Єдиний унікальний № 946/6347/25
Провадження № 1-кп/946/461/25
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України

12 листопада 2025 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у м. Ізмаїлі Одеської області у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000785, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Комишівка Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, працюючого за наймем, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 Кримінального кодексу України (далі КК),

сторона обвинувачення: прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6 ,

інші учасники судового провадження: малолітня потерпіла ОСОБА_7 , законна представниця малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , представник потерпілої ОСОБА_9 .

Малолітня потерпіла ОСОБА_10 та її законна представниця ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду неодноразово повідомлялися належним чином, що підтверджується довідками про доставку судових повісток про виклик до суду в електронній формі через SMS-повідомлення. Законна представниця ОСОБА_8 заявою просила суд здійснювати судовий розгляд за її відсутності та за відсутності малолітньої потерпілої ОСОБА_7 . Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про можливість за відсутності малолітньої потерпілої та її законної представниці з`ясувати всі обставини судового розгляду, відповідно до ст. 325 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), дійшов висновку про проведення судового розгляду без їх участі. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 327 КПК, неприбуття в судове засідання представника уповноваженого органу з питань пробації, належним чином повідомленого про час і місце судового засідання, не перешкоджає судовому розгляду.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

1.29.05.2025 приблизно о 13:45 год. ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи прямий умисел, направлений на вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, розуміючи, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває у малолітньому віці, в силу якого вона має недостатнє критичне мислення і можливість оцінити, що таке добре, а що таке погано, уразливість психіки малолітньої потерпілої, реалізуючи умисел, направлений на вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, зустрів ОСОБА_7 на вулиці біля свого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (далі с. Каланчак), де вчинив відносно неї розпусні дії, а саме обійняв її за плечі, схилився до обличчя та змусив її поцілувати його в щоку. Далі, ОСОБА_3 , продовжуючи свої умисні кримінально протиправні дії, шляхом умовлянь змусив потерпілу пройти у двір будинку, а потім у дальню кімнату будинку, не даючи можливості залишити будинок та йдучи за нею.

Після цього, ОСОБА_3 , перебуваючи вже в кімнаті будинку разом з малолітньою потерпілою ОСОБА_7 , продовжив реалізацію свого кримінального протиправного умислу та продовжив вчиняти розпусні дії щодо останньої, утримуючи її в будинку, а саме змусив її сісти на ліжко, зняв з себе кофту, зняв джинсову куртку з потерпілої та намагався зняти футболку з ОСОБА_7 , тим самим намагався оголити її тіло, проте через супротив потерпілої зняти футболку з неї не вдалося. Не припиняючи свої дії, ОСОБА_3 обіймав потерпілу ОСОБА_7 та цілував її обличчя, не звертаючи увагу на супротив останньої та чисельні прохання припинити такі дії, не утримувати її та відпустити, викликаючи тим самим власне статеве збудження та отримуючи при цьому власне статеве задоволення, тобто вчинив розпусні дії (розбещення) щодо малолітньої особи.

2.Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК, а саме вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.

Частина статті КК, що передбачає відповідальність за злочин, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

3.Кримінальний кодекс України

«Стаття 156. Розбещення неповнолітніх

1. Вчинення розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку,

…

2. Ті самі дії, вчинені щодо малолітньої особи або вчинені членами сім`ї чи близькими родичами, особою, на яку покладено обов`язки щодо виховання потерпілого або піклування про нього,

караються позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.»

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

4.Обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення встановлені судом шляхом дослідження сукупності доказів, обсяг яких був визначений з урахуванням думок учасників судового провадження в порядку, передбаченому ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), у відповідності до засад кримінального провадження, передбачених ст.ст. 22, 26 КПК, таких як диспозитивність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

5.Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 вину у висунутому обвинуваченні визнав частково, зазначивши на початку судового розгляду, що він дійсно цілував малолітню ОСОБА_7 , остання заходила до нього в будинок, проте він не роздягав дівчину, розкаявся, та пояснив, що повз його будинок кожен день ходять діти, в травні 2025 року він перебував на подвір`ї власного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , ремонтував велосипед разом із товаришем ОСОБА_11 , вони випивали пиво. ОСОБА_11 приходив до нього раз у тиждень, вони розпивали спиртні напої. Того дня ОСОБА_11 прийшов вже у стані алкогольного сп`яніння. Спочатку вони вживали спиртне у магазині, а згодом у нього вдома. Приблизно о 13:50 год. він вийшов з подвір`я будинку на вулицю, де побачив ОСОБА_7 , з якою раніше не був знайомий, тому не знав в якому класі вона навчається та скільки дівчинці років. Він запропонував їй скуштувати черешню, дівчинка не відмовилася, зайшла у двір, вона йшла попереду, а він позаду неї. Після того як ОСОБА_7 пригостилася черешнею, він запропонував дівчинці познайомитися ближче. Раніше в нього такого не було, він ні з ким не знайомився, це було вперше, а тому він майже не говорив із дівчинкою. Він разом із ОСОБА_7 зайшли до будинку, він йшов попереду неї. Вони пройшли до дальньої спальної кімнати, оскільки в інших кімнатах було замало місця й не було де розвернутися, дівчинка сіла на диван. На вулиці того дня було сонячна спекотна погода, а щоб у хаті не було сирості, він увімкнув опалення. Він був одягнений у штани та футболку. Через те, що в будинку було тепло, він допоміг ОСОБА_7 зняти джинсову куртку, хотів зняти й футболку, при цьому не маючи жодних намірів, однак дівчинка відштовхнула його та запитала «що ти робиш?» та розплакалася, а він обняв її за плечі, щоб заспокоїти так, як він заспокоював свою колишню дівчину, з якою спільно проживав, та поцілував у ліву щоку. У той момент він ставився до дівчинки так, як до своєї колишньої дівчини, з якою разом проживав, та у нього був потяг до неї, як до дівчини. Раптом дівчинці зателефонував батько, чим перервав його дії, він не перешкоджав їй, телефон вона тримала при собі, а тому змогла спокійно відповісти батькові. Після телефонної розмови з батьком, ОСОБА_7 вийшла з будинку та спокійно вийшла на вулицю, він при цьому ні в чому не перешкоджав дівчинці, він не мав жодного наміру нашкодити їй чи вчинити щось погане. Далі ОСОБА_7 направилася у бік свого будинку та приблизно через 5 хвилин повернулася разом з батьком, а працівники поліції приїхали за пів годи. Тікав він від батька дівчинки, тому що злякався, бо думав, що це працівник ТЦК. ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_7 була вдягнена у білу кофту, джинсову куртку та штани. Дівчинка була невеличкого зросту, худорлявої статури. Він хотів з нею просто познайомитися, в ході спілкування він не усвідомлював, що вона школярка, бо на його погляд їй було років 15 16, її статура вказувала на те, що дівчинка доросла. Він частково розуміє, що винуватий, що він не мав запрошувати дівчинку до себе, але у той момент він перебував у стані алкогольного сп`яніння, марив, не розумів, що робить. ОСОБА_3 також зазначив, що навчався в школі-інтернаті для розумово-відсталих, що розташована в с. Утконосівка, оскільки з дитинства він мав діагноз: «Легка розумова відсталість». На теперішній час він не вилікувався, але навчався в Тарутинському аграрному ліцеї, здобув диплом спеціаліста, хоча йому було складно навчатися, мав друзів. ОСОБА_3 вказав, що намагань ближче познайомитися з кимось із дівчат до цього у нього не було й наразі немає. На даний час він проживає з дідом в с.Каланчак, дід не бачить, погано ходить, а тому він за ним доглядає. Окрім нього, у діда є ще дядько, який проживає в с. Кам`янка.

6.Окрім часткового визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його вина у вчинені розпусних дій щодо малолітньої особи повністю підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду доказами, оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку.

7.Малолітня потерпіла ОСОБА_7 , допитана слідчим суддею в порядку ст. 225 КПК, за участю обвинуваченого ОСОБА_3 , на той час його захисника ОСОБА_12 , законної представниці ОСОБА_8 та педагога ОСОБА_13 , у судовому засіданні пояснила, що 29.05.2025 о 13:45 год. вона поверталася після школи додому по АДРЕСА_1 , побачила гарну пташку, яку вирішила сфотографувати. Вона пройшла трохи далі, аж раптом побачила як на вулицю зі свого подвір`я вийшов ОСОБА_3 , який зупинив її і спитав, що вона фотографує, на що вона відповіла, що фотографує пташку. На прохання ОСОБА_3 дівчинка показала фото та почала нервувати, вона не хотіла спілкуватися з чоловіком. Проте ОСОБА_3 почав її заспокоювати, став завіряти, що нічого їй поганого не зробить, говорив, що він раніше не відбував покарання у виді позбавлення волі, не вживає спиртні напої, не є наркоманом, що він нормальний. Вона зазначила, що ОСОБА_3 представився їй ОСОБА_14 та повідомив про те, що, начебто, у нього два дні тому помер брат. Згодом від своїх батьків вона дізналася, що насправді чоловіка звати ОСОБА_15 і все, що він сказав було неправдою. Вони розговорилися, в ході спілкування вона стала хвилюватися, після чого ОСОБА_3 обняв її, запропонував їй випити чаю, на що вона відмовилася. Після цього чоловік змусив її поцілувати його в ліву щоку, запросив до себе додому, однак вона не хотіла цього. ОСОБА_3 був наполегливий і змусив її піти разом з ним, він пішов попереду, відчинив хвіртку, запустив її до подвір`я, після чого зайшов слідом за нею. На подвір`ї вона побачила чоловіка похилого віку, який ремонтував велосипед. Обвинувачений ОСОБА_3 йшов увесь час позаду, сказавши їй, щоб вона йшла у саму дальню кімнату. Вона розповіла, що після цього ОСОБА_3 зняв із себе свою чорну кофту, а потім зняв з неї джинсову куртку, почав піднімати її футболку вище від пояса, однак вона чинила опір, закривала своє тіло футболкою, не даючи можливості чоловікову оголити її тіло, почала сильно плакати. Тоді ж ОСОБА_3 сів поруч з нею та почав її обнімати, поцілував її у праву щоку. Вона попросила ОСОБА_3 відпустити її додому, однак чоловік тримав її, просив почекати ще «секундочку» та ще трохи поговорити, після чого пообіцяв відпустити її, він говорив їй, що вона йому дуже подобається, але вона дуже маленька. Раптом їй зателефонував її батько й запитав, чи скоро вона повернеться, оскільки шкільний автобус вже приїхав, а її ще не було вдома, на що вона крізь сльози повідомила батькові, що хоче додому, що вона знаходиться у якогось дядьки, розповіла де вона, на якій вулиці, однак батько нічого не зрозумів та попросив її вийти на вулицю, щоб він зміг її побачити. Після цього вона запитала у ОСОБА_3 чи може вона вийти з будинку, та, отримавши дозвіл, вона вийшла на вулицю, де, побачивши її, батько зупинився біля будинку та її забрали.

8.Зазначені показання потерпілої повністю узгоджуються та підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_10 , допитаного слідчим суддею в порядку ст. 225 КПК, за участю обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_12 , який у судовому засіданні пояснив, що він є батьком малолітньої ОСОБА_7 . Він зазначив, що донька їздила у школу на шкільному автобусі. 29.05.2025 в обідній час приблизно о 14:00 год. шкільний автобус привіз дітей, по часу донька мала вже повернутися зі школи, однак її вдома не було, він почав хвилюватися та зателефонував доньці. ОСОБА_7 відповіла йому схвильованим голосом, вона плакала, казала, що їй страшно, вона хоче додому й просила його, щоб він її забрав. На його запитання де вона знаходиться, донька повідомила, що перебуває у будинку в якогось дяді Віті. Він розповів, що колись у будинку ОСОБА_3 проживав колишній однокласник його старшої доньки. Під час спілкування з донькою, остання повідомила йому, що знаходиться у будинку, де колись жив однокласник її сестри, він одразу зрозумів про який будинок йде мова і направився туди, не гаючи часу, на своєму автомобілі. Він зупинився біля будинку ОСОБА_3 , побачивши доньку біля воріт, одразу підійшов до ОСОБА_3 , якого він знає як мешканця села, запитав, що сталося, після чого ОСОБА_3 втік. Донька була стурбована, налякана, вся тремтіла. Того дня ОСОБА_7 була одягнена у джинси, темну джинсову куртку та кросівки. Після телефонного дзвінка доньці до моменту, коли він приїхав до будинку ОСОБА_3 , пройшло приблизно 2 хвилини.

9.Про обставини, що відбувалися відразу після події, а також про стан малолітньої в той час докладно також пояснили й свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які брали участь у слідчій дії у виді огляду місця події в якості понятих.

10.Так, свідок ОСОБА_16 під час судового розгляду пояснила, що обвинувачений ОСОБА_3 та батьки потерпілої ОСОБА_7 є її сусідами, а її донька ходить в один клас із малолітньою потерпілою ОСОБА_7 , яку вона знає як тиху, добру дівчинку, та з якою її донька товаришує. Малолітня ОСОБА_7 завжди гуляла із її дітьми, від яких вона ніколи не чула, щоб ОСОБА_7 розповідала якусь розпусну інформацію чи фантазувала з будь-яких тем. ОСОБА_3 вона знає приблизно 10 років, його будинок розташований на тій вулиці, по якій діти ходять до школи. Із батьками малолітньої ОСОБА_7 вона також знайома давно, з ними вона перебуває у хороших стосунках, вони добре спілкуються. Якось вона була свідком як ОСОБА_3 піднімав руку на свою дівчину, з якою раніше спільно проживав, їй відомо, що коли він вип`є, то поводить себе неадекватно. Так, вона пояснила, що в травні 2025 року, більш точної дати вона не пам`ятає, в післяобідній час, коли мав приїхати шкільний автобус, їй зателефонувала мати малолітньої ОСОБА_7 ОСОБА_8 , та попросила у неї номер телефону матері обвинуваченого ОСОБА_3 та розповіла про обставини справи. Від почутого вона розплакалася, після чого вона запитала у ОСОБА_8 , чи може вона бути присутньою під час пошуків ОСОБА_3 , на що та погодилася. Обвинуваченого шукали по селу за допомогою БПЛА. Згодом ОСОБА_3 привели працівники поліції за його місцем мешкання. Вона весь час була схвильованою, проте пам`ятає як ОСОБА_3 казав, що хотів поцілувати малолітню ОСОБА_7 , потім почав пропонувати працівникам поліції та батькам дівчинки гроші, спочатку 200 доларів США, а потім й 500 хотів таким чином відкупитися. На подвір`я домоволодіння ОСОБА_3 вона заходила тільки під час проведення слідчих дій, до цього вона весь час перебувала на вулиці біля двору ОСОБА_3 разом з батьками дівчинки. На вулиці також знаходився ОСОБА_11 , з яким вона знайома, чоловік перебував напідпитку. ОСОБА_3 також перебував у стані сп`яніння, вона зрозуміла це запаху алкоголю від нього та по його поведінці. Крім того, того ж дня, коли все сталося, вона бачила ОСОБА_11 разом з ОСОБА_3 в центрі села: чоловіки купували в магазині горілку та пиво. Від продавця магазину їй відомо, що ОСОБА_3 також шукав й вино. У той же день він і зустрів малолітню ОСОБА_7 . Під час слідчої дії, в якій вона брала участь в якості понятої, ОСОБА_3 пояснив, що дівчинка сама зайшла до нього у будинок та сіла на його спальне місце, оскільки вона дуже хотіла черешні, а він, у свою чергу, лише хотів запитати де її батьки. Також під час слідчої дії ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_7 сама почала роздягатися, зняла з себе кофту, а коли дівчинці зателефонував її батько, вона встала з ліжка й вийшла з будинку. Вона розповіла, що у дворі ОСОБА_3 дійсно ростуть два дерева черешні, однак цього року вони не дуже вродили. Вона також пояснила, що в метрі від вхідних дверей будинку розташована комірка, в якій ОСОБА_11 того дня чинив велосипед. Після події ані малолітня ОСОБА_7 , ані її батько у двір, де мешкав ОСОБА_3 , не заходили. Більше того, вона пояснила, що бачила малолітню ОСОБА_7 у той же день безпосередньо після події: дівчинка сиділа в машині з набряклим обличчям, вона плакала, сиділа постійно в телефоні. Після цієї події дівчинка стала лякливою, ходила по селу лише у супроводі батьків чи старшої сестри, говорила, що боїться ОСОБА_3 та осіб чоловічої статі загалом. У вересні 2025 року дівчинка виїхала закордон разом з батьками.

11.Свідок ОСОБА_17 під час судового розгляду пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_3 вона не знайома, бачила його декілька разів у селі, з малолітньою потерпілою ОСОБА_7 її донька навчається в одному класі, а матір дівчинки ОСОБА_8 вона знає як мешканку с. Каланчак. Так, свідок розповіла, що 29.05.2025 з 14:00 год. вона знаходилася у батьків, діти вже повернулися зі школи. Їй зателефонував чоловік та по телефону розповів, що у однокласниці їх доньки сталася страшна ситуація, розповів все, що знав. Після цього вона разом з чоловіком поїхала на місце події. Наблизившись до будинку ОСОБА_3 , вони побачили поліцейський автомобіль та автомобіль, в якому сиділа налякала ОСОБА_7 , згодом вона попросилася до туалету: по дівчинці було видно, що вона плакала, оскільки обличчя та очі були червоні, тоді ж її чоловік поїхав до магазину, де придбав води для дитини. Вона зазначила, що переплутати ОСОБА_7 з дорослою дівчиною було просто неможливо, тому що дівчинка в класі була самою худенькою, на вигляд їй років 10, вона навіть не виглядає на свої 12. Під час слідчої дії, проведеної за її участю, вона спостерігала за поведінкою ОСОБА_3 . Останній був дуже наляканий, весь час дивився на матір, яка казала йому, що говорити. В ході слідчої дії, а саме огляду місця події, ОСОБА_3 розповів як завів дівчинку спочатку у двір, а потім до будинку, посадив її на диван, почав цілувати, на що його матір прокоментувала «ну й що тут такого?». Він нічого не казав про те, що дитина рвала черешні у його дворі. У будинку вона побачила не заправлене ліжко, чи були зашторені фіранки вона не пам`ятає. Подвір`я домоволодіння велике, з вулиці метрів 20, вікна виходять у двір та город. Під час слідчої дії, окрім неї, також були присутні ОСОБА_16 , матір обвинуваченого ОСОБА_3 та товариш останнього ОСОБА_11 . Після того як слідча дія була завершена, вона прочитала протокол й погодилась з усім написаним, завірила все своїм підписом. Також вона зазначила, що скільки б разів вона не бачила ОСОБА_3 у селі, він завжди перебував у нетверезому стані, був помічений у бійках також. Під час проведення слідчої дії ОСОБА_3 також був напідпитку, вона чула від нього перегар, бо стояла поруч. У ОСОБА_3 весь час бігали очі, він шукав поглядом матір. Їй відомо, що ОСОБА_3 навчався в Утконосівській школі, де його матір працювала завгоспом, а у с. Каланчак проживає його дідусь та дядько. Після події вона запитувала у своєї доньки чи спілкувалася потерпіла ОСОБА_7 з ОСОБА_3 раніше, на що донька повідомила, що не спілкувалася. Також свідок не чула, щоб дівчинці були притаманні фантазування чи вигадування, у тому числі на сексуальні теми. Після всього, що сталося вона спілкувалася з батьками дівчинки, але цю тему вона не піднімала, та й батьки не охоче про це говорили, оскільки їх дитина закрилася у собі, відсторонилася від однокласників, мало виходила гуляти, майже весь час сиділа вдома, а згодом родина ОСОБА_18 виїхала закордон разом з дітьми.

12.Таким чином, вказані показання свідків повністю узгоджуються між собою та повністю підтверджують показання малолітньої потерпілої ОСОБА_7 про обставини, що мали місце в день події, а тому суд не вбачає підстав не довіряти їм.

13.Вказані свідки, хоча й не були очевидцями події, але вони відразу ж після неї бачили потерпілу, бачили її стан, а свідок ОСОБА_10 також і спілкувався з останньою. Крім того, вказані свідки спостерігали за обстановкою та поведінкою обвинуваченого після події. Тому показання свідків у сукупності з іншими доказами, зокрема показаннями потерпілої та письмовими доказами, мають значення для цього провадження, оскільки стосуються обставин, що підлягають доказуванню, тому суд не погоджується з позицією сторони захисту про те, що показання свідків обвинувачення є неналежними доказами.

14.Згідно даним висновку комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №459 від 25.06.2025, ОСОБА_7 в силу свого віку за рівнем інтелектуального і особистого розвитку, а також особливостей психологічного стану, на момент скоєння відносно неї кримінального правопорушення здатна запам`ятати і відтворювати сприйняте. Рівень інтелектуального розвитку дівчинки відповідає «середній» нормі для її вікової групи. З особистісних особливостей ОСОБА_7 відзначаються високий рівень відповідальності, схильність до самоконтролю, довірливість, доброзичливість у міжособистісних контактах, здатність до співпереживання, що поєднується з підвищеною чутливістю до міжособистісних конфліктів і високою емоційною вразливістю. Якихось виражених характерологічних «загострень» (акцентуації характеру) не виявлено. У ОСОБА_7 немає підвищеної схильності до фантазування, перекручування фактів та навіювання, також немає індивідуально-психологічних особливостей, що суттєво вплинули на характер її свідчень у кримінальному провадженні. Малолітня потерпіла ОСОБА_7 могла правильно сприймати і усвідомлювати дану конкретну ситуацію, тобто обставини вчиненого відносно неї кримінального правопорушення. Виходячи з рівня розумового розвитку потерпілої, індивідуально-психологічних особливостей і емоційного стану, ОСОБА_7 здатна правильно розуміти характер та значення скоєних з нею дій, але могла чинити лише пасивний опір. Ситуація, що досліджується у даному кримінальному провадженні, є психотравмуючою для ОСОБА_7 , оскільки останній спричинено моральні страждання та моральну шкоду (а.п. 105 109).

15.При цьому, як також встановлено вищевказаним висновком судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_7 по суті відповідала на запитання, ніколи у минулому та під час проведення експертного дослідження не виявляла наявності продуктивної психопатії, а саме обманів сприйняття, хибних міркувань, ознак порушеної свідомості, не виявляла ознак інтелектуально-мнестичної недорозвиненості, або затримки в інтелектуальному розвитку, перебувала в ясній свідомості, емоційно була адекватна, а отже могла правильно сприймати протиправні дії, які були скоєні відносно неї.

16.Тому сукупність вказаних доказів дає можливість суду зробити висновок, що покази потерпілої ОСОБА_7 узгоджені з наданими стороною обвинувачення письмовими доказами, у тому числі з висновком вищевказаної експертизи, відповідають дійсності, вона надала послідовні та правдиві пояснення про обставини подій з урахуванням її віку та психологічного стану, тому жодних сумнівів у правдивості її показань у суду не виникає. Також з урахуванням даних вказаного судово-психіатричної експертизи, показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 про стан малолітньої відразу ж після події, а саме те, що вона була заплаканою та наляканою, про її стан через деякий час після події щодо того, що вона почала боятися проходити повз будинок обвинуваченого та почала боятися самого обвинуваченого, а також про те, що для неї не було притаманні фантазування, вигадування та обізнаність про дорослі теми спілкування, достеменно свідчать про те, що з нею дійсно насправді відбулися події, про які вона дала показання. Можливі деякі розбіжності в дрібних деталях не впливають на правдивість показань малолітньої потерпілої в цілому та не можуть свідчити про ненадійність та недостовірність її показань. Тому суд відкидає посилання сторони захисту на те, що показання потерпілої є суперечливими.

17.Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_3 вдався до введення в оману потерпілої, представившись іншим ім`ям, а також повідомивши неправду про нещодавню смерть свого брата, однозначно свідчать про усвідомлення обвинуваченим своєї протиправної поведінки щодо малолітньої (чуже ім`я мало би ускладнити ідентифікацію його особи), а також про його бажання вплинути на її свідомість шляхом викликання у неї почуття симпатії та прихильності до себе через співчуття про його, начебто, нещодавню втрату близької особи.

18.Суд також враховує те, що у обвинуваченого ОСОБА_3 з потерпілою ОСОБА_7 раніше не було неприязних стосунків, вони раніше взагалі не були знайомі, обвинувачений ОСОБА_3 не перебував у неприязних стосунках і з батьками потерпілої, тому у останньої немає підстав для обмовляння обвинуваченого.

19.Вищенаведені обставини, що викладені малолітньою потерпілою ОСОБА_7 та свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , також об`єктивно підтверджуються іншими письмовими доказами, дослідженими під час судового розгляду.

20.Так, згідно рапорту поліцейського від 29.05.2025, в цей день о 14:18 год. надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що ОСОБА_8 повідомила, що 29.05.2025 о 13:54 год. за адресою: АДРЕСА_1 , мешканець села на ім`я ОСОБА_15 , близько 30 років, завів до свого будинку дванадцятирічну доньку заявниці ОСОБА_7 , почав роздягати, цілувати та чіпати (а.п. 194).

21.Вказані обставини стали підставою для внесення відомостей 29.05.2025 до ЄРДР за №0000785 та початку досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні за ч. 4 ст.153 КК (а.п. 90), після чого правова кваліфікація була змінена на ч. 2 ст. 156 КК (а.п. 91, 93).

22.Місце, де відбулася подія, домоволодіння АДРЕСА_1 , було оглянуте відповідно до даних протоколу огляду місця події від 29.05.2025 за участю понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , під час чого зафіксовані розташування кімнат в будинку та обстановка в них (а.п. 95 104).

23.Як вбачається з даних вказаного протоколу, до кімнати, де відбулися події за участю обвинуваченого ОСОБА_3 та малолітньої ОСОБА_7 , розташовані кухня та ще декілька кімнат, які є прохідними. У вказаних приміщеннях були наявними і стіл зі стільцями, і диван. Але обвинувачений ОСОБА_3 завів малолітню саме у дальню кімнату. Це повністю спростовує пояснення ОСОБА_3 на те, що він мав намір лише познайомитися та поспілкуватися з дівчиною, оскільки він міг це зробити і на кухні, де були усі умови для цього (стіл зі стільцями), яка розташована при вході в будинок. Він також мав можливість це зробити і в іншій кімнаті, де знаходився диван, на який можна було сісти. Саме так прийнято в суспільстві чинити з урахуванням правил гостинності. Правила гостинності не передбачають проведення особи, з якою людина раніше не була знайома, у дальню спальню кімнату з ліжком, минаючи кухню та інші приміщення з диваном, тільки для того, щоб познайомитися та поспілкуватися. Якраз та обставина, що ОСОБА_3 завів малолітню в дальню спальню кімнату, а не на кухню та не в іншу кімнату з диваном, у сукупності з тим, що він зняв з неї джинсову куртку, намагався зняти з неї футболку, обіймав, цілував, а перед цим ввів її в оману, представившись іншим ім`ям та повідомивши про начебто нещодавню смерть його брата, достеменно свідчить про те, що його дії були обумовлені саме вчиненням розпусних дій щодо малолітньої, а не бажанням познайомитися та поспілкуватися. Про це також свідчать і показання самого обвинуваченого ОСОБА_3 в тій частині, що він, знаходячись в дальній спальній кімнаті, обняв дівчинку за плечі та поцілував у щоку, щоб заспокоїти так, як він заспокоював свою колишню дівчину, з якою раніше спільно проживав, у той момент він ставився до малолітньої так, як до своєї колишньої дівчини, з якою разом проживав, та у нього був потяг до малолітньої, як до дівчини. Ці показання обвинуваченого також свідчать і про те, що він вчинив вказані розпусні дії щодо потерпілої з метою отримати власне статеве збудження та задоволення.

24.Про те, що саме обвинувачений ОСОБА_3 вчинив розпусні дії щодо малолітньої ОСОБА_7 свідчать дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.08.2025, згідно якому ОСОБА_7 серед чотирьох осіб за рисами обличчя, кольором волосся та шкіри впізнала ОСОБА_3 як мешканця с. Каланчак, який 29.05.2025 в обідній час завів її до свого будинку, утримував, цілував, зняв куртку та намагався зняти футболку (а.п. 125 128).

25.За додатком цього протоколу, а саме таблиці ілюстарцій, в якій міститься фотозображення потерпілої, а також з дослідженого судом відеозапису її допиту в порядку ст. 225 КПК можна оцінити її зовнішній вигляд, вік, спосіб спілкування та рівень її розвитку. Дані вказаного додатку до протоколу та відеозапису її допиту, у сукупності з показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 про вигляд потерпілої, зокрема про те, що переплутати ОСОБА_7 з дорослою дівчиною було просто неможливо, тому що дівчинка в класі була самою худенькою, на вигляд їй було років 10, вона навіть не виглядала на свої 12 років, та з показаннями потерпілої ОСОБА_7 про те, що обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи в кімнаті з нею, говорив їй, що вона йому дуже подобається, але вона дуже маленька, достеменно свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_3 точно міг і повинен був свідомо розуміти, що потерпіла є малолітньою дитиною, яка не досягла чотирнадцятирічного віку. Про це також свідчать і самі показання обвинуваченого ОСОБА_3 , який хоча і вказав, що дівчинка виглядала на 15 16 років, на його думку, але разом з цим він пояснив, що дівчинка була невеличкого зросту, худорлявої статури. Тому з огляду на зовнішній вигляд потерпілої, її фізичний розвиток, манеру поведінки та стиль спілкування, обвинувачений ОСОБА_3 мав об`єктивну можливість вважати, що потерпіла виглядала саме як малолітня дитина, тобто обвинувачений міг і повинен був знати, що потерпіла є малолітньою, що, у сукупності з тим, що потерпіла проживала з ним на одній вулиці та проходила повз його будинок, коли йшла в школу та магазин, виключає те, що він сумлінно помилявся щодо фактичного її віку. Тому суд відкидає посилання сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_3 помилявся щодо віку потерпілої. Суд також відкидає посилання сторони захисту й на те, що неможливо встановити вік потерпілої лише за її зовнішнім виглядом, оскільки як було вище наведено, обвинувачений ОСОБА_3 мав можливість впевнитися у віці потерпілої з урахуванням, окрім зовнішнього вигляду, також і фізичного розвитку, манери поведінки та стилю спілкування потерпілої.

26.Крім того, з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.08.2025 вбачається, що ОСОБА_10 серед чотирьох осіб за рисами обличчя (розріз очей, форма носа, риси обличчя в цілому) впізнав мешканця с. Каланчак ОСОБА_3 , який 29.05.2025 у своєму будинку вчинив розпусні дії відносно його доньки ОСОБА_7 (а.п. 129 132).

27.Той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 під час вчинення кримінального правопорушення перебував у стані алкогольного сп`яніння, окрім показань потерпілої, свідків та самого обвинуваченого, підтверджується також висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29.05.2025 та результату тесту на алкоголь (а.п. 154 155). Так, із роздруківок тестування із застосуванням технічного засобу «Алкофор 505» вбачається, що у ОСОБА_3 29.05.2025 о 18:24 год., тобто більше ніж через чотири години після події, виявлено 1,536 ‰ алкоголю. При цьому суд відкидає посилання сторони захисту на те, що цей висновок був складений з порушеннями, у зв`язку з його складанням більш ніж через три години, оскільки сторона захисту не обґрунтувала чому саме він мав бути складений у термін менше ніж три години і якими саме нормативно-правовими актами це передбачено. Чинним КПК не встановлений конкретний строк проведення огляду особи на стан сп`яніння під час проведення досудового слідства. Лише в ч. 4 ст. 266 КУпАП та у відповідній Інструкції містяться положення про необхідність проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, але вказані положення стосуються лише осіб, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, і тільки в порядку провадження у справах про адміністративні правопорушення. Вказані положення жодним чином не стосуються порядку збирання доказів в кримінальних провадження, який врегульований відповідними нормами кримінального процесуального законодавства, які, в свою чергу, подібних положень щодо необхідності проведення огляду особи, підозрюваної чи якимось чином причетної до вчинення злочину, на стан сп`яніння протягом визначеного часу, не містять.

28.Суд також не бере до уваги посилання захисника на те, що досудове розслідування проводили не уповноважені особи, а саме слідчі ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , оскільки зазначені слідчі були включені в групу слідчих у цьому кримінальному провадженні постановою т.в.о. начальника СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області (а.п. 92), а тому мали повноваження проводити слідчі дії.

29.Вирішуючи питання про зміст і спрямованість умислу ОСОБА_3 суд, виходить із сукупності всіх встановлених обставин кримінального провадження, зокрема, способу та характеру вчинених обвинуваченим дій, місця їх вчинення та тривалість, причин припинення, поведінку обвинуваченого і потерпілої та дійшов до такого висновку.

30.Під кримінальними правопорушеннями проти статевої свободи і статевої недоторканності особи варто розуміти суспільно небезпечні діяння, що порушують встановлений у суспільстві порядок статевих відносин і основні принципи статевої моральності, і які виражаються в посяганні на статеву свободу та статеву недоторканність особи.

31.У ч. 2 ст. 52 Конституції України передбачено, що будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом.

32.Частиною 2 ст. 156 КК передбачено кримінальну відповідальність за вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи або вчинення цих дій членами сім`ї чи близькими родичами, особою, на яку покладено обов`язки щодо виховання потерпілого або піклування про нього.

33.Пленум Верховного Суду України у п. 17 його постанови від 30.05.2008 № 5 «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» зазначив, що розпусні дії, відповідальність за які передбачено статтею 156 КК, повинні мати сексуальний характер і можуть виражатися у виді фізичних дій або інтелектуального розбещення. Такі дії спрямовані на задоволення винною особою статевої пристрасті або на збудження у неповнолітньої особи статевого інстинкту. Під фізичними розпусними діями слід розуміти оголення статевих органів винної чи потерпілої особи, непристойні доторкання до статевих органів, які викликають статеві збудження, навчання статевим збоченням, імітація статевого акту, схиляння або примушування потерпілих до вчинення певних сексуальних дій між собою, вчинення статевих зносин, акту онанізму у присутності потерпілої особи тощо. Інтелектуальними розпусними діями є, зокрема, ознайомлення потерпілої особи із порнографічними зображеннями, відеофільмами, цинічні розмови з нею на сексуальні теми тощо.

34.Крім того, Верховний Суд у постанові від 06.04.2021 у справі №758/13214/18 зазначив, що з об`єктивної сторони розбещення виражається у вчиненні різноманітних розпусних дій сексуального характеру, здатних викликати фізичне і моральне розбещення потерпілих. Розпусні дії можуть бути як фізичними, так і інтелектуальними.

У свою чергу, фізичне розбещення може проявлятися, зокрема, в оголенні статевих органів винної особи або потерпілого, поцілунках, непристойних дотиках, які викликають статеве збудження тощо.

У разі вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК, винний не намагається вступити у статевий акт з потерпілою особою будь-яким способом.

35.Таким чином, з викладеного випливає, що інкримінування цієї норми у випадку фізичного розбещення особи, якій не виповнилось чотирнадцяти років, можливе тільки за умови, що скоєне не охоплюється диспозиціями ч. 4 ст. 152 КК (вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди) і ч. 4 ст. 153 КК (вчинення будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди).

36.Під діями сексуального характеру слід розуміти різноманітні дії (акти), спрямовані на збудження та (або) задоволення статевої пристрасті винуватої особи, які, за загальним правилом, передбачають її фізичний контакт із тілом іншої (потерпілої) особи, але не означають проникнення в це тіло.

37.Проте, як було вище наведено, фізичний контакт із тілом потерпілої особи передбачає одним із своїх проявів і розбещення неповнолітніх, як фізичну форму розпусних дій, згідно з диспозицією ст. 156 КК.

38.Слід відзначити, якщо дитина досягла віку шістнадцяти років, то вона набуває статусу носія статевої свободи, а тому має право сама обирати собі сексуального партнера, а також способи сексуального спілкування з ним, і ні про яке розбещення неповнолітніх, у контексті ст. 156 КК, мова іти не може. Має значення лише наявність факту добровільної згоди дитини такого віку на сексуальні зносини з партнером.

39.Якщо ж дитина не досягла віку чотирнадцяти років, то будь-які непристойні дотики до її тіла, незалежно від наявності факту добровільної згоди, слід розглядати як сексуальне насильство та кваліфікувати за ч. 4 ст. 153 КК, за відсутності ознак, передбачених у чч. 5, 6 ст. 153 КК.

40.Такий висновок випливає з диспозиції ч. 4 ст. 153 КК, відповідно до якої за даною нормою кваліфікуються дії, передбачені частиною першою ст. 153 КК, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

41.Тому є підстави стверджувати, що за ст. 156 КК відповідальність має наставати при вчинені дій сексуального характеру за відсутності контакту з боку винного зі статевими органами потерпілої особи, і навпаки з боку потерпілої особи зі статевими органами винної особи. За наявності такого контакту слід говорити про статеві зносини: природні чи неприродні. Адже, зносини це «взаємні стосунки» тобто стосунки у яких беруть участь дві особи, і вони можуть бути пов`язані з проникненням в один з природних отворів тіла потерпілої особи, так і не пов`язані з таким проникненням. Отже, з об`єктивної сторони розбещенням слід визнавати розпусні фізичні або інтелектуальні дії сексуального характеру, які не передбачають фізичного контакту зі статевими органами винної чи потерпілої особи.

42.Усе викладене дає підстави для висновку, що під фізичним розбещенням малолітніх осіб, що слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 156 КК, можуть підпадати лише дії, що полягають поцілунках, оголенні та демонстрації статевих органів винною особою, схиляння потерпілої особи до оголення статевих органів, схиляння потерпілих до вчинення певних сексуальних дій між собою, вчинення статевих зносин у присутності потерпілого, акту онанізму тощо. А будь-які торкання до інтимних частин тіла малолітніх потерпілих осіб, незалежно від наявності добровільної згоди на такі дії з їх боку, слід кваліфікувати лише як сексуальне насильство над дітьми за відповідною частиною ст. 153 КК. Тоді як розпусними діями, згідно з диспозицією ст. 156 КК, слід вважати діяння, що не містять ознак сексуального насильства, у контексті ч. 1 ст. 153 КК.

43.Повертаючись до обставин розглядуваного провадження, усі досліджені судом докази повністю узгоджуються між собою, у тому числі і показання потерпілої ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_10 і ОСОБА_17 , з яких чітко випливає, що 29.05.2025 ОСОБА_3 , перебуваючи разом зі свідком ОСОБА_11 , придбав спиртні напої у магазині, після чого приблизно о 13:45 год. біля свого будинку зустрів малолітню ОСОБА_7 , повідомив їй недостовірну інформацію про своє ім`я з метою ускладнити ідентифікацію його особи, а також сентиментального характеру про, начебто, нещодавню смерть свого близького родича з метою впливу на свідомість потерпілої шляхом викликання у неї почуття симпатії та прихильності до себе через співчуття, змусив її поцілувати себе, а далі зайти з ним в будинок під різними приводами (скуштувати черешню, випити чаю, поспілкуватися), після цього провів малолітню потерпілу в дальню спальну кімнату будинку, де продовжив вчиняти розпусні дії щодо неї, а саме змусив сісти на ліжко, зняв з себе верхній одяг, зняв з неї куртку, спробував зняти її футболку, намагаючись оголити її тіло, обіймав її за плечі, торкаючись її тіла, цілував її обличчя, а також утримуючи дівчинку у будинку проти її волі. Проте його дії були припинені через те, що малолітній потерпілій ОСОБА_7 зателефонував батько запитати де вона, та, незважаючи на те, що ОСОБА_7 була в сльозах, вона змогла пояснила батькові, що невідомий чоловік не випускає її зі свого будинку, розказала де саме знаходиться цей будинок, а ОСОБА_3 , у свою чергу, зрозумівши, що батько дівчинки знає про її місцезнаходження, дав можливість ОСОБА_7 залишити будинок. За вказаних обставин не встановлено, що ОСОБА_3 торкався інтимних частин тіла малолітньої ОСОБА_7 , а тому його дії не містять ознак сексуального насильства та є розпусними діями, згідно з диспозицією ч. 2 ст. 156 КК.

44.Суд вважає, що вчинені обвинуваченим дії відносно малолітньої потерпілої мали сексуальний характер, були спрямовані на задоволення обвинуваченим статевої пристрасті, проти статевої недоторканості потерпілої, і за своїм змістом являлись фізичними розпусними діями сексуального характеру, оскільки полягали в безпідставному зніманні верхнього одягу обвинуваченим, спробі зняти нижнього одягу (футболки) ним же, обіймах, поцілунках та дотиках до тіла потерпілої, навіть за умови, що такі дотики були вчинені через одяг. Про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 мали сексуальний характер свідчать і його показання про те, що він обняв потерпілу за плечі, щоб заспокоїти її так, як він заспокоював свою колишню дівчину, з якою спільно проживав, та поцілував потерпілу у ліву щоку, у той момент він ставився до потерпілої так, як до своєї колишньої дівчини, з якою разом проживав, та у нього був потяг до неї, як до дівчини, а також показання потерпілої ОСОБА_7 про те, що обвинувачений ОСОБА_3 говорив їй, що вона йому дуже подобається.

45.При цьому, суд враховує місце вчинення таких дій, які відбувалися в дальній спальній кімнаті за місцем мешкання обвинуваченого ОСОБА_3 при тому, що раніше він з потерпілою не був знайомим, хоча були інші приміщення, у тому числі кухні та кімнати, з можливістю зручно розташуватися для спілкування, у сукупності із безпосереднім сприйняттям потерпілою таких дій, які для неї були неочікуваними, небажаними, безпідставними та контактними.

46.Про обставини вчинення щодо потерпілої ОСОБА_7 розпусних дій свідчить і її стан безпосередньо після події, яка сталася, та після проходження певного часу після неї, оскільки, як вбачається з пояснень потерпілої і показань свідків, відразу після події вона була налякана, схвильована та під час телефонного дзвінка її батька повідомила йому про обставини, а після спливу деякого часу після події вона боялася проходити повз будинок обвинуваченого, боялася самого обвинуваченого, у зв`язку з чим її сім`я з нею були змушені змінити своє місце проживання, про що свідчить у тому числі й заява батька малолітньої потерпілої ОСОБА_10 (а.п. 83).

47.Відповідно до даних висновку судово-психіатричної експертизи №462 від 26.06.2025, ОСОБА_3 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому кримінального правопорушення, та на теперішній час, не страждав та не страждає на психічні розлади, тому за своїм психічним станом був здатний та на теперішній час здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, може приймати участь у слідчих діях та предстати перед судом. ОСОБА_3 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.п. 110 112). Тому суд вважає ОСОБА_3 осудним та таким, що підлягає кримінальній відповідальності. Перебування ОСОБА_3 в минулому на обліку у лікарня-психіатра з діагнозом: «Легка розумова відсталість», з якого був знятий у 2024 році (а.п. 163) не свідчить про те, що обвинувачений не був здатний та на теперішній час не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Більше того, обставини перебування ОСОБА_3 на обліку у лікарня-психіатра в минулому були враховані експертом під час складання висновку судово-психіатричної експертизи №462 від 26.06.2025, що вбачається з описової частини висновку. Більше того, експертом також були враховані виписки з історії хвороб амбулаторного хворого з психіатричного відділення, а також те, що ніколи не проходив лікування у психіатра, на стаціонарному лікуванні в жодному психіатричному закладі він ніколи не був, а також те, що не отримував він лікування і амбулаторно. Експертом також враховано і те, що ОСОБА_3 завжди поводив себе адекватно, як звичайна людина без будь-якого діагнозу, те, що він працював, їздив на заробітки за кордон.

48.Таким чином, аналіз вищезазначених доказів дає підстави суду дійти висновку, що кожний доказ є належним, допустимим та достовірним. У сукупності усі вищезазначені докази є взаємопов`язаними та достатніми для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 поза розумним сумнівом у вчинені ним розпусних дій щодо малолітньої ОСОБА_7 , тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.156 КК.

49.При цьому часткове невизнання вини ОСОБА_3 у висунутому обвинуваченні суд пов`язує з обраною ним позицією захисту з метою уникнути відповідальності або пом`якшити її за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Мотиви неврахування судом окремих доказів

50.Окрім вказаних свідків, під час судового розгляду також був допитаний свідок ОСОБА_11 , який пояснив, що він товаришує з обвинуваченим ОСОБА_3 , а з родиною малолітньої потерпілої ОСОБА_7 у жодних стосунках не перебуває. Навесні 2025 року, точної дати та часу він не пам`ятає, він перебував на подвір`ї домоволодіння ОСОБА_3 : ремонтував велосипед. Раптом він побачив як ОСОБА_3 зайшов з маленькою дівчинкою на подвір`я, яку він раніше ніколи з обвинуваченим не бачив, обірвали декілька ягід черешні, що росла на подвір`ї, після чого вони вдвох пройшли до будинку, де побули протягом 15 хвилин. Згодом дівчинка швиденько вийшла з будинку, в нього склалося таке враження наче вона тікала від ОСОБА_3 . Паркан біля будинку ОСОБА_3 дерев`яний, височенький, десь з його зріст. Оскільки він перебував на задньому подвір`ї, то йому не було видно, що відбувалося на вулиці до того як ОСОБА_3 зайшов у двір з дитиною. Від хвіртки до входу у будинок приблизно 30 метрів. Спочатку зайшовши на подвір`я, дівчинка йшла попереду ОСОБА_3 , а вже коли вийшла з будинку, вона йшла швидкою ходою. Він не чув жодної розмови між ОСОБА_3 та дівчинкою, ані поза двором домоволодіння, ані тоді, коли вони обидва перебували у приміщенні будинку. До того як він побачив ОСОБА_3 з дівчинкою, він не вживав алкогольні напої ні самостійно, ні разом з ОСОБА_3 , а тому не може стверджувати в якому стані перебував останній. Жодного контакту у ОСОБА_3 з дівчинкою не було. Ані її, ані її батьків особисто не знав, знає їх лише як мешканців с. Каланчак, тому й не впізнав дівчинку. Спочатку він пояснив, що коли малолітня ОСОБА_7 вийшла з будинку, ОСОБА_3 направився за нею у напрямку хвіртки, де його зустрів батько дівчинки ОСОБА_10 , який одразу побачивши останнього, вдарив його, після чого ОСОБА_3 мовчки побіг назад у двір в бік городу. Працівники поліції приїхали через півгодини після цього, батько дитини, разом з самою дитиною та її матір`ю перебували до приїзду поліції на вулиці біля двору будинку ОСОБА_3 в своєму автомобілі. Окрім них на місці події також була ОСОБА_16 , яка не заходила у двір та весь час перебувала поруч з родиною ОСОБА_18 на вулиці. Згодом під час допиту свідок пояснив, що дівчинка вибігла на вулицю, ОСОБА_3 вийшов слідом за нею, зачинив хвіртку та повернувся до будинку, і лише через пів години приїхав батько дівчинки ОСОБА_10 , а ОСОБА_3 в цей час перебував вдома. Оскільки паркан домоволодіння ОСОБА_3 не високий, то ОСОБА_10 не заходив навіть у двір, а наніс удар ОСОБА_3 через паркан. Але яким саме чином ОСОБА_10 наніс удар ОСОБА_3 , коли останній перебував вдома, свідок не зміг пояснити. Він зазначив, що спілкувався з батьком дівчинки, ОСОБА_10 розпитував у нього обставини події, проте він пояснив батькові дівчинки, що знаходився на подвір`ї, у середину будинка він не заходив і йому невідомо, що там відбувалося між ОСОБА_3 та його донькою ОСОБА_7 . Для пошуку ОСОБА_3 працівниками поліції був запущений БПЛА, знайшли ОСОБА_3 десь в городі, в центрі села. Він також зазначив, що знає ОСОБА_3 давно, у нього завжди була нормальна поведінка, він працював десь за наймем.

51.Але показання вказаного свідка ОСОБА_11 суд не бере до уваги як недостовірні, оскільки вони суперечать не тільки показанням інших свідків та показанням потерпілої ОСОБА_7 , а також і між собою та показанням обвинуваченого ОСОБА_3 . Свідок під час допиту весь час змінював показання, не міг чітко відповісти на конкретно поставлене запитання, надавав різні відповіді на однакові запитання, але сформульовані по-різному. Зокрема, показання свідка є суперечливими в частині вживання алкогольних напоїв з обвинуваченим та їх перебування у стані сп`яніння. Так, за показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , як обвинувачений ОСОБА_3 , так і свідок ОСОБА_11 , в день події перебували у стані алкогольного сп`яніння, оскільки від них було чутно запах алкоголю, свідок ОСОБА_16 також бачила як вони купували алкоголь в центрі села у той день. Навіть сам обвинувачений ОСОБА_3 пояснив суду, що перебував у той день у стані сп`яніння, перед подією вони з ОСОБА_11 вживали пиво, тоді як ОСОБА_11 заперечив ці обставини та те, що вони з ОСОБА_3 перебували у стані сп`яніння. Також є суперечливими показання свідка й щодо знаходження місця, де він ремонтував велосипед. Так, за показаннями свідка ОСОБА_16 , це місце розташоване на відстані декількох метрів від входу в будинок, тоді як свідок зазначив, що він перебував на відстані 20 метрів від входу в будинок, і саме тому він не чув розмови між ОСОБА_3 та дівчинкою. Більше того, свідок надав суперечливі показання й щодо завдання батьком дитини ОСОБА_10 удару обвинуваченому ОСОБА_3 : він під час одного допиту висунув дві різні версії про те, як це відбувалось, при тому, що сам обвинувачений ОСОБА_3 не пояснив, що ОСОБА_10 наносив йому якісь удари, а пояснив, що він втік від нього, оскільки злякався, бо думав, що це працівник ТЦК. Усі вказані обставини вказують не те, що показання свідка ОСОБА_11 є ненадійними, а тому не суд не бере їх до уваги при ухваленні вироку.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

52.Обставин, які відповідно до ст. 66 КК пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд не вбачає. Хоча обвинувачений і зазначав під час судового розгляду, що розкаюється у вчиненому, проте вину визнав частково, не погодився з деякими обставинами кримінального провадження, що свідчить про відсутність у нього щирості.

53.До обставин, які відповідно до ст. 67 КК обтяжують покарання ОСОБА_3 , суд відносить вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, про що було зазначено в обвинувальному акті та що було доведено стороною обвинувачення під час судового розгляду, зокрема, результатом тесту на алкоголь, показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а також показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_3 , який визнав, що вживав алкоголь безпосередньо перед вчиненням кримінального правопорушення.

54.Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальному акті про наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК обтяжують покарання ОСОБА_3 , та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК підлягають доказуванню саме прокурором. У силу положень ст. 337 КПК суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 та які в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися під час судового розгляду, оскільки це погіршить становище обвинуваченого.

Мотиви призначення покарання

55.При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. ст. 65 67 КК враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

56.За формальною класифікацією, передбаченою ст. 12 КК, в залежності від санкції частини статі обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисний тяжкий злочин проти статевої свободи та статевої недоторканності малолітньої особи.

57.Водночас, як обставина, що має враховуватися судом при призначенні покарання, ступінь тяжкості злочину є оціночною ознакою, яка визначає межі судової дискреції.

58.Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.03.2018 у справі № 207/5011/14-к, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

59.Суд враховує те, що за ступенем суспільної небезпечності (тяжкості) вчинений ОСОБА_3 злочин відноситься до кваліфікованого, тобто до складу злочину з обтяжуючою обставиною, внаслідок якого були значно порушені статева свобода та статева недоторканість малолітньої особи, від чого малолітня потерпіла зазначала моральні страждання та отримала моральну шкоду, про що свідчать дані комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №459 від 25.06.2025 (а.п. 105 109). Розглядуваний злочин виступив психотравмуючою ситуацією для малолітньої потерпілої, яка, безумовно, істотно вплинула на її психічний розвиток та на нормальне сприйняття світу в дусі взаємоповаги людей один до одного та недоторканості їх особистостей. Вказані обставини істотно збільшують ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_3 злочину. І такі наслідки були спричинені саме протиправними діями сексуального характеру обвинуваченого ОСОБА_3 у тому способі, якому він їх вчинив, а саме шляхом зняття верхнього одягу потерпілої, намагання зняти нижній одяг (футболку), обіймання потерпілої, торкання до її тіла, навіть крізь одяг, обіймів та поцілунків в обличчя. Безумовно, при призначенні покарання суд виходить саме від сукупності такого характеру дій обвинуваченого, які призвели до зазначених наслідків. І якби обвинувачений вчинив інші дії сексуального характеру більш тяжкого ступеню, наприклад, з оголенням геніталій, то і наслідки були би більш істотними, і, відповідно, покарання більш суворим.

60.Характер вчиненого ОСОБА_3 злочину свідчить про його високу суспільну небезпечність, оскільки він не ситуативно, а свідомо, умисно, з метою задоволення статевої пристрасті вчинив фізичні розпусні дії сексуального характеру відносно малолітньої потерпілої, скориставшись при цьому її малолітнім віком, її вразливим станом, а також вводячи її в оману. Така низька соціальна поведінка щодо малолітньої особи на ґрунті низинного спонукання, пов`язаного із задоволенням обвинуваченим такої базової фізичної потреби як секс, яке в цивілізованому суспільстві розглядається як примітивне або «тваринне», має отримати відповідну адекватну реакцію від суспільства, зокрема, відповідне справедливе покарання, щоб упередити в майбутньому вчинення подібних дій як самим обвинуваченим, так і іншими особами. Жодні протиправні дії, особливо сексуального характеру, проти малолітньої особи, яка в силу малолітства та недостатнього розвитку є вразливою та нездатною в повній мірі визначити своєчасно, що добре, а що погано, а також захистити себе відповідним чином, не можуть залишитися без адекватного реагування та покарання. В цій категорії справ (злочини проти статевої свободи малолітньої особи) малолітня особа є абсолютно беззахисною перед винуватим в момент вчинення злочину, з чим обвинувачений ОСОБА_3 був не тільки добре обізнаним, а й скористався цим. А це підвищує суспільну небезпеку як вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, так і його особи.

61.Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

62.Згідно з медичними довідками, ОСОБА_3 на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебував на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: «Легка розумова відсталість», був знятий з обліку у 2024 році (а.п. 162, 163). Перебування ОСОБА_3 в минулому на обліку у лікарня-психіатра, з якого був знятий у 2024 році жодним чином не знижує ступінь суспільної небезпеки як вчиненого ним злочину, так і його особи, оскільки він був здатний повною мірою розуміти значення своїх дій та керувати ними.

63.За час тримання в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» ОСОБА_3 зарекомендував себе позитивно, на обліку у психолога не перебував, заходи заохочення та стягнення до ув`язненого не застосовувалися (а.п. 185 186). За місцем проживання ОСОБА_3 характеризується позитивно, приводів в поліцію не мав, відносини з кримінальними елементами не підтримує, наркотики не вживає, алкогольними напоями не зловживає, скарг та заяв від сусідів та мешканців села на ОСОБА_3 та його родичів до старостинського округу не надходило (а.п. 188).

64.Відповідно до довідки Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №186 від 30.05.2025, ОСОБА_3 здійснює догляд за дідом ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який не може самостійно обслуговуватися (а.п. 189). Проте, за показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_3 , у його діда також є син і дочка (мати обвинуваченого), які за законом зобов`язані здійснювати його догляд. Крім того, наявність на утриманні діда похилого віку жодним чином не завадило обвинуваченому вчинити тяжкий злочин відносно малолітньої особи. Тому ця обставина також не впливає на ступінь суспільної небезпеки як вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, так і його особи.

65.Згідно з абз. 17 ч. 1 ст. 368 КПК, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно якій ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як середні. Органом пробації зроблений висновок про те, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства.

66.Отже, з урахуванням вказаних обставин, відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , того, що він хоча і вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, доглядає за дідом похилого віку, проте вчинив умисне тяжке кримінальне правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, з використанням її безпорадного стану в силу малолітства, із введенням її в оману, на ґрунті низинного спонукання, пов`язаного із задоволенням обвинуваченим базової фізичної потреби, від чого малолітня потерпіла зазначала моральні страждання та отримала моральну шкоду, що виступило для неї психотравмуючою ситуацією, яка істотно вплинула на її психічний розвиток та на нормальне сприйняття світу, а також з урахуванням відсутності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, того, що він вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, даних досудової доповіді, середніх ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, суд дійшов висновку, що у відповідності до вимог Закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим ОСОБА_3 , так і іншими особами, а також виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливо тільки в умовах ізоляції останнього від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в середніх межах санкції ч. 2 ст. 156 КК, але ближче до нижньої межі. Призначення такого покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Водночас, суд з урахуванням встановлених обставин не вбачає підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК.

67.При цьому суд не вбачає необхідності призначати обвинуваченому ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухвалені вироку

68.Судом встановлено, що ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні був затриманий 29.05.2025 (а.п. 149 153) та перебував під вартою до 11.08.2025, оскільки ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.05.2025 відносно нього був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням застави, як альтернативного запобіжного заходу, у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 121 120 грн. Після цього 11.08.2025 ОСОБА_3 був звільнений з-під варти (а.п. 156), у зв`язку з тим, що ОСОБА_22 внесла заставу у розмірі 121 120 грн відповідно до квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 11.08.2025.

69.Оскільки суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, з метою виконання вироку, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого ухилитися від суду, ризик чого значно підвищується в умовах введеного в Україні воєнного стану, обвинуваченому слід змінити запобіжний захід із застави на тримання під вартою до набрання вироком законної сили, для чого його слід взяти під варту в залі суду.

У силу вимог ч. 5 ст. 72 КК попереднє ув`язнення з 29.05.2025 до 11.08.2025 та з 12.11.2025 до набрання вироком законної сили має бути зараховане у строк покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі з розрахунку день за день.

70.Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК застава в розмірі 121 120 грн підлягає поверненню заставодавці ОСОБА_22 , незалежно від набрання вироком законної сили.

71.Питання про арешт майна та про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до положень ч. 4 ст. 174, ч. 9 ст. 100 КПК.

72.У силу ч. 2 ст. 124 КПК з ОСОБА_3 мають бути стягнуті на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/116-25/14018-БД від 01.07.2025 у сумі 6 095,65 грн.

Керуючись ст.ст. 369 371, 373 375, ч. 15 ст. 615 КПК, суд

ухвалив:

1. ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк шість років без позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

2.Змінити ОСОБА_3 запобіжний захід із застави на тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши його під варту в залі суду.

3.Строк покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі обчислювати з моменту його затримання та взяття під варту, а саме з 12.11.2025, зарахувати йому згідно ч. 5 ст. 72 КК строк попереднього ув`язнення в строк покарання у виді позбавлення волі з 29.05.2025 до 11.08.2025 та з 12.11.2025 до набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку день за день.

4.Заставу у розмірі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, сплачену згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 11.08.2025 (за ухвалою суду від 30.05.2025 за ОСОБА_3 ), негайно повернути заставодавці, а саме ОСОБА_22 (код платника НОМЕР_1 ), незалежно від набрання вироком законної сили.

5.Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи у сумі 6 095,65 грн (шість тисяч дев`яносто п`ять гривень 65 коп.).

6.З набранням вироком законної сили скасувати накладений на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.05.2025 арешт, та:

добровільно видані 29.05.2025 ОСОБА_8 речі малолітньої ОСОБА_7 , а саме: джинсову куртку синього кольору, футболку чорного кольору з білими написами, джинсові штани чорного кольору, бюстгальтер чорного кольору, труси червоного кольору, капронові шкарпетки тілесного кольору, повернути ОСОБА_8 ;

змив зі щоки потерпілої ОСОБА_7 ; змиви обох рук та зрізи нігтьових пластин обох рук ОСОБА_3 , знищити;

мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 12 C» імеі1: НОМЕР_2 , імеі2: НОМЕР_3 , який вилучено під час затримання ОСОБА_3 , повернути обвинуваченому ОСОБА_3 .

7.Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_3 , який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

8.Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

9.Вирок в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після його проголошення, доручити його виконання в цій частині прокурору та Ізмаїльському РВП ГУНП в Одеській області.

10.Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

11.Під час судового провадження судом застосовувалися Правила організації ефективного кримінального судочинства, які введені в дію рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020, з якими можна ознайомитись на сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області за посиланням: https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, у розділі «Громадянам», вкладка «Проект «Суд, громадяни, суспільство, держава: співпраця заради змін», а також у секретаря судового засідання.

12.Включити інформацію про обвинуваченого ОСОБА_3 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1