ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/4310/24 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1721/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 на вирок Холодногірського районного суду м.Харкова від 11 червня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному 24 травня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000896 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Холодногірського районного суду м.Харкова від 11 червня 2025 року засуджено ОСОБА_8 за ст.336 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Згідно з вироком суду, під час проведення загальної мобілізації, на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію» з 24 лютого 2022 року у період воєнного стану, 06 березня 2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_8 , прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , за викликом та йому було видане направлення № 159 від 06 березня 2024 року, на медичний огляд військово лікарською комісією з метою визначення ступеню придатності до військової служби.

У цей же день, військовозобов`язаний ОСОБА_8 , пройшов медичний огляд районної медичної комісії у ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , та за результатами медичного огляду, проведеного військово - лікарською комісією у відповідності до вимог «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України», затвердженого Наказом Міністра Оборони України від 14.08.2008 № 402, згідно довідки № 1065 від 06.03.2024 останнього визнано придатним до військової служби.

Після проходження медичної комісії ОСОБА_8 , співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_2 12.03.2024 року об 11:00 год. було вручено повістку на відправку до команди КППК НАСВ м. Львова на 21 березня 2024 року, про що свідчить особистій підпис ОСОБА_8 .

Крім того, ОСОБА_8 , під особистий підпис було повідомлено про відповідальність за ст. 336 КК України у випадку неявки на відправку до команди.

Однак, будучи придатним за станом здоров`я до військової служби та не маючи права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, військовозобов`язаний ОСОБА_8 усупереч вказаним вимогам законодавства, діючи умисно, усвідомлюючи наслідки своїх дій, з метою ухилення від призову за мобілізацією 21 березня 2024 року до пункту збору, розташованого на ділянці ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , на відправку до команди КППК НАСВ м. Львова не прибув, тим самим ухилився від військової служби.

До початку судового розгляду прокурор ОСОБА_9 подала до апеляційного суду заяву в якій, посилаючись на ст.403 КПК України відмовилася від апеляційної скарги на вирок Холодногірського районного суду м.Харкова від 11 червня 2025 року.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, не оскаржуючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, винуватості та кваліфікації дій ОСОБА_8 , просить вирок Холодногірського районного суду м.Харкова від 11 червня 2025 року змінити в частині призначеного покарання та призначити обвинуваченому покарання за ст.336 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком 1 рік).

В обґрунтування просить врахувати, що обвинувачений мешкає вдвох з матір`ю пенсійного віку, яка потребує постійного його піклування та допомоги, а також врахувати, що вони проживають у приватному секторі, що потребує додаткових затрат на підтримку будинку у належному житловому стані.

Окрім цього, просить врахувати, що сам обвинувачений часто хворіє та звертається за допомогою до лікарів у зв`язку з розладом психіки та поведінки, пов`язаної зі зловживанням спиртними напоями.

Наведене, на думку захисника, свідчить про можливість застосування до ОСОБА_8 вимог ст.75 КК України.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні вважала необґрунтованою апеляційну скаргу захисника та просила залишити її без задоволення.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та наполягали на її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, зваживши на доводи прокурора, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається із вироку, суд, дослідивши докази, встановив фактичні обставини кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ст.336 КК України.

Висновки суду щодо фактичних обставин провадження, доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій, які не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції з урахуванням вимог та обставин, передбачених статтями 50, 65-67 КК України, правових позицій, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини та наслідки його вчинення, данні про особу винного, який в силу ст.89 КК України не судимий, не одружений, непрацюючий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_8 покарання (його вид та строк) таким, що цілком відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст.50, 65 КК України, є пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого та його наслідкам.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав вважати призначене судом першої інстанції покарання, явно несправедливим внаслідок суворості, оскільки воно призначено в мінімальних межах санкції статті закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією злочинів, передбачених ст.12 КК України, хоча й відносяться до нетяжкого злочину, але спрямоване на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад.

При цьому відповідно до ст. 65 Конституції України захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Такі положення основного закону дублюються в статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Умисне ухилення від такого обов`язку під час війни створює негативні наслідки та тенденції в суспільстві та підриває обороноздатність держави.

Встановлені у кримінальному провадженні обставини не дають підстав для застосування положень ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, адже у такому разі буде досягнуто мету злочину, якої прагне досягнути особа, що ухиляється від призову.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відмова обвинуваченого від захисту Батьківщини свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого ним діяння, що може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, а звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети щодо його виправлення.

За таких обставин, апеляційні вимоги захисника про зміну вироку та застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи захисника про те, що за станом здоров`я ОСОБА_8 не придатний і не може проходити військову службу, оскільки страждає розладом психіки та поведінки пов`язаної зі зловживанням спиртними напоями, не є слушними, виходячи з наступного.

Так, як убачається з консультативного висновку спеціаліста ДУ «Інститут неврології психіатрії та наркології ім. П.В. Волошина НАМН України» від 27.01.2025р. ОСОБА_8 дійсно встановлено діагноз: адаптичні розлади з тривожно-дипресивним синдромом, інсомнією. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 14.04.2024 р. ОСОБА_8 встановлено діагноз: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, порушення адаптації. Однак, як убачається з картки обстеження та медичного огляду і довідки військово-лікарської комісії №1065 від 06.03.2024 року (протокол №50), згідно яких ОСОБА_8 є придатним до військової служби та не має правових підстав на відстрочку від призову. Не надано таких даних й суду апеляційній інстанції.

Апеляційна скарга захисника не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність висновків місцевого суду щодо правильності призначеного обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу. При цьому вказані захисником в апеляційній скарзі обставини, що на його думку суттєво могли пом`якшити покарання, враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, у зв`язку з чим, покарання й було призначено обвинуваченому в мінімальних межах санкції статті закону України про кримінальну відповідальність.

Така позиція узгоджується з правовим висновком, який міститься в постанові Верховного Суду колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 3 грудня 2024 року у справі №591/6556/23.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Холодногірського районного суду м.Харкова від 11 червня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4