Справа № 627/883/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.12.2025с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої начальника служби у справах дітей Краснокутської ОТГ ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Богодухівського району Харківської області кримінальне провадження № 0000344 від 24.06.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Краснокутськ Краснокутського району Харківської області, українця, громадянина України, військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , навідника 1 штурмового відділення 1 штурмового взводу 8 штурмової роти 3 штурмового батальйону, військове звання «солдат», з середньою освітою, не одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Краснокутського районного суду Харківської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

29 грудня 2025 року засобами системи «Електронний суд» до суду надійшло клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_10 про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, потерпілою по якому є неповнолітня ОСОБА_6 . Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, може переховуватися від суду, а тому ймовірна тяжкість покарання є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_4 у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу матиме можливість впливати на свідків, потерпілу, яких знає, оскільки обізнаний про їхні анкетні дані, з метою надання свідчень, які спростовують його вину, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також наявні ризики, передбачені п. 4 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 може не з`являтися до прокурора, суду, тим самим умисно затягувати строки судового розгляду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вищевикладене свідчить також і про неможливість запобігання цим ризикам шляхом обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такі заходи можуть призвести до неможливості притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, а також досягнень завдань кримінального провадження.

Також Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 05 год 00 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому Указами Президента України продовжено і діє по цей час. Вказані обставини свідчать про наявність додаткових ризиків, оскільки під час воєнного стану правоохоронні органи позбавлені у повній мірі можливості забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого у кримінальному провадженні.

Таким чином, на погляд прокурора, вказані вище обставини свідчать про неможливість запобігання наявним у кримінальному провадженні ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж як винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який просить продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів без визначення розміру застави.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі та в обґрунтування клопотання сторона обвинувачення посилався на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, потерпілою по якому є неповнолітня особа. На думку прокурора, слід враховувати тяжкість кримінального правопорушення та обставини, які можуть свідчити на користь збільшення ризиків переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував щодо продовження йому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прохав застосувати цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та заявив усне клопотання про застосування ОСОБА_4 цілодобового домашнього арешту.

У судовому засіданні неповнолітня потерпіла ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_7 клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримали та прохали його задовольнити.

Представник потерпілої начальник служби у справах дітей Краснокутської ОТГ ОСОБА_8 у судовому засіданні клопотання прокурора підтримала та прохала його задовольнити.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, вважає, що клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню, оскільки підстави для його продовження не відпали, альтернативні запобіжні заходи не забезпечать належний рівень гарантії доброчесної поведінки обвинуваченого.

Вирішуючи питання про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання ОСОБА_4 під вартою, суд приходить до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, який виправдовує прийняття такого рішення.

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому провадженню або ж створять загрозу суспільству.

Як ризики, які дають достатнi пiдстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, варто розцінювати те, що ОСОБА_4 згідно ч. 6 ст. 12 КК України обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, у разі визнання винуватим йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років позбавлення волі; вірогідність переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілу, свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину. Тому суд вважає, що застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілу, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

У свою чергу, ч. 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Відтак, суд доходить висновку про наявність високого ступеня ймовірності поза процесуальних дій обвинуваченого та реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого, що у своїй сукупності свідчить про те, що вказані ризики на цей час не зменшилися, є реальними та продовжують існувати.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Суд вважає, що прокурором доведено недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Наявні наведені ризики є дійсними та тривають, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку. Суд вважає, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства та суду.

Розглядаючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого на цій стадії судового провадження.

Враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, характер та тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , дані про його особу, сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та про відмову стороні захисту про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

При цьому, суд, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 при продовженні запобіжного заходу у виді тримання його під вартою, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Також ч. 2 ст. 331 КПК України встановлено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 199, 327, 331, 369, 395 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 26 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Відмовити захиснику ОСОБА_5 у задоволенні усного клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Встановити строк дії ухвали до 26 лютого 2026 року до 24 год 00 хв включно.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження та керівнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що перебуває під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1