Справа № 183/6818/25
№ 1-кп/183/2028/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження внесеного до ЄРДР за №0000627 від 06.06.2025, внесеного до ЄРДР за №0000714 від 24.06.2025, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харків, громадянки України, маючої середню освіту, вдови, військовослужбовиці, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

-18.05.2023 року Зміївським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, 23.08.2024 року звільненої з Качанівської ВК №54 Харківської області умовно-достроково для проходження військової служби по контракту до в/ч НОМЕР_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України « Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

16 травня 2025 року близько 12:00 години ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходилася в магазині ФОП « ОСОБА_6 », за адресою: АДРЕСА_3 , де побачила на полиці з товарами музичну колонку марки «JBL FLIP6», що належить ОСОБА_6 . У цей момент у ОСОБА_3 раптово виник прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме вказаної музичної колонки.

Реалізуючи свій прямий умисел, у вказані дату та час ОСОБА_3 , перебуваючи в магазині «Гаджет», за адресою: вул. Гетьманська, 46 в м. Самар Дніпропетровської області, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, користуючись тим, що продавець відволікся та розуміючи, що за її діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, взяла рукою з поверхні полиці музичну колонку марки «JBL FLIP6», SN: GG1108-JN0350156, вартістю 4 491 гривень та поклала вказану колонку до своєї сумки, тим самим викравши її.

Після чого, ОСОБА_3 утримуючи при собі викрадене майно залишила місце скоєння злочину, в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 4 491 гривень.

Крім того, будучи військовослужбовицею ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язана свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованою, не допускати негідних вчинків самій та утримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

За приписами статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проте, ОСОБА_3 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустила їх порушення та вчинила військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин.

Таким чином, військовослужбовиця ОСОБА_3 в умовах воєнного стану, без дозволу начальників, яким підпорядкована за службою, без поважних причин, 18.12.2024 року самовільно залишила місце служби, чим незаконно припинила виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, та самовільно вибула до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де проводила час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби та продовжувала ухилятися від військової служби до 24 червня 2025 року, тобто до часу встановлення працівниками правоохоронного органу її місцезнаходження, а саме на території м. Самар Дніпропетровської області.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнала повністю та пояснила, що дійсно вчинила інкриміновані їй злочини за обставин, які зазначені в обвинувальних актах. За період перебування під вартою усвідомила незаконність своїх дій та щиро розкаялась. Просила суворо її не карати.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд провадження за її відсутності. Покарання обвинуваченій просив призначити на розсуд суду. Матеріальну шкоду обвинуваченою не відшкодовано.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився письмовими доказами, а також доказами що характеризують особу обвинуваченої.

При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачена зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності її позиції, а також роз`яснив їй, що у такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання обвинуваченою своєї винуватості, її винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень повністю і об`єктивно стверджується її показаннями в ході судового розгляду.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Суд вважає встановленою вину обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні нею:

-таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого в умовах воєнного стану за ч. 4 ст. 185 КК України;

-самовільного залишення місця служби без поважних причин військовослужбовцем, вчиненого в умовах воєнного стану за ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст.12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому, суд вважає, що щире каяття обвинуваченої, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, а також готовністю нести кримінальну відповідальність.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченій міру покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, враховуючи її поведінку, якою вона демонструє відверте нехтування встановленими законами України суспільними правилами поведінки, її зухвале ставлення до норм моралі та кримінального законодавства, а також те, що вона раніше судима, на шлях виправлення не стала, суспільно корисною працею не займається, за місцем служби характеризується посередньо, на обліку у лікарів не перебуває, що дає суду підстави для призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі та відсутності підстав для застосування ст. 69, 75 КК України.

Судом також встановлено, що вироком Зміївського районного суду Харківської області від 18 травня 2023 року ОСОБА_3 була визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, на підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2024 року звільнена від відбування покарання умовно-достроково для проходження військової служби.

Оскільки нові кримінальні правопорушення за зазначеними кримінальними провадженнями обвинувачена ОСОБА_3 вчинила після ухвалення вироку Зміївського районного суду Харківської області від 18 травня 2023 року, але до повного відбуття покарання, суд на підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднує невідбуте покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 18 травня 2023 року.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні обвинуваченій ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407 КК України та призначити їй покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років;

- за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 18 травня 2023 року, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років 6 (шість) місяців.

Початок строку покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного затримання 24 червня 2025 року.

Зарахувати в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, а саме з 24 червня 2025 року по 24 жовтня 2025 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_3 в той же строк, з моменту вручення копії вироку.

Вирок суду у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно вручити ОСОБА_3 та прокурору.

Суддя ОСОБА_1