Справа № 738/2171/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/223/26
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженець с. Недригайлів Сумської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений 06.04.2023 Октябрським районним судом м. Полтави за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

відмовлено у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, на підставі ст.81 КК України.

Місцевий суд вказав на відсутність підстав однозначно стверджувати про виправлення засудженого, а також відсутні переконливі дані про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ст.81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення останнього.

Не погоджуючись із рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання і звільнити його від подальшого відбування призначеного покарання умовно-достроково. В обґрунтування скарги посилається на те, що він відбув відповідну частину покарання, зробив для себе належні висновки, має тяжкі захворювання, став на шлях виправлення. А тому, на його думку, він заслуговує на застосування пільги, передбаченої ст.81 КК України.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, котрий просив ухвалу місцевого суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчинення злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організація засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до положень ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.

З матеріалів справи слідує, що вироком Октябрського районного суду міста Полтави від 06 квітня 2023 року ОСОБА_7 був засуджений за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, в строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк його попереднього ув`язнення за період з 11 квітня 2022 року до 06 квітня 2023 року

Відповідно до ухвали Полтавського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року, вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 06.04.2023 року щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з 06.04.2023 року.

Місцевий суд, дослідивши дані, що характеризують особу засудженого, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_7 не довів своє виправлення.

Так, за змістом ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

При цьому, положеннями постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього беруться дані в їх сукупності.

Тобто, умовно-дострокове звільнення засудженого від покарання можливе лише після переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Відповідно до наявної в матеріалах справи характеристики, засуджений ОСОБА_7 перебуває в місцях позбавлення волі з 21 квітня 2022 року.

За час перебування в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 порушень встановленого режиму тримання не допускав, розпорядок дня виконував, до суспільно корисної праці не залучався, заохочень та стягнень не мав.

З 14 квітня 2024 року ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Менська ВК (№91).

За час відбування покарання в даній установі засуджений ОСОБА_7 характеризується посередньо, під контролем дотримується вимог, що визначають порядок та умови відбування покарання, порушень розпорядку дня не допускає, на профілактичних обліках не перебуває, в установі не працевлаштований, бажання працювати не виявляє, заохочень та стягнень не має, бере участь у реалізації програми диференційованого впливу на засуджених «Фізкультура та спорт», яку почав реалізовувати, заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі відвідує, реагує на них байдуже (а.о.с.175-178).

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, складеного щодо ОСОБА_7 , з використанням матеріалів особової справи та підсистеми «КАСАНДРА», отриманим внаслідок аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений отримав 52 бали (а.о.с.179-183).

Рішенням комісії Державної установи «Менська ВК №91» (протокол №24 від 16.10.2024) засудженому ОСОБА_7 відмовлено в застосуванні до нього ст.82 КК України, оскільки останній не став на шлях виправлення.

Відповідно до ухвали Менського районного суду Чернігівської області від 18 червня 2025 року, засудженому ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, пробаційним наглядом.

З характеристики на засудженого, доданої до клопотання, вбачається, що засуджений ОСОБА_7 на даний час дотримується вимог, що визначають порядок та умови відбування покарання, розпорядок дня виконує, на профілактичних обліках не перебуває, після розподілу з дільниці КДіР з письмовими заявами щодо працевлаштування в установі не звертався, не працевлаштований у зв`язку з пенсійним віком, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не має, бере участь у реалізації програми диференційованого впливу на засуджених «Фізкультура та спорт», заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі відвідує, реагує на них байдуже.

Рішенням комісії Державної установи «Менська ВК №91» (протокол №22 від 15.08.2025) засудженому ОСОБА_7 було відмовлено в застосуванні до нього ст.81 КК України, оскільки останній не довів своє виправлення, рішення прийнято одноголосно. Засуджений був ознайомлений з вищевказаним рішенням комісії та порядком його оскарження, рішення не оскаржував.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, складеного щодо ОСОБА_7 , з використанням матеріалів особової справи та підсистеми «КАСАНДРА», отриманим внаслідок аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений отримав 64 бали.

Крім того, засудженим на підтвердження свого незадовільного стану здоров`я було надано до суду першої інстанції виписку №154 із медичної карти стаціонарного хворого, видану КНП «Менська міська лікарня», виписку №6 із медичної карти амбулаторного хворого, результати дослідження №25_304 від 16 січня 2025 року, №25_346 від 21 січня 2025 року, довідку №12, медичну довідку №818/ЧГ-25 від 12 листопада 2025 року, видану фельдшером медичної частини №91 філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Чернігівській області, з яких слідує, що ОСОБА_7 неодноразово звертався за медичною допомогою до чергового фельдшера, знаходився на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в медичній частині №91, з 08.01.2025 до 22.01.2025 перебував на стаціонарному лікуванні в Менській міській лікарні, на даний час перебуває на диспансерному обліку.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що в поведінці засудженого ОСОБА_7 відбулися позитивні зміни, дотримання ним розпорядку дня, відсутність стягнень вказують на те, що останній став на шлях виправлення.

Разом з тим, слід зазначити, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, засуджений до 5 років позбавлення волі, у місцях позбавлення волі перебуває з 2022 року, у строк покарання йому зараховано строк попереднього ув`язнення. А тому позитивні зміни у поведінці засудженого протягом останнього часу перебування у місцях позбавленні волі є незначним періодом, у порівнянні із загальним строком призначеного покарання, та вказують на те, що він став на шлях виправлення, проте не дають підстав вважати, що останній сумлінною поведінкою довів своє виправлення та його готовність до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві за межами установи, оскільки поведінка засудженого за весь час відбування покарання не завжди була стабільно позитивною.

Доводи апелянта про те, що він є особою пенсійного віку і за станом здоров`я позбавлений можливості працювати, є слушними, проте не є визначальними під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, оскільки при прийнятті рішення про застосування до засудженого пільги, передбаченої ст.81 КК України, враховується не лише ставлення до праці, а й поведінка засудженого за весь час відбування покарання. А дотримання засудженим норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, є обов`язком засуджених, який передбачений положеннями ст.107 КВК України.

Отже, місцевий суд при розгляді подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання належно оцінив всі обставини справи та дійшов правильного висновку про необхідність відмови в його задоволенні, з чим погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, з приводу того, що посилання ОСОБА_7 на його незадовільний стан здоров`я не є підставою для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, на підставі ст.81 КК України, а є окремою підставою для звільнення від покарання за хворобою відповідно до ст.84 КК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 .

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4