Справа № 159/7072/25
Провадження № 1-кп/159/599/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Ковель

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , розглянувши у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000307 від 11.09.2025 року про обвинувачення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель Волинської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, в силу вимог ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні ним кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.07.2013 року ОСОБА_2 зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі - 500 (п`ятсот) грн., починаючи з 21.06.2013 року до досягнення дитиною повноліття.

Будучи ознайомленим із вказаним судовим рішенням та знаючи про покладений на нього обов`язок щодо сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , в період часу з 01.03.2025 року по 01.09.2025 року ОСОБА_2 злісно ухилявся від сплати вищевказаних коштів, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Так, ОСОБА_2 у вказаний період часу, будучи працездатним, не маючи жодних обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, ігноруючи вимоги державного виконавця Ковельського ВДВС у Ковельському районі Волинської області ЗМУЮ про необхідність виконання аліментних зобов`язань за рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.07.2013 року, порушуючи вимоги ст. 51 Конституції України, глави 15 Сімейного Кодексу України, ст. 8, 12 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з якою батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати інтереси дітей, документів, які б свідчили про неможливість працевлаштування чи погіршення стану здоров`я у виконавчу службу не пред`являв, в центр зайнятості з приводу працевлаштування не звертався, офіційно не працевлаштовувався, у встановленому законом порядку інвалідом не визнаний, аліменти не виплачував, внаслідок чого за вказаний вище період утворилась заборгованість по сплаті коштів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 9588 (дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) гривень, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Загальна сума заборгованості за весь період ухилення від сплати аліментів, згідно довідки - розрахунку Ковельського ВДВС у Ковельському районі Волинської області ЗМУЮ, станом на 01.09.2025 року, становить 137289 (сто тридцять сім тисяч двісті вісімдесят дев`ять) грн. 83 коп.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), обвинувачений ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч. 1 ст. 164 КК України.

Обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, надійшов до суду 07.10.2025 року.

До матеріалів обвинувального акта додано письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_2 від 30.09.2025 року, складену в присутності його захисника ОСОБА_5 , в якій обвинувачений зазначає, що вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, визнає беззаперечно, повністю згідний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, згідний на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні та вказує, що ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження з метою оспорення встановлених у результаті досудового розслідування обставин, недослідження доказів у судовому засіданні чи з підстави розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження.

Також до обвинувального акта додано письмову заяву потерпілої ОСОБА_3 від 30.09.2025 року, в якій остання зазначає, що згідна зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, згідна на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні та вказує, що ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження з метою оспорення встановлених у результаті досудового розслідування обставин, недослідження доказів у судовому засіданні чи з підстави розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками кримінального провадження.

Фактичні обставини справи (дата, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та його мотиви, а також інші обставини провадження) встановлені досудовим розслідуванням в даному випадку, учасниками кримінального провадження визнані та не оспорюються, а тому суд вважає їх доведеними.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, прийшов до переконання, що вина ОСОБА_2 у вчиненні даного кримінального правопорушення доведена повністю, а дії обвинуваченого органом дізнання кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 164 КК України.

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та особу винного у їх сукупності, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин справи.

Так суд враховує, що ОСОБА_2 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України, яке відноситься до кримінальних проступків (ст. 12 КК України).

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відносить щире каяття у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Суд враховує також те, що обвинувачений в цілому позитивно характеризується по місцю проживання, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що для виправлення, перевиховання обвинуваченого та для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, справедливим та достатнім буде обрання йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 164 КК України.

Заборони,визначеної ч. 5 ст. 59-1 КК України, для застосування до обвинуваченого покарання у виді пробаційного нагляду, не встановлено.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Арешт на майно не накладався.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 382 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.ч. 2, 3 ст. 59-1 КК України, покласти на ОСОБА_2 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу).

Початок строку відбування покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_2 , відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КВК України, обчислювати з дня постановки його на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений у порядку спрощеного провадження, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

З інших підстав на вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України, копію вироку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий ОСОБА_1