Справа № 953/7731/24
н/п 1-кс/953/6665/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2025 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000884 від 23.07.2024 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Краснокутськ, Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, офіційно непрацевлаштованого, який має на утриманні неповнолітню дитину 2018 р.н., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2025 року до суду надійшло клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000884 від 23.07.2024 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000884 від 23.07.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263, ч.3 ст.313, ч.2 ст.317 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою у групі з ОСОБА_6 та невстановленими в ході проведення досудового розслідування особами, маючи умисел на незаконне виготовлення особливо небезпечної психотропної речовини, у невстановлений час, але не пізніше 13.05.2025 та за невстановлених у ході досудового розслідування обставин, незаконно виготовив особливо небезпечну психотропну речовину PVP, в особливо великому розмірі, яку у подальшому зберігав за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшого збуту:

Так, в період з 10:11 13.05.2025 до 01:07 14.05.2025 в ході проведення обшуку за за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено: кристалічну речовину за зовнішніми ознаками схожу на психотропну речовину PVP, яка згідно з висновками комісійних судових експертиз матеріалів, речовин та виробів за експертною спеціальністю 8.6 «дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину PVP, загальна маса якої в перерахунку на масу речовини становить 20131,996 грамів, що згідно наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, становить особливо великий розмір, яку ОСОБА_4 у групі з ОСОБА_6 та невстановленими в ході проведення досудового розслідування особами незаконно виготовили та зберігали за адресою: АДРЕСА_1 . з метою подальшого збуту.

Крім того, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу та особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту, вчинене повторно та вчинене в особливо великих розмірах при наступних обставинах: Так, ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання наркотичного засобу та особливо небезпечної психотропної речовини, у невстановлений час, але не пізніше 13.05.2025 та за невстановлених у ході досудового розслідування обставин, незаконно придбав наркотичний засіб канабіс та особливо небезпечну психотропну речовину PVP, в особливо великому розмірі, які у подальшому зберігав за місцем мешкання свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшого збуту:

13.05.2025 в період з 05.59 до 12.37 в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено: речовину рослинного походження, яка згідно з висновками судових експертиз матеріалів, речовин та виробів за експертною спеціальністю 8.6 «дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» є канабісом, загальна маса якого, в перерахунку на висушену речовину становить 309,0219 грамів та кристалічну речовину за зовнішніми ознаками схожу на психотропну речовину PVP, яка згідно з висновками судових експертиз матеріалів, речовин та виробів за експертною спеціальністю 8.6 «дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину PVP, загальна маса якої в перерахунку на масу речовини становить 9416,886 грамів, що згідно наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, становить особливо великий розмір, які ОСОБА_4 незаконно придбав та зберігав за місцем мешкання з метою подальшого збуту.

Крім того, ОСОБА_4 всупереч передбаченому законом порядку, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, діючи умисно, у невстановлений час, але не пізніше 13.05.2025, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, при невстановлених обставинах, незаконно придбав пістолет «STALKER» 1 патрон калібру 9 mm P.A., 1478 патронів калібру 5,45х39 АК, 1 патрон калібру 5,56х45 NATO, 30 патронів 7,62х39 АК, 1 патрон калібру.308 Winchester, 21 патрон калібру 7,62х54R та усвідомлюючи, що вказані предмети являються вогнепальною зброєю, бойовими припасами, при цьому, розуміючи протиправність своїх дій, незаконно, без передбаченого законом дозволу, в порушенні «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України №662 від 21.08.1998 (в редакції від 18.06.2024) і «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 (в редакції від 15.10.2024), переніс до місця свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де у подальшому зберігав без передбаченого законом дозволу та маючи злочинний умисел, спрямований на подальше використання вогнепальної зброї та боєприпасів, у власних цілях, почав їх зберігати до моменту вилучення працівниками поліції 13.05.2025 під час проведення за адресою: АДРЕСА_1 обшуку, де виявлено та вилучено пістолет «STALKER» 1 патрон калібру 9 mm P.A., 1478 патронів калібру 5,45х39 АК, 1 патрон калібру 5,56х45 NATO, 30 патронів 7,62х39 АК, 1 патрон калібру.308 Winchester, 21 патрон калібру 7,62х54R, що згідно висновків судових експертиз зброї є: 1. Нестандартною «гладкоствольною» вогнепальною зброєю колишнім сигнальним пістолетом «STALKER», моделі «917 S, калібру 9 mm P.A.К., заводська серія/номер « НОМЕР_1 » із подальшим внесенням змін у конструкцію саморобним способом, у вигляді видалення запобіжних елементів з каналу ствола; 2. 1 предмет є нестандартним боєприпасом, що виготовлений за типом пістолетних патронів травматичної дії калібру 9 mm P.A.; 3. 1405 патронів є боєприпасами бойовими проміжними патронами калібру 5,45х39 АК, що призначені для стрільби зі зброї системи Калашникова, а також з іншої нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника; 4. 1 патрон калібру 5,45х39 АК є боєприпасом - бойовим проміжним патроном призначеним для стрільби з нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника; 5. 1 патрон калібру 5,56х45 NATO є боєприпасом - бойовим проміжним патроном призначеним для стрільби з нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника; 6. 1 патрон калібру 7,62х39 АК є боєприпасом - бойовим проміжним патроном призначеним для стрільби з нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника; 7. 1 патрон калібру калібру.308 Winchester є боєприпасом мисливським гвинтівковим патроном, призначеним для стрільби з нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника; 8. 21 патрон калібру 7,62х54R є боєприпасами бойовими гвинтівковими патронами, призначеними для стрільби з нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника; 9. 72 патрона калібру 5,45х39 АК є боєприпасами бойовими проміжними патронами, призначеними для стрільби з нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника; 10. 29 патронів калібру 7,62х39 АК є боєприпасами бойовими проміжними патронами, призначеними для стрільби з нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника.

13.05.2025 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 затримано.

14.05.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту, вчинене за попередньою змовою групою осіб та вчинене в особливо великих розмірах.

02.09.2025 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч.1 ст.263 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України підтверджується наступними зібраними під час досудового розслідування доказами: протоколом затримання особи у порядку ст. 208 КПК України від 13.05.2025, протоколом обшуку за адресою: АДРЕСА_1 від 13.05.2025, протоколом за результатами здійснення негласних слідчих (розшукових) дій накладення арешту та огляду і виїмки кореспонденції від 03.04.2025, висновком судової експертизи №СЕ-19/121-25/10194-НЗПРАП від 30.04.2025, протоколом за результатами здійснення негласних слідчих (розшукових) дій спостереження за особою від 30.04.2025, протоколом за результатами здійснення негласних слідчих (розшукових) дій спостереження за місцем від 30.04.2025, протоколом огляду від 06.05.2025 та іншими матеріалами кримінального провадження як окремо, так і усіма в сукупності.

14.05.2025 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.

Постановою виконувача обов`язків керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07.07.2025 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному проваджені до трьох місяців, тобто до 13 серпня 2025 року.

09.07.2025 року ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до 13.08.2025.

Ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_3 від 07.08.2025 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 6-ти місяців, тобто до 13.11.2025.

07.08.2025 року ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до 05.10.2025.

Прокурор зазначає, що 05.10.2025 строк застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується, однак завершити досудове розслідування до вказаного строку не можливо внаслідок його особливої складності, через кількість підозрюваних осіб, кількість речових доказів вилучених під час проведення обшуків, подальшого проведення їхнього огляду, проведення аналізу інформації отриманої під час проведення комплексу негласних слідчих розшукових дій, а також у зв`язку з необхідністю проведення великого обсягу слідчих (розшукових), процесуальних дій та судових експертиз, проведення яких потребує значного часу, та без результатів яких неможливо завершити досудове розслідування.

З метою закінчення досудового розслідування даного кримінального провадження необхідно виконати низку процесуальних дій, результати яких мають значення для судового розгляду, всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, зокрема: отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження висновки комісійних судових експертиз матеріалів, речовин і виробів за експертною спеціалізацією 8.6; отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження висновки комплексних молекулярно-генетичних експертиз та експертиз матеріалів, речовин і виробів за експертною спеціалізацією 8.6; отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження висновки судових молекулярно-генетичних експертиз; призначити та отримати висновки комісійних судових експертиз матеріалів, речовин і виробів за експертною спеціалізацією 8.6 по вилучених у ході обшуків предметах, речовинах у каністрах та обладнанню; отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження результати негласних слідчих (розшукових) дій проведених в порядку ст. 264 КПК України; здійснити на підставі ухвал слідчого судді тимчасовий доступ до інформації яка перебуває операторів мобільного зв`язку, провести їх вилучення, огляд та аналіз; здійснити розсекречування матеріалів, які були підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій; повідомити ОСОБА_4 про підозру в остаточній редакції; провести інші слідчі (розшукові) дії для остаточного та беззаперечного доведення вини підозрюваного ОСОБА_4 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях; провести слідчі (розшукові) дії відносно підозрюваного ОСОБА_4 з метою перевірки на причетність до вчинення інших злочинів аналогічного характеру; встановити всіх осіб причетних до скоєння даних злочинів, відносно яких прийняти рішення відповідно до ст. 276 КПК України; виконати вимоги ст. 290, 291 КПК України./ Ризики, які враховані слідчим суддею під час застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу існують і на даний час, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, підстави застосування запобіжного заходу підозрюваному обґрунтовуються можливістю настання ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та не перестали існувати.

Також, слід врахувати положення ст. 183 КПК України відповідно до яких слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 307 ч. 3 КК України.

Таким чином, сторона обвинувачення вважає, що запобігти вищезазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, що в свою чергу надасть змогу досягнути завдань кримінального судочинства, можливо лише шляхом продовження відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Прокурор в судовому засіданні підтримав подане клопотання, просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував. Зазначив, що ризики, на які посилається прокурор є необґрунтованими. Наявність обґрунтованої підозри не може бути безумовною підставою для продовження строку дії запобіжного заходу проти тривалого періоду часу. Просив з урахуванням усіх обставин, особи підозрюваного, часу протягом якого застосовано запобіжний захід, відмовити у його продовженні або визначити мінімальний розмір застави, який цілком забезпечить виконання обов`язків.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні причетність до вчинення кримінального правопорушення визнав частково, відмовився надавати пояснення. Підтримав позицію захисника, просив визначити розмір застави з урахуванням наявних захворювань.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши прокурора, який наполягав на задоволенні клопотання, захисника, підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, оскільки обставини, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, є доведеними.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою повинно бути розглянуте згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України).

Частиною 5 ст. 199 КПК України визначено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , слідчий суддя керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків та спливу строків тримання під вартою.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000884 від 23.07.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263, ч.3 ст.313, ч.2 ст.317 КК України.

13.05.2025 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 затримано.

14.05.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту, вчинене за попередньою змовою групою осіб та вчинене в особливо великих розмірах.

14.05.2025 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.

07.07.2025 постановою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 13.08.2025.

09.07.2025 року ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до 13.08.2025.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.08.2025 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 6-ти місяців, тобто до 13.11.2025.

07.08.2025 року ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до 05.10.2025.

Завершення досудового розслідування в кримінальному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді від 07 серпня 2025 року, якою підозрюваному продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, з урахуванням обставин, що по справі необхідно провести ряд слідчих дій, виконати процесуальні дії, направлені на закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні не є можливим.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК України).

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, детектив, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що 02.09.2025 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації його дій, виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, які перелічені вище у сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливої причетності до вчинення ОСОБА_4 інкримінованих кримінальних правопорушень.

Висновок про обґрунтованість підозри не констатує винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та відповідно не порушує принципу «презумпції невинуватості».

Враховуючи те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то, з огляду на вищенаведені дані, у суду наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Щодо наявності ризиків.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.

До цих підстав віднесені: наявність ризику, що підозрюваний не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).

Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. Russia, § 106).

Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_4 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що підозрюваний з метою уникнення покарання за вчинення інкримінованого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, може вдатися до відповідних дій. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У свою чергу сторона захисту не змогла навести достатні аргументи того, щоб взагалі виключити такий ризик.

Водночас, окрім врахування ступеня тяжкості кримінального правопорушення, яке інкриміноване ОСОБА_4 , не залишається поза увагою слідчого судді те, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Також вимоги ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та роз`яснення, надані Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», де у п. 8 зазначено, що як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведений можливий ризик того, що підозрюваний за необхідності зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Співставлення негативних для підозрюваного наслідків переховування у виді його покарання у невизначеному майбутньому, тобто після його можливого затримання, із засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на свідків, інших підозрюваних існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Наведені обставини формують у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу на учасників цього кримінального провадження.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчим суддею взято до уваги те, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, законного джерела доходу немає, а тому повністю виключити вказаний ризик неможливо.

Слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, впливу на свідків, інших підозрюваних, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги вагомість наявних даних про причетність до вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання, яке може бути застосовано, відомостей про особу підозрюваного, який одружений, раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, однак дані відомості не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання підозрюваного під вартою, слідчий суддя вважає, що прокурор довів у судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існують перелічені вище ризики.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно з вимогами ст. ст. 197, 199 КПК України за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені статтею 219 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження підозрюваному строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам підозрюваного переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати встановленню істини у справ іншим чином.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри, на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання у судовому засіданні слідчим суддею заслухано доводи прокурора відносно обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_4 міри запобіжного заходу тримання під вартою. При цьому для завершення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні існує законодавчо встановлена необхідність у проведенні процесуальних та слідчих (розшукових) дій, обґрунтованість та необхідність яких перевірена та підтверджена в судовому засіданні матеріалами клопотання.

Слідчий суддя враховує як покарання, яке може бути призначене у разі визнання підозрюваного ОСОБА_4 винним у вчинені інкримінованого йому злочину, тяжкість злочину, так і дані про особу підозрюваного. Зазначене свідчить про високу ймовірність існування ризиків того, що він може переховуватись від суду, побоюючись настання кримінальної відповідальності у випадку доведеності його винуватості.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не узявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Лабіта проти Італії", тримання під вартою є виправданим у певному випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що, попри презумпцію невинуватості, переважає над повагою до особистої свободи; національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, який превалює над загальною нормою про повагу до свободи людини.

До того ж, органом досудового розслідування, в обґрунтування клопотання, наведені обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказані доводи є обґрунтованими і вони, у сукупності з існуючими ризиками, виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_4 .

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що для забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків та запобігання, встановленим у судовому засіданні ризикам, передбаченим п. п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є неможливим застосування до нього таких запобіжних заходів як особисте зобов`язання, порука чи домашній арешт.

Під час розгляду клопотання про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_4 під вартою - враховуються особа підозрюваного, стан його здоров`я, вік, особливості його життєдіяльності. Також слідчим суддею враховується відсутність як обставин, так і підстав вважати, що підозрюваний не може утримуватися в арештному домі/іншому місці утримання осіб під вартою.

Доводи захисника підозрюваного щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу слідчий суддя вважає непереконливими і необґрунтованими, оскільки стороною захисту не доведено належними та допустимими доказами зміни всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, зменшення або зникнення ризиків, які обумовлювали обрання запобіжного заходу.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 під час розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням окрім обставин кримінального правопорушення, ще й майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, заявник стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, обвинуваченого суд повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При визначені розміру застави слідчий суддя враховує обставини вчинених кримінальних правопорушень, існуючі ризики, дані про особу підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність ряду захворювань, дані про які долучено під час проведення судовогорозгляду, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а тому слідчий суддя вважає доцільним визначити підозрюваному ОСОБА_4 розмір застави, керуючись абзацом 5 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 200 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600,00 грн та вважає, що саме такий розмір здатний забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків та буде найбільш домірним заходом на теперішній час, який збалансовує інтереси суспільства і держави та інтереси підозрюваного.

Враховуючи наведені обставини, доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, слідчий суддя дійшов висновку, що строк тримання під вартою ОСОБА_4 може бути продовжено в межах строку досудового розслідування до 07.08.2025 року включно з визначенням застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 197, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000884 від 23.07.2024 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на строк 42 (сорок два) дні в межах строку досудового розслідування, тобто до 13 листопада 2025 року включно.

Встановити строк дії даної ухвали до 13 листопада 2025 року включно.

Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень 00 коп, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок :

ІНФОРМАЦІЯ_5 (Отримувач коштів (одержувач): ІНФОРМАЦІЯ_5 ; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): НОМЕР_2 ; Банк отримувача (одержувача): ІНФОРМАЦІЯ_6 ; Код банку отримувача (МФО одержувача): 820172; Рахунок отримувача (Р/р): UA0006674; призначення платежу застава) до сплину терміну тримання під вартою.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом строку дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утриматись від спілкування зі свідками, понятими, експертами, іншими підозрюваними у цьому провадженні;

- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити на строк 2 місяці.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розміру, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти та повідомити усно і письмово прокурора та Київський районний суд м.Харкова.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження та керівнику Державної установи « ІНФОРМАЦІЯ_4 » для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк, але з моменту вручення копії ухвали суду.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1