення обшуку у ОСОБА_6 технічні пристрої перебувають у розпорядженні судових експертів, є об`єктами відповідного експертного дослідження, внаслідок чого накладення арешту на такі технічні пристрої є виправданим.

Відтак, колегія суддів, погоджуючись із доводами прокурора в цій частині, зазначає, що не накладення арешту на вказані вище технічні пристрої може призвести до знищення або втрати таких речових доказів, що може негативно вплинути на досягнення завдань кримінального провадження.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд доходить переконання про те, що органом досудового розслідування була доведена необхідність накладення арешту на технічні пристрої, зазначені у клопотанні прокурора, а слідчим суддею постановлене обґрунтоване рішення про задоволення такого клопотання в цій частині, оскільки перераховане у ньому майно вочевидь відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та в зазначеному кримінальному провадженні існує необхідність в збереженні такого майна задля запобігання можливості його приховування, знищення чи перетворення.

Є слушними посилання власника майна ОСОБА_6 , на те, що в матеріалах провадження відсутня постанова про визнання вилученого майна речовим доказом, проте не долучення такої постанови до клопотання прокурора про арешт майна не може свідчити про те, що таке майно не відповідає критеріям речових доказів в силу прямої вказівки положень кримінального процесуального закону, зокрема, ст. 98 КПК України.

Окрім того, апеляційний суд окремо звертає увагу власника майна на положення ч. 1 ст. 174 КПК України, відповідно до яких власникам майна або його представникам не заборонено звертатись до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна повністю або частково, за умови доведення, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Надаючи оцінку посиланням власника майна на те, що майно було вилучено за місцем його проживання в порушення положень Кодексу України з питань банкрутства, колегія суддів зауважує на тому, що обшук та вилучення майна у арбітражного керуючого ОСОБА_6 було проведено на підставі відповідного судового рішення ухвали слідчого судді Пересипського райсуду м. Одеси від 28.05.2025, якою було надано дозвіл на проведення обшуку об`єкта нерухомого майна житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та вилучення речей та документів, які мають значення для кримінального провадження (а.с. 58-65).

Відтак, вилучення майна за місцем проживання арбітражного керуючого ОСОБА_6 відбувалось на підставі рішення слідчого судді, постановленого в межах кримінального провадження, внаслідок чого зазначені обставини свідчать про те, що таке майно, яке відповідає критеріям речових доказів в даному кримінальному провадженні, на даній стадії досудового розслідування було вилучено за наявності до того відповідних правових підстав та відповідно до чинного законодавства України.

Всупереч твердженням власника майна ОСОБА_6 , обшук було проведено за місцем проживання останнього, зокрема, в житловому приміщенні за вищевказаною адресою: АДРЕСА_1 , на що, як було зазначено вище апеляційним судом, попередньо було отримано відповідний дозвіл слідчого судді.

Натомість, матеріали, долучені прокурором до клопотання про арешт майна, не містять доказів проведення будь-яких обшуків в межах даного кримінального провадження за місцем здійснення ОСОБА_6 його адвокатської діяльності (м. Одеса, вул. Садова, буд. 18, оф. 5), натомість, в даному кримінальному провадженні було проведено також обшук за місцем здійснення ним його професійної діяльності як арбітражного керуючого, зокрема, у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , за результатами якого органом досудового розслідування було вилучено певні документи та речі, а в подальшому накладено арешт на майно ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 01.08.2025 (справа №523/8327/25), яка була предметом окремого апеляційного оскарження (провадження №11-сс/813/1661/25).

Що стосується тверджень власника майна з приводу порушення органом досудового розслідування правил територіальної підсудності під час направлення клопотання про арешт майна до Пересипського райсуду м. Одеси, апеляційний суд звертає увагу апелянта на наступні обставини.

Так, відповідно до правової позиції, висловленої ККС у складі ВС у постанові від 22.04.2020 у справі №51-1901 впс 20, встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог п. 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. п. 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).

Так, Законом України «Про внесення змін до КПК України щодо уточнення окремих положень» від 22.03.2018 №2367-VIII внесено зміни до КПК України, відповідно до яких ч. 2 ст. 132 КПК України передбачає, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Аналогічні зміни внесені і до абз. 1 ч. 1 ст. 184 та ч. 2 ст. 234 КПК України.

З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги загальні засади кримінального провадження, можна дійти висновку, що клопотання в порядку ст.ст. 132, 184, 234 КПК України необхідно подавати до місцевого суду за фактичною адресою місця знаходження органу досудового розслідування, що позбавить можливості учасників кримінального провадження зловживати своїм правом на звернення до суду.

З урахуванням того факту, що арешт майна відноситься до заходів забезпечення кримінального провадження, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що клопотання про арешт майна необхідно подавати саме до суду 1-ої інстанції за фактичною адресою місцезнаходження органу досудового розслідування.

В даному контексті апеляційний суд зауважує на тому, що листом УСБУ в Одеській обл. 01.05.2025 суди 1-ої інстанції в Одеській обл. було повідомлено про те, що слідчий відділ як орган досудового розслідування надалі використовуватиме територіальну юрисдикцію Пересипського районного суду м. Одеси.

Окрім того, відповідно до відкритих інтернет-джерел ЄДРСР вбачається, що, відповідно до сталої судової практики, розгляд клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження УСБУ в Одеській обл., а також скарг на рішення, дії чи бездіяльність зазначеного органу досудового розслідування наразі, починаючи з травня 2025 року, здійснюється Пересипським районним судом м. Одеси як судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Відтак, місцем розташування слідчого управління УСБУ в Одеській обл. є територія саме Пересипського району м. Одеси, що свідчить про те, що такий орган досудового розслідування підпадає під територіальну юрисдикцію Пересипського райсуду м. Одеси, внаслідок чого колегія суддів доходить переконання про те, що, всупереч твердженням власника майна, клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна, вилученого за місцем проживання ОСОБА_6 , було подано з дотримання правил територіальної підсудності до місцевого суду за фактичним місцем розташування органу досудового розслідування СВ УСБУ в Одеській обл.

Разом із тим, заслуговують на увагу також посилання власника майна на порушення слідчим суддею встановленого вимогами ч. 1 ст. 172 КПК України дводенного строку для розгляду клопотання про арешт майна, разом із тим, з урахуванням завантаженості судів 1-ої інстанції, кадрового голоду та скорочених строків розгляду справ даної категорії, дані порушення, на переконання колегії суддів, не є істотними та не можуть бути єдиними підставами для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги власника майна ОСОБА_6 , а також скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 01.08.2025, якою в межах к/п №0000015 від 15.03.2024 накладено арешт на майно, відповідно до переліку в резолютивній частині ухвали, вилучене 19.06.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4