Справа №339/525/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000350 щодо обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Марково Івано-Франківського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, пенсіонера, елетромонтера РЦОТАРЗ НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта», не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_4 був обраний депутатом Болехівської міської ради Івано-Франківської області, повноваження якої почались з 12 листопада 2015 року відповідно до рішення 1 сесії VII демократичного

скликання вказаної міської ради.

Згідно підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_4 , будучи обраним депутатом Болехівської міської ради Івано-Франківської області був суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, та відповідно до частини 2 статті 45 цього ж Закону є суб`єктом декларування.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 714-р від 12.06.2020 «Про визначення адміністративних центрів та затвердженню територій територіальних громад Івано-Франківської області» створено Болехівську територіальну громаду та рішенням вказаної міської ради №15- 01/20 на І сесії VIII демократичного скликання від 26.11.2020 «Про початок реорганізації Тисівської сільської ради, Поляницької сільської ради, Козаківської сільської ради, Гузіївської сільської ради та Міжрічанської сільської ради шляхом приєднання до Болехівської міської ради» утворено новий орган місцевого самоврядування, та на підставі постанови Кабінету міністрів України № 160 від 08.08.2020 «Про перші вибори депутатів сільських, селищних, сілких рад територіальних громад і відповідних сільських, селищних, міських голів 25.10.2025» проведено вибори і рішенням міської ради на І сесії VIII демократичного скликання від 26.11.2020 «Про підсумки виборів, визнано повноваження і проведено реєстрацію депутатів Болехівської міської ради та Болехівського міського голови», тим самим припинено повноваження ОСОБА_4 , як депутата Болехівської міської ради Івано-Франківської області.

Абзацом 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті З вказаного Закону, зобов`язані подати декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Згідно підпункту 3 пункту 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) від 10.06.2016 № З, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089, декларація суб`єкта декларування, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, декларація суб`єкта декларування, який припинив діяльність, подається до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено таку діяльність. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

У порушення вказаних вимог, ОСОБА_4 , будучи депутатом Болехівської міської ради Івано-Франківської області в період з 05.11.2015 до 26.11.2020 та у зв`язку з цим суб`єктом декларування згідно підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», умисно в період часу з 00 годин 00 хвилин 01 січня 2021 року до 00 годин 00 хвилин 01 квітня 2021 року, перебуваючи за місцем проживання у місті Болехів Калуського району Івано-Франківської області, маючи об`єктиву можливість та достовірно знаючи про обов`язок подання до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідної декларації, всупереч вимогам абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», не подав шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, тобто за період з 01 січня 2020 року до 31 грудня 2020 року.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в умисному неподанні суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-3 КК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений подав клопотання про закриття кримінального провадження про його обвинувачення за ст.366-3 КК України в зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України за закінченням строків давності, вказуючи, що не визнає своєї вини у вчиненому.

Прокурор не заперечував щодо задоволення даного клопотання, зазначивши, що ОСОБА_4 , який вперше притягається до кримінальної відповідальності, у розшуку не перебував та перебіг давності на підставі ч. 3 ст. 49 КК України не переривався; а злочин, у вчиненні якого він обвинувачується, не відноситься до категорії злочинів, передбачених в ч.5 ст.49 КК України, щодо яких давність не застосовується.

Суд, заслухавши думку учасників провадження, вивчивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Так, приписами ст. 285 КПК України, встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. При цьому особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачено можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

У ч. 8 ст. 284 КПК України, визначено, що закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

За змістом ст.284-288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України, жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже невизнання ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання.

Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення йому судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній в його постанові від 29.07.2021 року в справі № 552/5595/18, провадження № 51-5289 км19.

З вищевказаних підстав невизнання вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-3 КК України не є перешкодою для розгляду поданого ним клопотання.

Відповідно до положень п. 1 та п.2 ч. 1 ст. 49 КК, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, а також три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.366-3 КК України.

Стаття 366-3 КК України доповнена Законом № 1074-IX від 04.12.2020 року, який набрав чинності 30.12.2020 року, де передбачалося, що умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції", - каралося штрафом від двох тисяч п`ятисот до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Надалі Законом України № 1576-IX від 29.06.2021 року, який набрав чинності 21.07.2021 року внесено зміни до санкції ст.366-3 КК України, внаслідок чого вчинення зазначеного злочину карається штрафом від двох тисяч п`ятисот до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або обмеженням волі на строк до двох років, або позбавленням волі строком на один рік, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

У ч. 2 ст. 4 КК України встановлено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Отже, за редакцією ст. 366-3 КК України, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення (01.04.2021 року), неподання декларації уповноваженою на виконання функцій держави особою визнавалось кримінальним проступком, за яке передбачалось покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відтак, для вказаної статті передбачені строки давності два роки з дня вчинення кримінального проступку.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України, певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. 2 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

У даному випадку, початком перебігу строків давності є день, до настання якого обвинувачений зобов`язаний був подати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік за формою, що визначається НАЗК, тобто 01.04.2021 року.

Таким чином, часом вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , є з 01.01.2021 року по 01.04.2021 року. При цьому звертається увага, що в обвинувальному акті інший час вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , не зазначено.

За змістом ст. 44, 49 КК України, за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим, якщо тільки вона сама проти цього не заперечує та відсутні підстави, передбачені ч. ч.3, 5 ст. 49 КК України.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 у розшуку не перебував та перебіг давності на підставі ч. 3 ст. 49 КК України не переривався.

Також злочин, у вчиненні якого він обвинувачується не відноситься до категорії злочинів, передбачених в ч.5 ст.49 КК України, щодо яких давність не застосовується.

Згідно п. 2 ч. 3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення, зокрема, закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що обвинувачений дав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, то суд приходить до висновку, що кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, слід закрити на підставі ст.49 КК України та п.1 ч.2 ст.284 КПК України, звільнивши його від кримінальної відповідальності в зв`язку зі закінченням строків давності.

Запобіжний захід ОСОБА_4 на момент постановлення даної ухвали не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено, речових доказів та процесуальних витрат по справі немає, на майно арешт не накладався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49 КК України, ч. 2 ст. 284, ст.ст. 369-372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності задоволити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінального правопорушення, передбачене ст. 366-3 КК України на підставі ст.49 КК України в зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 грудня 2025 року за №0000350 закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги через Болехівський міський суд Івано-Франківської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1