Справа № 946/8670/25
Провадження № 1-кс/946/2169/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Єланець Єланецького району Миколаївської області, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, не відноситься до осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 25.07.2019 Енергодарським міським судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням, іспитовий строк 1 рік ;

- 13.11.2019 Енергодарським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 03.03.2020 Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано покарання за вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 13.11.2019 та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі;

- 17.03.2020 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 13.11.2019 остаточно призначено покарання у вигляді 4 роки позбавлення волі;

- 27.03.2020 Комунарський районний суд м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано покарання за вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 13.11.2019 та остаточно призначено покарання у вигляді 4 роки 1 місяць позбавлення волі;

- 24.05.2000 Енергодарським міським судом Запорізької області за ст. 81, ч. 3 ст. 213, ч. 2 ст. 42, ст. 44 КК України до 3 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 45 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 2 роки, штраф 300 гривень;

- 22.12.2000 Енергодарським міським судом Запорізької області за ч. 1 ст. 213, ч. 3, ст. 213, ч. 3 ст. 42 КК України до 3 років позбавлення волі штраф, 11800 гривень. Відповідно до ст. 43 КК України приєднано невідбуте покарання 6 місяців позбавлення волі за вироком цього ж суду від 24.05.2000 та остаточне призначено покарання у вигляді позбавлення волі строк 3 роки 6 місяців, штраф 11 800 гривень;

- 05.04.2021 Ленінським районним судом м. Запоріжжя, за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднано покарання за ухвалою Вольнянського районного суду м. Запоріжжя від 13.08.2020 та Коммунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2020 та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі;

- 06.06.2023 Вінницьким районним судом Вінницької області звільнений від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково невідбутий строк 4 місяці 24 дні.

- 29.11.2024 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст. 309 КК України до пробаційного нагляду на строк 3 роки;

- 31.12.2024 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст. 309 КК України до пробаційного нагляду на строк 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання з вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.11.2024 до пробаційного нагляду на строк 3 роки та 6 місяців.

- 10.03.2025 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ст. 395, ч. 1 ст. 395 КК України обмеження волі на строк 1 рік.

- на теперішній час в Ізмаїльському міськрайонному судді перебуває на розгляді обвинувальний акт по кримінальному провадженню за № 0000007 від 03.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001329 від 10.10.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що в період дії на всій території України воєнного стану, введеного із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022, який в подальшому неодноразово продовжено, востаннє - строком на 90 діб Указом Президента України від 14.07.2025 № 478/2025, затвердженого Законом від 15.07.2025 № 4524-ІХ та достовірно знаючи, що на території України діє воєнний стан, ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за скоєння корисливих майнових злочинів, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена, 09.10.2025 приблизно о 17:52 годині, знаходячись за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, пр. Незалежності, 40А, біля мультимаркету «Аврора», усвідомлюючи суспільно протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно протиправні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до вуличної велосипедної паркувальної стійки, розташованої біля вказаного мультимаркету та маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, умисно, повторно, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу таємно викрав велосипед марки «Mountainbike qrophete» в дамській рамі фіолетово-рожевого кольору вартістю 3574 гривні 75 копійок з велосипедним замком марки «Vulkan ВК001» вартістю 194 гривні 75 копійок, після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 3769 гривень 50 копійок.

Крім того досудовим розслідуванням встановлено, що в період дії на всій території України воєнного стану, введеного із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022, який в подальшому неодноразово продовжено, востаннє - строком на 90 діб Указом Президента України від 14.07.2025 № 478/2025, затвердженого Законом від 15.07.2025 № 4524-ІХ та достовірно знаючи, що на діє воєнний стан, ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за скоєння корисливих майнових злочинів, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена, 16.10.2025 приблизно о 14:26 годині, знаходячись в приміщенні торгової зали магазину «Таврія-В» ПП «Таврія Плюс», розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Незалежності, 181, усвідомлюючи суспільно протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно протиправні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до торгівельної вітрини вказаного магазину та маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, умисно, повторно, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу таємно викрав 2 банки дитячого харчування замінник грудного молока торгової марки «МАМАКО 1» вагою 800 грам Premium 0-6 місяців вартістю 1737 гривень 54 копійок кожна, 2 банки дитячого харчування замінник грудного молока торгової марки «МАМАКО 2» вагою 800 грам Premium 6-12 місяців вартістю 1697 гривень 11 копійок кожна, після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ПП «Таврія Плюс», майнову шкоду на загальну суму 6869 гривень 30 копійок.

Крім того досудовим розслідуванням встановлено, що в період дії на всій території України воєнного стану, введеного із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022, який в подальшому неодноразово продовжено, востаннє - строком на 90 діб Указом Президента України від 14.07.2025 № 478/2025, затвердженого Законом від 15.07.2025 № 4524-ІХ та достовірно знаючи, що на території України діє воєнний стан, ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за скоєння корисливих майнових злочинів, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена, 18.10.2025 приблизно о 14:43 годині, знаходячись в приміщенні торгової зали магазину «Таврія-В» ПП «Таврія Плюс», розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Незалежності, 181, усвідомлюючи суспільно протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно протиправні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до торгівельної вітрини вказаного магазину та маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, умисно, повторно, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу таємно викрав 2 набори ножів марки «Ardesto Gemini 6 шт» AR2106SS вартістю 1965 гривень 40 копійок кожний, після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ПП «Таврія Плюс», майнову шкоду на загальну суму 3930 гривень 80 копійок.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану.

27.10.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Підозрюваний та захисник заперечували проти задоволення клопотання та просили застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, мотивуючи тим, що підозрюваний має постійне місце проживання, працює за наймом, не має наміру ухилятися від досудового розслідування.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши учасників кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.

Згідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, шо сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловлено позицію, викладену у п.1 листа за №511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року, згідно якої, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний: здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону; враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ); при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України») тощо.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції та практики ЄСПЛ (рішення від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії», рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001329 від 10.10.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

27.10.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Підозрюваний в порядку ст. 208 КПК України не затримувався.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_8 , протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 , протоколом допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , протоколом видачі та огляду предметів та іншими доказами в сукупності.

Сукупність отриманих доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку свідчить про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, санкція за ч.4 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України зазначені кримінальні правопорушення є тяжкими злочинами.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що після повідомлення про підозру 27.10.2025 року і до дня розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний не будучи затриманим мав реальну можливість ухилитися від досудового розслідування або суду і не скористався цією можливістю.

Враховуючи вищезазначені обставини, наявність у підозрюваного постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , працює за наймом, а також те, що слідчим та прокурором не доведені обставини, які свідчать про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя вважає, що відсутні підстави для обрання самої суворої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 необхідно відмовити.

Слідчим, прокурором в судовому засіданні не було доведено, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Разом з тим, приходжу до висновку, що виходячи з наявних доказів, досліджених в ході судового засідання ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, раніше судимий, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому виходячи з вказаного, та в зв`язку з недоведеністю достатніх підстав вважати, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів передбачених ч.1 ст.176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, приходжу до висновку, щодо можливості застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною цілодобово залишати місце свого проживання.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Керуючись ст. ст. 176-178, 179, 181-184, 193, 194, 196 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною цілодобово залишати місце свого проживання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки до закінчення строку досудового розслідування, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2) не залишати цілодобово місце свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з 30 жовтня 2025 року. Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 25 грудня 2025 року.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст судового рішення проголошено 03 листопада 2025 року о 15 год. 00 хв. в залі судових засідань № 1 Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.

Слідчий суддя: ОСОБА_1