Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5202/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/1039/25
Категорія ст.331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2025 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 23 січня 2026 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира

від 25 листопада 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 січня 2025 року, без права внесення застави.

Суд дійшов висновку, що на даний час відсутні підстави для зміни раніше застосованого запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки він обирався не тільки з урахуванням тяжкості злочину, але й особи обвинуваченого та певних ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід на більш м`який у вигляді особистого зобов`язання чи запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби.

Вважає, що при продовженні тримання під вартою суд керувався лише тяжкістю покарання, яке може йому загрожувати.

Вважає пред`явлене йому обвинувачення сфальсифікованим та неправомірним, а кваліфікацію невірною та взаємовиключною.

Зазначає, що його дії були зумовлені необережним поводженням зі зброєю, умислу на вбивство не було.

Наголошує, що посилання прокурора на наявність неприязних стосунків, ревнощів, помсти, що вплинуло на подію не доведені матеріалами справи.

Звертає увагу, що представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 безпідставно вказує про агресивну поведінку ОСОБА_6 .

На думку обвинуваченого, ризики передбачені ст.177 КПК України, які зазначені в клопотанні є необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами.

Стверджує, що всі докази у справі зібрані, допитані свідки та потерпіла, провадження перебуває на завершальній стадії, а тому менш суворий запобіжний захід забезпечить його належну поведінку.

Зазначає, що судом не враховано, що він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, підтримує спілкування з батьком та малолітнім сином.

Вказує, що перебуває під вартою понад три роки і сім місяців.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні, кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.115, ч.1 ст.162, ч.2 ст.146 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.115, ч.1 ст.162, ч.2 ст.146 КК України, вчинених із застосуванням насильства, зокрема, в умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі, а також у замаху на умисне вбивство з мотивів особистої неприязні, ревнощів та помсти, які відносяться до особливо тяжкого злочину міра покарання за яке, у разі визнання його винуватим, передбачає позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 .

Враховуючи, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом з урахуванням особи обвинуваченого та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за рішенням суду, з урахуванням положень закону суд прийшов до вірного висновку про наявність по справі реальних ознак суспільного інтересу.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також, що прокурор не довів наявність всіх обставин, передбачених ст.194 КПК, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 суд достатньо обґрунтував свої висновки про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Крім того, колегія судді враховує обставини, які інкримінуються ОСОБА_6 , а зокрема те, що він будучи працівником правоохоронного органу із застосуванням табельної зброї вчинив вбивство та замах на вбивство.

Також колегія суддів враховує і те, що потерпіла ОСОБА_10 в судових засіданнях неодноразово вказувала, що зміна запобіжного заходу ОСОБА_11 може у подальшому призвести до трагічних наслідків щодо неї та її родини.

Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

При вирішенні питання про законність оскарженого рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

За таких обставин, доводи обвинуваченого про невірну та взаємовиключну кваліфікацію його дії можуть бути перевірені лише судом про розгляді кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення за результатом дослідження усіх доказів.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду про необхідність продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому кримінального правопорушення, а тому вважає, що інший вид запобіжного заходу обвинуваченому, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, та унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Доводи апелянта про можливість застосування до нього особистого зобов`язання або цілодобового домашнього арешту, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Не наведено в апеляційній скарзі доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Твердження обвинуваченого, що він перебуває під вартою 3 роки 7 місяців не спростовує висновків суду, оскільки тривалий розгляд кримінального провадження викликаний об`єктивними чинниками які неспростовані обвинуваченим, складністю провадження, дослідженням доказів, розв`язанням клопотань захисту, приймаючи рішення про відкладення розгляду справи суд визначав судові засідання в найкоротші терміни враховуючі, що кримінальне провадження щодо осіб, які тримаються під вартою має бути здійснено невідкладно та розглянуто першочергово.

Доводи обвинуваченого про те, що він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, підтримує спілкування з батьком та малолітнім сином не є переконливим аргументом для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

За таких обставин доводи обвинуваченого про відсутність ризиків, передбаченихст.177 КПК, а також про недоведеність існування підстав для продовження стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 331, 376, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2025 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 23 січня 2026 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: