ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/409/26 Справа № 205/7924/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Новокодацького районного суду міста Дніпра від 27 травня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000208, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мезенівка Краснопільського району Сумської області, громадянина України, маючого середньо-технічну освіту, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 02.04.2015 Рубіжанським міським судом Луганської області за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений з відбуттям покарання з іспитовим строком на 3 роки. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 29.08.2016 іспитовий строк в 3 роки скасовано та направлено в місця позбавлення волі строком на 4 роки;

- 27.06.2017 Краснопільським районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 02.04.2015. До відбуття 4 роки 2 місяці позбавлення волі. Звільнений 31.07.2019 з Синельниківської ВК Дніпропетровської області (№ 94) у зв`язку з відбуттям строку покарання;

- 03.06.2020 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки. Знятий з обліку 04.08.2021 у зв`язку з засудженням за вироком від 07.01.2021;

- 01.07.2021 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст. 71, 72 КК України приєднано частково невідбуте покарання за вироком від 03.06.2020 до відбуття 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 28.02.2022 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ст. 126-1 ч. 1 ст. 369, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання призначеного покарання, покаранням призначеним за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2021 остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, частково приєднано до призначеного покарання невідбутий строк покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2021 та остаточно призначити покарання у вигляді 3 років 7 місяців позбавлення волі.

- За вироком Дніпровського апеляційного суду від 19.10.2022 року вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2022 скасовано, вважати засудженим за ст. 126-1, ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 185, ч. 1, 2 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш сурового покарання за цим більш суворого за вироком Ленінського РС м. Дніпропетровська від 01.07.2021 та остаточно призначити 3 роки 6 місяців позбавлення волі на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуття покарання за вироком Ленінського РС м. Дніпропетровська від 01.07.2021 та остаточно призначити 3 роки 7 місяців позбавлення волі в іншій частині вирок залишити без змін.

- Ухвалою Ленінського РС м. Дніпропетровська від 24.01.2025 на підставі ЗУ «Про внесення змін до кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших ЗУ, щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» звільнити від покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, призначене йому вироком Ленінського РС м. Дніпропетровська від 03.06.2020 року у зв`язку з усуненням законом карності діяння. Виключити з резолютивної частини вироку Ленінського РС м. Дніпропетровська від 01.07.2021 посилання суду на застосування положень ст. 71 КК України вважати засудженим вироком Ленінського РС м. Дніпропетровська від 01.07.2021 за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки, звільнити від покарання, призначеного йому вироком Дніпровського апеляційного суду від 19.10.2022 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та виключити з резолютивної частини вказаного вироку посилання суду на застосування положень ст. 71 КК України вважати засудженим вироком Дніпровського апеляційного суду від 19.10.2022 за ст. 126-1, ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань за цим вироком більш та вироком Ленінського РС м. Дніпропетровська від 01.07.2021, остаточно вважати засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Звільнений 24.03.2025 з Дніпропетровської ВК (№ 89) у зв`язку з відбуттям строку покарання.

обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новокодацького районного суду міста Дніпра від 27 травня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено йому покарання: за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на два роки; за ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на два роки; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на два роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки шість місяців.

Судом вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним за наступних обставин.

В травні 2025 року (більш точний час не встановлено) ОСОБА_6 , рухаючись біля станції метро «Покровська» Новокодацького району, що у м. Дніпро, на поверхні землі, помітивши паспорт громадянина України зразка 1994 року, підійшов до останнього, піднявши його та оглянувши, зрозумів, що вказаний паспорт має серію НОМЕР_1 , та виданий 07 листопада 2006 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей момент у ОСОБА_6 раптово виник кримінально-протиправний умисел спрямований на незаконне заволодіння паспортом громадянина України.

Реалізуючи свій вищевказаний кримінально-протиправний умисел, в травні 2025 року (більш точний час не встановлено) ОСОБА_6 , знаходячись поблизу станції метро «Покровська» Новокодацького району, що у м. Дніпро, не маючи наміру повертати ОСОБА_10 його особистий офіційний документ, в порушення законного порядку, установленого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ «Про затвердження положень про паспорт громадянина України», впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, протиправно привласнив паспорт громадянина України серії серію НОМЕР_1 , виданого 07 листопада 2006 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є офіційним документом, що посвідчує особу власника, підтверджує громадянство України, дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень та інше. Тим самим ОСОБА_6 незаконно заволодів паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 07 листопада 2006 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого умисно переховував вказаний паспорт за адресою свого мешкання, а саме: АДРЕСА_2 .

В подальшому, в травні 2025 року (більш точний час не встановлено) у ОСОБА_6 , котрий перебував за адресою свого мешкання: АДРЕСА_2 , виник кримінально-протиправний умисел спрямований на підроблення раніше незаконно привласненого ним паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 07 листопада 2006 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою подальшого його використання.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-111, зі змінами № 2863-IX від 12.01.2023 (далі - Закон), п.1 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII (далі - Положення), паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України та є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Згідно з п.п. 3,7 Положення, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, а записи, вклеювання фотокарток і відмітки у паспорті здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

Відповідно до ст. 24 Закону, а також Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360, зі змінами № 149 від 24.02.2021 року, паспорт громадянина України видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, а саме Державною міграційною службою, яка здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Згідно з п.п. 5-6 Положення, паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88x125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, які додатково вклеюються до паспорта.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, в травні 2025 року (більш точний час не встановлено) ОСОБА_6 , знаходячись за адресою свого мешкання: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи в порушення законного порядку, установленого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ «Про затвердження положень про паспорт громадянина України», використовуючи канцелярській ніж видалив первинні фотокартки з зображенням обличчя власника з першої та третьої сторінок паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 07 листопада 2006 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та за допомогою клей-олівця і двох фотокарток з зображення власного обличчя, до первинного змісту паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 07 листопада 2006 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вніс зміни шляхом вклеювання фотокарток з зображенням власного обличчя на першу та другу сторінки вищевказаного паспорту громадянина України, тим самим підробив офіційний документ, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, та продовжив зберігати при собі вищевказаний паспорт з метою його подальшого використання.

В подальшому у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_6 виник кримінально-протиправний умисел спрямований на використання завідомо підробленого офіційного документу, а саме паспорта громадянина України із серійним номером НОМЕР_2 , заповненого ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою отримання паспорту громадянина України (ID-картка) заповненого на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Реалізуючи вищевказаний кримінально-протиправний умисел, спрямований на використання завідомо підробленого офіційного документу ОСОБА_6 14 травня 2025 року близько 12 години 30 хвилин (більш точний час не встановлено), прибув до відділу № 7 ГУ ДМС в Дніпропетровській області, що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд. 75, де надав головному спеціалісту відділу № 7 ГУ ДМС в Дніпропетровській області паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 07 листопада 2006 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою отримання паспорту громадянина України (ID-картка) заповненого на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином ОСОБА_6 , знаходячись у відділі № 7 ГУ ДМС в Дніпропетровській області, що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд. 75, надаючи своїм діям ознак правомірності, діючи умисно, з метою посвідчення своєї особи, пред`явив головному спеціалісту паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 07 листопада 2006 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому, достовірно знаючи, що вказаний паспорт є підробленим, назвався особистими даними ОСОБА_10 , тим самим використав завідомо підроблений офіційний документ.

В подальшому, 14 травня 2025 року у період часу з 13 години 44 хвилини по 14 годину 01 хвилину, у відділі № 7 ГУ ДМС в Дніпропетровській області, що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд. 75, під час проведення огляду місця події, в присутності двох понятих, ОСОБА_6 , добровільно надав співробітникам поліції паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 07 листопада 2006 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в подальшому було вилучено, поміщено до спеціального пакету та опечатано.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння паспортом, за ч. 1 ст. 358 КК України, як підроблення офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання їх підроблювачем, а також за ч. 4 ст. 358 КК України, що використання завідомо підробленого офіційного документа.

В апеляційній скарзі:

- прокурор просить вирок суду змінити в частині призначення покарання та виключити з мотивувальної частини посилання на наявність в діях ОСОБА_6 обставини, що обтяжує покарання, а саме рецидив кримінальних правопорушень.

Вважати засудженим ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 року; за ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 4 місяці; за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 4 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі строком на два роки шість місяців.

В іншій частині вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що оскільки кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України відносяться до кримінальних проступків, то зазначення такої обтяжуючої покарання обставини, як рецидив кримінальних правопорушень, не грунтується на вимогах кримінального закону.

Також звертає увагу, що відповідно до ст. 69-1 КК України, при наявності обставин, що помякшують покарання, передбачених пунктами 1 та 1 ст. 66 КК України, а також при визнанні обвинуваченим вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку, а тому, максимальне покарання за ч. 1, 4 ст. 358 КК України не може перевищувати 1 року 4 місяців обмеження волі.

Обвинувачений ОСОБА_6 , про дату, час і місце слухання справи повідомлений належним чином, однак останній до судового засідання не з`явилася. За наведених обставин, відсутність обвинуваченого, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, не є перешкодою для проведення розгляду справи, оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища.

Заслухавши прокурора, який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, думку захисника, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду стосовно доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних проступків та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Згідно з частиною 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, і, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

За вимогами ст. 34 КК України, рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, при призначенні покарання, обставинами, які його обтяжують, визнаються вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Враховуючи те, що за класифікацією кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини, слід дійти висновку, що рецидив злочинів визнається обставиною, яка обтяжує покарання, у разі вчинення нового умисного злочину.

Враховуючи, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, відносяться до категорії кримінальних проступків, то зазначення такої обтяжуючої покарання обставини, як рецидив кримінальних правопорушень, є безпідставним.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно визнав рецидив злочинів обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 .

Крім того, за вимогами ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Зі змісту цієї норми закону вбачається, що за наявності вищевказаних обставин, призначення покарання можливо у розмірі, який не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті Особливої частини КК України, є обов`язковим.

Згідно з п. 6-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення про призначення покарання із застосуванням ст. 69-1 КК України у вироку має бути вмотивоване, а таке покарання не повинно перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України. Однак визначення покарання з дотриманням правил цієї норми закону можливе лише за наявності обставин, передбачених п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, а також при визнанні підсудним своєї вини та відсутності обставин, що обтяжують покарання.

У постанові Верховного Суду України від 14 квітня 2016 року (справа № 5-23кс (15), надано оцінку судовій практиці та сформульовано правовий висновок щодо призначення покарання із застосуванням статті 69-1 КК України, коли збитки або шкоду злочином заподіяно не було, та зазначено, що правила призначення покарання, передбачені у статті 69-1 КК України, можуть застосовуватися судом за наявності як усіх, так і хоча б однієї з обставин, перелічених у п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України, зазначивши, що покарання винної особи пом`якшують щире каяття і відсутність обставин, які обтяжують покарання, за умови, що діяння засудженого не спричинило жодних наслідків (збитків чи матеріальної шкоди).

Як слідує з вироку, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд відніс щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, з огляду на встановлені вище обставини, не встановлено.

Санкція ч. 1, 4 ст. 358 КК України передбачає найбільш суворе покарання у виді обмеження волі на строк до двох років.

Таким чином, з урахуванням приписів ст. 69-1 КК України, максимальне покарання за ч. 1, 4 ст. 358 КК України у даному випадку не може перевищувати 1 року 4 місяців обмеження волі.

За наведених обставин, враховуючи, що суд першої інстанції не виконав вказані вимоги при призначенні ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає за необхідне на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, вирок суду першої інстанції в цій частині змінити та на підставі ст. 69-1 КК України, зменшити строк призначеного ОСОБА_6 покарання за інкриміновані йому кримінальні проступки, передбачені ч. 1, 4 ст. 358 КК України, у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місці відповідно, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК Украни, за сукупністю кримінальних правопорушень та покаранням за ч. 3 ст. 357 КК України, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 року 6 місяців.

На підставі викладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 , - задовольнити.

Вирок Новокодацького районного суду міста Дніпра від 27 травня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000208, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, - змінити в частині призначення покарання.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на наявність в діях ОСОБА_6 обставини, що обтяжує покарання, - рецидив кримінальних правопорушень.

Вважати засудженим ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 року; за ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 4 місяці; за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 4 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі строком на два роки шість місяців.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4