УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 757/32192/25

провадження № 51- 3886 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу підозрюваного ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року про закриття апеляційного провадження,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 липня

2025 року задоволено клопотання заступника керівника першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 - продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000707 від 22 серпня 2023 року до дванадцяти місяців.

Київський апеляційний суд ухвалою від 16 вересня 2025 року, апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 на вищезазначену ухвалу слідчого судді закрив, оскільки апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Підозрюваний ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд у касаційному порядку вищезазначеної ухвали суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, додані до неї копії судових рішень та інших документів, дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, визначено у частинах 1 та 2 ст. 309 КПК.

Згідно з ч. 3 ст. 309 КПК, інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Відповідно до ч. 9 ст. 295-1 КПК ухвала слідчого судді, прийнята за результатами розгляду клопотання про продовження строку досудового розслідування оскарженню не підлягає.

У силу ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Якщо після відкриття апеляційного провадження (у випадку оскарження ухвали слідчого судді - після призначення судового засідання) буде встановлено, що апеляційний розгляд здійснюється за апеляційною скаргою на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження. Такий висновок щодо застосування норм права, сформульовано в ухвалі об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 569/17036/118.

Твердження скаржника у касаційній скарзі щодо невідповідності вказаної позиції правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 601/485/23 є недоречними, оскільки це судове рішення ухвалено у порядку цивільного судочинства.

Стаття 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Саме тому апеляційна скарга на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, не може бути розглянута по суті, а відкрите (розпочате) апеляційне провадження за такою скаргою підлягає закриттю з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом. Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком установленої законом заборони на таке оскарження.

За приписами ст. 24 КПК, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Натомість у цьому випадку заборона на оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2025 року прямо передбачена

ч. 9 ст. 295-1 КПК.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що підстав для застосування приписів ч. 6 ст. 9 КПК щодо загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 КПК, немає.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (Рішення у справі «Скорик проти України» від

08 січня 2008 року).

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням, не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя та не може вважатися порушенням конституційних прав.

Колегія суддіввважає нерелевантним посилання скаржника на правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року (справа

№ 757/49263/15-к), постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня

2018 року (справа № 237/1459/17, 243/6674/17), постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 31 травня 2021 року (справа № 646/3986/19), які стосуються застосування приписів ч. 4 ст. 399 КПК у разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена КПК.

Натомість, у цьому кримінальному провадженні стороною захисту скарга була подана на ухвалу слідчого судді, яка постановлена у порядку ст. 295-1 КПК, тобто в межах процедури, яка передбачена кримінальним процесуальним законом.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою підозрюваного ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року про закриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3