Провадження № 1-в/461/162/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2025 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

представника ДУ «Львівська установа

виконання покарань «19» ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові подання в.о. начальника державної установи «Львівська установи виконання покарань (№ 19)» ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким стосовно засудженого ОСОБА_5 , -

в с т а н о в и в :

В.о. начальника державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» ОСОБА_7 звернувся до суду з поданням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким стосовно засудженого ОСОБА_5 .

В обґрунтування подання покликається на те, що ОСОБА_5 засуджений за тяжкий злочин, відбув більше призначеного судом строку покарання, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, адміністрація державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» вважає за доцільне застосувати до нього ст. 82 КК України - заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Представник ДУ «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» ОСОБА_8 у судовому засіданні подання підтримав з мотивів, викладених у ньому, просив таке задовольнити, замінивши ОСОБА_5 невідбуту частину покарання на більш м`яким, зокрема, громадські роботи. Додатково пояснив, що засуджений перебуває на соціальній адаптації, працює поза межами слідчого ізолятора на підприємстві «Лімо», жодних порушень трудової чи виконавчої дисципліни не вчиняв.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні подання підтримав, просив таке задовольнити. Вину свою визнав та повністю усвідомив, зробив висновки; працює добросовісно, готовий і надалі вести доброчесний спосіб життя.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вимоги подання заперечив, оскільки попри позитивні характеристики засудженого, подання вважає передчасним; ОСОБА_5 не мав заохочень, відбув незначний термін покарання.

Дослідивши подання, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 КК України, у разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі;

3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила нове умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Львів, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з вищою освітою, одружений, до арешту не працюючий, особа з інвалідністю 3 групи, раніше не судимий.

Засуджений 29.07.2024 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ст.28, ч. 1 ст.263, ч. 1 ст.263, ч. 1 ст.70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном на 1 рік. Вироком Тернопільського апеляційного суду від 20.11.2024 вирок від 29.07.2024 в частині призначеного покарання скасований. Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_5 призначено покарання за ч.2 ст.28-ч.1 ст.263, ч.1 ст.69, ч.1 ст.263, ч.1 ст.69, ст.70 КК України у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано термін попереднього ув`язнення з 19.07.2023 по 28.07.2023, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.

Початок строку - 24.05.2025. Кінець строку-14.06.2026.

Станом на 25.12.2025 відбув 07 місяців 11 днів.

Невідбута частина становить 05 місяців 19 днів.

Тобто ОСОБА_5 , засуджений за тяжкий злочин, відбув більше призначеного судом строку покарання.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2«Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Критеріями оцінки ступеня виправлення засудженого при застосуванні до нього положень ст. ст.81,82 КК України є:

- ставлення засудженого до дотримання вимог встановленого порядку відбування покарання (режим) за весь період відбування покарання;

- участь у суспільно-корисній праці;

- участь у виховних заходах;

- участь у загальноосвітньому та професійно-технічному навчанні;

- участь у самодіяльних організаціях та соціально-корисна активність;

- участь у роботах з благоустрою установ та прилеглих територій,

- поліпшенні житлово-побутових умов засуджених або допоміжних робіт по забезпеченню установи продовольством;

- прагнення засудженого до відшкодування нанесених злочином збитків, сплати аліментів (за наявності виконавчих листів);

- визнання своєї вини у вчиненому злочині і каяття в ньому;

- підтриманні соціально-корисних зв`язків та позитивних намірів на життя після звільнення.

Тобто, при вирішенні питання про те, чи довів засуджений своєю добросовісною поведінкою і відношенням до праці своє виправлення, суд виходить з аналізу усього процесу виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування ним покарання, а не за короткий період часу.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Отже, становлення особи на шлях виправлення розцінюється як сукупність даних щодо прагнення засудженого до такого виправлення, тобто позитивні зрушення в його поведінці, так й його ставленні до праці, які, в свою чергу, свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може бути ефективно продовжуватись й в умовах відбування менш суворого покарання.

При цьому, висновок про становлення особи на шлях виправлення ґрунтуватись не лише на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування зміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Разом з цим під сумлінною поведінкою необхідно розуміти дотримання режиму відбування покарання, виконання покладених на засудженого законних обов`язків, виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання, поведінкою в побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку.

Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправлення засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання є не тільки сплив певної частини строку покарання, а й факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.

Ставлення особи на шлях виправлення характеризується окрім зразкової поведінки, й сумлінним ставленням до праці за весь період відбування покарання, з урахуванням даних про особу.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 в державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» тримається з 24.05.2025 року.

За час відбуття покарання порушень режиму відбування покарання не допускав, стягнень не має, не заохочувався.

З 29.05.2025 року переведений до відділення господарського обслуговування державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)».

З 24.09.2025 року переведений до дільниці соціальної реабілітації державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» і працює в ТЗОВ «ЛІМО» слюсарем.

ОСОБА_5 виконує всі законні вимоги персоналу установи, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний.

Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу установи.

Дбайливо ставиться до майна установи. До виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою.

На заходи виховного характеру реагує правильно, вину у скоєному злочині визнає, щиро розкаюється.

Враховуючи наведені вище вимоги законів та встановлені обставини в їх сукупності, із врахуванням особи засудженого ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що останній за час відбування покарання у виді позбавлення волі довів, що став на шлях виправлення.

Відсутність заохочень, за умови виключно позитивної характеристики із установи виконання покарань, не є правовою підставою для відмови у задоволенні подання. Аналогічно, як відбуття незначного терміну покарання ( на думку прокурора), при відбутті тієї частини покарання, яка передбачена законом, як умова заміни невідбутої частини покарання більш м`яким ( ст.82 КК України).

Суд враховує, що задоволення судом подання про застосування щодо засудженого вимог ст. 82 КК України має на меті не остаточно звільнити засудженого від відбування покарання, а передбачає продовження відбування ним більш м`якого виду покарання, продовження процесу виправлення та подальшу можливість доведення свого виправлення.

За таких обставин, суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 заслуговує заміни йому невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді громадських робіт.

За ст.56 КК України громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

При заміні покарання у виді позбавлення волі на громадські роботи їх граничний розмір не встановлено.

Однак, при визначенні строку громадських робіт суд враховує, що ч.2 ст.56 КК України передбачено, що громадські роботи встановлюються на строк від шістдесяти до двохсот сорока годин і відбуваються не більше як чотири години на день.

На підставі викладеного, враховуючи, що ОСОБА_5 відбув покарання призначеного судом строку, оцінюючи у своїй сукупності усі наведені вище міркування, дані про особу засудженого, його характеристику, поведінку та позицію, суд у даному конкретному випадку погоджується з позицією установи виконання покарань щодо ступеню виправлення даного засудженого та доходить до висновку, що ОСОБА_5 під час відбування покарання своє виправлення довів, а тому до нього може бути застосовано положення ст. 82 КК України про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, та на підставі ст.82 КК України, суд, -

у х в а л и в :

подання задовольнити.

Замінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому вироком Тернопільського апеляційного суду від 20.11.2024, строк невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова.

Повний текст ухвали складено 30.12.2025

Суддя ОСОБА_1