ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/7626/25 Головуючий суддя 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11сс/818/1559/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

підозрюваного - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові (в режимі відеоконференції) кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 ,-

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою постановлено

клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 - задовольнити.

Продовжено відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 187 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 08.02.2026 року включно, але не довше проведення підготовчого судового засідання, без визначення розміру застави.

Встановлено строк дії ухвали до 08.02.2026 року.

Під час розгляду клопотання прокурора слідчим суддею було встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 187 КК України, а також, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчим суддею констатовано, що оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 187 КК України, за найтяжчий з яких законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна, є неодруженим, офіційно непрацюючим та таким, що не має міцних соціальних зв`язків, існує висока імовірність переховування останнього від органів досудового розслідування та/або суду.

Також слідчий суддя вважав таким, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків, та вважав, що підозрюваний ОСОБА_6 може незаконно вплинути на потерпілих, свідків, які володіють інформацією про його незаконні дії. Він може застосовувати відносно них методи залякування, погроз, тощо, до безпосереднього допиту даних осіб в судовому засіданні, оскільки після ознайомлення підозрюваного з матеріалами кримінального провадження, йому стануть відомі показання потерпілих, свідків, їх особисті данні, з зазначенням місця проживання, контактних номерів телефону та у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний може здійснювати на них незаконний вплив з метою, щоб останні не надавали свідчень, які б підтверджували його причетність до вчинення злочину, або змінили раніше надані показання, схиляючи їх надати неправдиві свідчення.

Крім того, слідчий суддя вважав достатніми підстави вважати, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 на даний час не працює, не має стабільного джерела доходів, сталих соціальних зав`язків та являється особою, яка схильна до вчинення кримінальних правопорушень.

В обґрунтування ж прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що, враховуючи наведене вище, є обґрунтовані підстави вважати, що з моменту взяття підозрюваного під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та не змінилася обстановка, яка дає підстави вважати, що належну процесуальну поведінку підозрюваного може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

При цьому вважав, що застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених ризиків.

Крім того, слідчий суддя, беручи до уваги положення ст. 182 та ч. 4 ст. 183 КПК України, констатував про відсутність підстав і для визначення такого альтернативного запобіжного заходу, як застава, з посиланням на обставини злочину, тяжкість та характер злочину, який поєднаний із застосуванням насильства.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на невмотивованість, просить про скасування ухвали слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2025 року та про постановлення нової ухвали, якою просить у клопотанні прокурора відмовити та звільнити ОСОБА_6 з під варти.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України є лише припущенням сторони обвинувачення та в судовому засіданні не доведені.

Крім того, вказує, що під час дослідження доказів, наданих для підтвердження обставин на які посилається прокурор, сторона захисту висловлювала заперечення з приводу належності доказів, наданих на підтвердження обґрунтованості підозри, зазначаючи, що стороною обвинувачення під час підготовки до подання клопотання вибірково надані докази з матеріалів справи, з яких не вбачається всебічне проведення досудового розслідування.

Зазначила, що в судовому засіданні сторона захисту посилалася на протилежні за змістом висновки проведення судово медичних експертиз щодо потерпілої ОСОБА_8 , які не узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження.

Наполягає на тому, що підозрюваний ОСОБА_6 не причетний до вчинення кримінального правопорушення, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про предмет злочину.

Про дату та час розгляду апеляційної скарги прокурор був повідомлений належним чином. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від останнього не надходило. На особистій участі не наполягав.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 ч. 2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді суду за відсутності прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника підозрюваного, яка просила про задоволення апеляційної скарги та про відмову у задоволенні клопотання прокурора, доводи самого підозрюваного ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та додаткового просив врахувати наявність у нього інвалідності третьої групи та те, що він має на утриманні неповнолітню дитину, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що СВ відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000269 від 01.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 187 КК України.

18 жовтня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 20 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - до 15 грудня 2025 року включно без визначення розміру застави.

В ході досудового розслідування в одне провадження було об`єднано кримінальні провадження №0000269, №0000326, №0000327 та №0000937 та зареєстровано в ЄРДР під єдиним номером №0000269.

25 листопада 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 187 КК України.

У зв`язку з тим, що дія попередньої ухвали слідчого судді про продовження строку тримання під вартою підозрюваного закінчується, в той час, як підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор у кримінальному провадженні звернувся до слідчого судді Харківського районного суду Харківської області з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 . В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що на даний час для завершення досудового розслідування необхідно виконати вимоги ст. 290 КПК України та скласти і вручити обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру у вчиненні останнім кримінальних правопорушень, які йому інкриміновано, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування фактичними доказами, що є наявними в матеріалах справи, а також вважав встановленим продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою до 08.02.2026 року включно в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваною переховуватися від органів досудового розслідування колегія суддівбере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень може вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні у тому числі кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна.

Враховуючи тяжкість вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, то усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, з метою його уникнення, останній може вчинити дії направлені на переховування від суду.

Беручи до уваги той факт, що на даний час не всі межі державного кордону України знаходяться під контролем її влади, ОСОБА_6 , матиме можливість незаконно перетнути державний кордон України, переслідуючи все ту ж мету уникнення від кримінальної відповідальності.

Оскільки, будучи підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні, ОСОБА_6 матиме доступ до анкетних даних потерпілих та свідків, не виключена можливість незаконного впливу на останніх з метою зміни ними свідчень на його користь.

Також, не виключена можливість вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення, враховуючи характер та спосіб вчинення ним кримінальних правопорушень у яких він підозрюється. При цьому, факт відсутності у обвинуваченого законних джерел заробітку та наявність попередніх судимостей не можуть виключати імовірність вчинення ним кримінальних правопорушень в подальшому.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Так, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження. Вказані докази та обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються підозрюваному, свідчать про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються підозрюваному, а саме того, що він підозрюється у вчиненні у тому числі особливо тяжкого кримінальних правопорушення із застосуванням насильства, в умовах воєнного стану, тобто за тяжких життєвих обставин у яких опинилося суспільство,колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З висновками слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 погоджується і колегія суддів.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри, зазначених в клопотанні ризиків та беручи до уваги необхідність виконати низку процесуальних дій, результати яких мають значення для судового розгляду, колегія суддів приймає до уваги обґрунтування сторони обвинувачення щодо необхідності продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, яким прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання ОСОБА_6 під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги вказані ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінальних правопорушень.

Твердження, на які посилається в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні прокурора, спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення слідчим суддею обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Аналізуючи твердження захисника щодо відсутності обґрунтованої підозри, через неналежність доказів, наданих стороною обвинувачення на її обґрунтування, колегія суддів виходить з того, що на цьому етапі кримінального провадження, вочевидь є недостатніми суб`єктивні твердження та оціночні судження сторони захисту щодо його незгоди зі змістом оголошеної підозри.

Колегія суддів керується практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішенням в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., який встановив значення терміну «обґрунтована підозра» як таке, за якого існують факти чи інформація, що можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості ОСОБА_6 в скоєнні кримінальних правопорушень, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Посилання ж у суді апеляційної інстанції підозрюваного ОСОБА_6 на наявність у нього інвалідності третьої групи, на думку колегії суддів не є обов`язковою підставою для пом`якшення останньому запобіжного заходу чи взагалі, як про це просить захисник для його скасування, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_6 позбавлений можливості отримувати необхідне лікування в умовах слідчого ізолятора. Не надано також апелянтом і доказів неможливості, у зв`язку із хронічними захворюваннями, його перебування в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

За таких обставин, з огляду на значимі для цього провадження дані, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для скасування рішення за доводами апеляційної скарги його захисника.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 404, 405, 406, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2025 року щодо підозрюваного ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді