Справа № 461/8107/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/3485/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2025 року про продовження щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ( у режимі відеоконференції),

встановила:

даною ухвалою клопотання задоволено.

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, тобто до 07.02.2026 року включно, з утриманням його в ДУ «Львівська установа виконання покарань №19», без визначення розміру застави.

Контроль за виконанням даної ухвали покладено на прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Львівської області ОСОБА_9 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити частково: обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та невмотивованою.

Звертає увагу на те, що в оскаржуваній ухвалі не наведено достатніх аргументів, що підтверджували б існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вказує, що тяжкість вчиненого злочину та суворість покарання, які можуть загрожувати ОСОБА_7 , за умови доведення його винуватості, не може бути достатнім і належним аргументом існування ризику ухилення від органів досудового розслідування і суду.

Зазначає, що слідчим суддею безпідставно не взято до уваги характеризуючи дані підозрюваного, а саме те, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні неповнолітнього сина 08.04.2024 р.н., має постійне місце проживання, зареєстрований як фізична-особа підприємець, сплачує належно податки, що свідчить про міцні соціальні зв`язки.

Заслухавши доповідь судді, виступ підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 199 КПК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Ухвала слідчого судді про продовження строку тримання особи під вартою повинна відповідати вимогам ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 199 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжено слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Доводи захисника про те, що слідчий суддя виніс необґрунтовану та невмотивовану ухвалу, не ґрунтуються на змісті оскаржуваної ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні провадження №0000682 від 04.06.2025, за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , кримінальних правопорушень передбачених ч. 2,3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 307, ч. 2 ст. 310 КК України.

16.10.2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 310 КК України.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст.310 КК України, а саме в незаконному посіві та вирощуванні конопель у кількості 50 і більше рослин, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, в незаконному придбанні, зберіганні, пересиланні з метою збуту та збуті наркотичних засобів та особливо небезпечних психотропних речовин, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 18.10.2025 року щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без альтернативи внесення застави.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 10.12.2025 року продовжено строк досудового розслідування до 5 (п`яти) місяців, тобто до 17.03.2026 включно.

Колегія суддів вважає, що надані прокурором докази доводять обставини, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч.2 ст.310 КК України, за яке кримінальним законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

На думку колегії суддів, слідчим суддею з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, в тому числі і ті, на які покликається в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , які в подальшому були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття судового рішення.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано встановлено, що у цьому кримінальному провадженні існують ризики, а саме те, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Даний ризик підтверджується тим, що у разі визнання винуватим, ОСОБА_7 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому страх та невідворотність в майбутньому покарання за вчинені ним діяння, може спонукати останню перебуваючи на волі ухилитися (змінити місце проживання) від органів досудового розслідування, суду з метою уникнення покарання. Водночас, суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Підозрюваний може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, неможливість запобігання ризику, незаконно впливати на свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань. Знаходячись на свободі ОСОБА_7 може здійснювати незаконний вплив на свідків та інших учасників організованої злочинної групи з метою зміни ним показань. Про неможливість запобігти такому ризику свідчить той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України) такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього. Крім того, ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Цей ризик обґрунтовується тим, що підозрюваний вчиняючи вказані кримінальні правопорушення, діяв усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання; офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, тому перебуваючи за місцем мешкання, як може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення. Окрім цього ОСОБА_7 , підозрюється у вчинені тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст.310 КК України, враховуючи це є всі підстави вважати що перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 продовжить злочину діяльність, а саме: незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту наркотичних речовин.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки слідчого судді, що лише обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою може запобігти вказаним ризикам, оскільки ОСОБА_7 має постійне місце проживання, є особою з міцними соціальними зв`язками, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали утриманню його в слідчому ізоляторі, не хворіє. Будь-яких даних, які б перешкоджали його утриманню в слідчому ізоляторі немає. Вищезазначені обставини вказують на те, що більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та виконання покладених на підозрюваного обов`язків, оскільки об`єктивно будуть існувати можливості для впливу підозрюваного на свідків як безпосередньо, так і за посередництвом сторонніх осіб, а також будуть існувати можливості для переховування від органу досудового розслідування.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування (продовження застосування) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Отже, мотиви слідчого судді про неможливість визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу відносно підозрюваного, є правильними.

Даних, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, і які б беззаперечно унеможливлювали перебування підозрюваної під вартою, матеріали судового провадження не містять.

Наведені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути визнані запорукою належної процесуальної поведінки підозрюваного під час проведення досудового розслідування, а відтак не можуть бути визнані підставою для зміни запобіжного заходу відносно нього на більш м`який.

Таким чином, враховуючи наведене, конкретні обставини кримінального провадження, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, що у повній мірі відповідає вимогам закону, а застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі і запобіжний захід у вигляді застави, не зможе запобігти наявним у справі процесуальним ризикам.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування ухвали слідчого судді, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною й обґрунтованою, відтак підстав для її скасування та задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2025 року про продовження щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді