КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/8402/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1504/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 грудня 2025 року щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 грудня 2025 рокузадоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Продовженопідозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 53 дні у межах строку досудового розслідування, тобто до 30 січня 2026 року (включно), без визначення застави.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_7 із тримання під вартою строком на 53 дні на запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, захисник просить в разі відмови в зміні ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою строком на 53 дні на запобіжний захід - домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 , застосувати альтернативний запобіжний захід - заставу.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник посилається на те, що слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва не врахував заперечень сторони захисту щодо клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , зокрема, щодо відсутності належних доказів ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Апелянт зазначає, що сторона обвинувачення не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Усі твердження щодо ймовірного переховування, впливу на свідків чи знищення доказів ґрунтуються виключно на припущеннях слідчого.

Захисник вказує, що слідчий суддя не врахував можливість застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, тримання під вартою може застосовуватись лише як виняток, якщо жоден інший, менш суворий запобіжний захід не може запобігти ризикам.

Застосування тримання під вартою без ретельного аналізу альтернатив є порушенням практики ЄСПЛ і вимог КПК України.

Скаржник посилається на невідповідність вимоги про відсутність застави принципу необхідності та співмірності.

Сторона обвинувачення вимагала застосування найсуворішого заходу - тримання під вартою без права внесення застави, не надавши належного обгрунтування того, чому навіть визначення великого розміру застави не зможе запобігти ризикам. Це порушує засади справедливого процесу.

Апелянт зазначає, що слідчий просив не визначати заставу, мотивуючи це "особливо тяжким злочином", що суперечить вимогам п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки така вимога має бути аргументована через неможливість запобігання ризикам навіть за наявності застави, чого в клопотанні немає.

При цьому, підозра стосується подій, які, згідно з клопотанням, мали місце ще в середині 2024 року, але лише 30.04.2025 року особі повідомлено про підозру. Це свідчить про затягування досудового розслідування органами досудового слідства.

Захисник вказує на те, що під час розгляду апеляційної скарги, слід врахувати психологічний стан підзахисного ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де останніх 3 місяці проживав у цивільному шлюбі разом із своєю дружиною ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнім сином ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має на утриманні маму ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є особою похилого віку, пенсіонеркою, інвалідом 3 групи, та меншого брата ОСОБА_13 , який є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, з якими фактично проживав до лютого 2025 року, де він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно трудової книжки ОСОБА_7 працював з 11.10.2011 року по 18.11.2024 року контролером відділу з питань мобілізаційної роботи, цивільного захисту, надзвичайних ситуацій та режиму ПАТ НВЦ «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод», де отримав позитивну характеристику, з 02 березня 2023 року є добровольцем територіальної оборони м. Києва № 220 «ІНФОРМАЦІЯ_7», на всі виклики слідчого, прокурора та суду буде з`являтись, наміру ухилятись від органів досудового слідства та суду не має.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити з наведених у ній підстав, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0000759 від 25.06.2024, за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, за підозрою ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, за підозрою ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, за підозрою ОСОБА_20 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, та за фактом вчинення кримінальних правпорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що наприкінці червня 2024 року, ОСОБА_16 та ОСОБА_7 , діючи умисно, переслідуючи корисливі мотиви, з метою незаконного особистого збагачення, розробили злочинний план незаконного виготовлення та подальшого перевезення з метою збуту, а також незаконного збуту на території міста Києва психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетамін, у великих розмірах та особливо великих розмірах, а також наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабіс, за для реалізації чого створили організовану групу, до якої залучили ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , які надали добровільну згоду на спільну протиправну діяльність у складі організованої групи, та їм було доведено загальний план вчинення злочинів.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_16 налагодили виробництво психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетамін за наступними адресами: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 , гараж НОМЕР_1 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 , де фасували зазначену психотропну речовину та у подальшому передавали для збуту іншим учасникам організованої групи.

Також встановлено, що ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , являлись організаторами та активними учасниками організованої групи, поклали на себе виконання наступних функцій:розробка планів злочинної діяльності, тактики і методики організації та вчинення злочинів; загальне керівництво і координація дій учасників групи при організації та вчиненні злочинів; розподіл функцій між учасниками організованої групи при скоєнні злочинів; налагодження виготовлення та забезпечення безперервного і систематичного постачання психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетамін, зокрема у великих розмірах та особливо великих розмірах іншим учасникам організованої групи для подальшого збуту;безпосередній збут психотропної речовини, обіг якої обмежено -амфетамін, зокрема і у великих розмірах та особливо великих розмірах на території м. Києва.

Під час проведення комплексу негласних слідчих (розшукових) дій встановлено засоби аудіо-, відеоконтролю осіб за адресою: АДРЕСА_3 ,де виявлено місце виготовлення, кустарним способом, психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетамін, а також вилучено як зразки предмети та речовини,в яких згідно висновку експерта містяться психотропна речовина, обіг якої обмежено - амфетамін та прекурсор, обіг якого обмежено і стосовно якого встановлюються заходи контролю - фенілнітропропен.

Також у клопотанні зазначено, що 30.04.2025 року на території міста Києва та Київської області проведено низку обшуків,за результатами яких виявлено та вилучено речовини, в яких згідно висновків експертів містяться психотропна речовина, обіг якої обмежено - амфетамін та прекурсор, обіг якого обмежено і стосовно якого встановлюються заходи контролю - фенілнітропропен, а також обладнання, яке використовувалось для виготовлення вказаних речовин.

Діяльність злочинної групи була припинена, коли 30.04.2025 ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

30.04.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про те, що він підозрюється у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропної речовини, вчиненому повторно, у великих та в особливо великих розмірах, організованою групою, та незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, в особливо великих розмірах, організованою групою, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3ст. 311 КК України.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 01.05.2025 року стосовно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави до 28.06.2025року.

У подальшому, строки дії запобіжного заходу продовжувались, в останнє, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 15.10.2025 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 продовжено до 13.12.2025року.

08.12.2025 року старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування поданого клопотання слідчий зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 вище вказаних кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколами допитів свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ; даними, здобутими внаслідок проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, під час яких відбулося документування незаконного збуту психотропних речовин у формі проведення 7 оперативних закупок, а саме протоколами огляду місця події (у ході яких вилучені невідомі речовини); висновками проведених експертиз (якими підтверджено збут психотропної речовини амфетамін; протоколами огляду та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів - грошових купюр; протоколами про проведення НСРД - контроль за вчиненням злочину відносно: ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 .

Також слідчий у клопотанні посилався на протоколи про результати проведення НСРД - обстеження публічно недоступних місць, житла чи іншого володіння особи, де встановлено технічні засоби контролю, зокрема щодо ОСОБА_21 та ОСОБА_15 , де виявлено значну кількість прекурсорів, а також накладення арешту на кореспонденцію, її огляд і виїмку стосовно ОСОБА_17 .

Слідчий вказував, що підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, а також відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

23.06.2025 року ухвалоюслідчого судді продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до шести місяців, а саме до 30.10.2025 року, а ухвалою слідчого судді від 13.10.2025 року - до 9 місяців, а саме до 30.01.2026 року.

Враховуючи, що строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено, а встановлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та не перестали існувати, на даний час виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу підозрюваному.

Так, строк тримання під вартою підозрюваного закінчується 13.12.2025 року, однак завершити досудове розслідування у вказаний строк не надається за можливе у зв`язку з необхідністю проведення низки слідчих (процесуальних) дій, а саме необхідно: отримати висновок експертизи матеріалів, речовин та виробів й відповіді за результатом виконання доручень ГУ СБ України у порядку ст. 40 КПК України, проаналізувати отримані матеріали, розсекретити та долучити до кримінального провадження в повному обсязі матеріали про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій, клопотання про дозвіл на їх проведення, а також ухвали Київського апеляційного суду за результатами розгляду клопотань тощо, а також сформулювати остаточне повідомлення про підозру.

Провести вказані слідчі (розшукові) та процесуальні дії у передбачений законом строк не представляється за можливе внаслідок виняткової складності провадження (значна кількість учасників сторони захисту, а саме 9 підозрюваних, у кожного з яких як мінімум один захисник; 44 епізоди вчинення кримінальних правопорушень). Не проведення органом досудового розслідування повного комплексу вказаних дій матиме негативний вплив на подальший судовий розгляд цього кримінального провадження в суді, а також може призвести до втрати та неналежного збору, оцінки та перевірки доказів на підтвердження чи спростування вини підозрюваних в інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Враховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а також наявність по кримінальному провадженню реальних ознак справжнього суспільного інтересу, у даному випадку менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 грудня 2025 рокузадоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Продовженопідозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 53 дні у межах строку досудового розслідування, тобто до 30 січня 2026 року (включно), без визначення застави.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати:

1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання особи під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними приписами, які регулюють застосування відповідного запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і спливу строку досудового розслідування.

Згідно вимог ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто розглядаючи клопотання органу досудового розслідування про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому правопорушень повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності, а саме: протоколами допитів свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ; даними, здобутими внаслідок проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, під час яких відбулося документування незаконного збуту психотропних речовин у формі проведення 7 оперативних закупок, а саме протоколами огляду місця події (у ході яких вилучені невідомі речовини); висновками проведених експертиз (якими підтверджено збут психотропної речовини амфетамін; протоколами огляду та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів - грошових купюр; протоколами про проведення НСРД - контроль за вчиненням злочину відносно: ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 .

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав продовження запобіжного заходу, передбачених статтею 199 КПК України.

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, слідчим суддею зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненими кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень є вірогідною, що дає підстави для продовження йому строку тримання під вартою з метою запобігання ризикам, встановленим та доведеним стороною обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів апеляційного суду.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків переховуватися від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі або документи, які мають значення для встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення; впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не має постійних, стійких соціальних зв`язків, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, тому розуміючи тяжкість та невідворотність настання подальшого покарання, неможливість ухилитись від кримінальної відповідальності, у підозрюваного є всі підстави для ухилення від органів досудового розслідування всіма можливими засобами та способами.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення) обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 , будучи організатором злочинної групи, використовуючи свої зв`язки у правоохоронних органах, отримав від них інформацію щодо можливих слідчих (розшукових) дій стосовно учасників ОГ, надав вказівку підпорядкованим іншим підозрюваним учасникам групи - знищити сліди злочинної діяльності групи, а саме наркотичні засоби, психотропну речовину - амфетамін, які останні зберігали за місцями свого мешкання. Тому, у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, останній матиме доступ до не віднайдених доказів незаконної злочинної діяльності очолюваної ним організованої групи.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на інших підозрюваних та свідків у цьому ж кримінальному провадженні) обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 , зловживаючи своїми зв`язками, будучи знайомим із свідками, буде мати реальну можливість впливати різними способами на останніх. Крім того, ОСОБА_7 в ході виконання слідчих дій отримає ряд копій документів, котрі нададуть останньому можливість безпосередньо, або за участі інших осіб фізично та/або психологічно вплинути на свідків, що призведе до зміни показів вже допитаних осіб та відмови давати покази встановлених в ході досудового слідства очевидців подій злочинів. Також, враховуючи те, що ОСОБА_7 є організатором групи, за своїм становищем має вплив на підпорядкованих інших підозрюваних учасників групи, які можуть перешкоджати у проведенні подальшого досудового розслідування.

Слідчим суддею, також, згідно вимог закону, досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та встановлено, що необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, або необхідність відмови у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вище вказаним вимогам, а слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою, без визначення розміру застави, у відповідності до положень ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що зумовлює право суду не визначати розмір застави при постановленні ухвали про застосування чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегією суддів не приймаються до уваги та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі або документи, які мають значення для встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення; впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні.

Також, всупереч тверджень захисника в апеляційній скарзі, слідчий суддя, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував обставини, визначені ст. 178 КПК України, при цьому, належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про те, що стан здоров`я підозрюваного не допускає тримання його під вартою, слідчому судді надано не було, а тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність перешкод для утримування ОСОБА_7 під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

При цьому, посилання адвоката ОСОБА_6 на характеристики особи підозрюваного, міцні соціальні зв`язки, наявність зареєстрованого місця проживання, не спростовують правильність висновків слідчого судді про наявність у підозрюваного можливості в подальшому вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, та не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного, у випадку застосування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення та висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування іншого запобіжного заходу, колегія суддів не знаходить.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, у зв`язку із чим апеляційна скарга захисника з викладеними в ній доводами задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ,- залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _____________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4