Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

15 січня 2026 року м. Рівне

Справа № 569/15953/25

Провадження № 11-сс/4815/4/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2025 року, якою обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_5 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні №0000031,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2025 року, відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Рівненського РУН ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обрано підозрюваному

ОСОБА_5 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Рівне, громадянину України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю, строком на 60 днів до 14 год. 57 хв. 18 січня 2026 року включно.

Заборонено ОСОБА_5 залишати цілодобово місце свого проживання, окрім випадків оголошення «Повітряна тривога» (чи інше) та необхідності слідування та перебування в пунктах укриття, за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язок, передбачений ч.5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), а саме: прибувати до органу досудового розслідування, суду за першою вимогою.

Прокурор ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить вказане судове рішення скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів із визначенням розміру застави 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так на обґрунтування цих вимог зазначено, що слідчим суддею при постановленні даної ухвали не враховано що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, а також систематичність дій підозрюваного по отриманню коштів від зайняття злочинною діяльністю та схильність підозрюваного до вживання наркотичних засобів.

Також ОСОБА_5 відома особа, яка здійснювала оперативну закупку особливо небезпечної речовини, а тому перебуваючи на волі підозрюваний може чинити тиск на вказану особу з метою відмови, або зміни ним показань у суді.

Окрім того слід зауважено, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, не є особою похилого віку, а тому наявні підстави для висновку, що єдиним способом отримання коштів для підозрюваного є збут наркотичних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, думку підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 щодо безпідставності заявлених вимог та залишення ухвали без змін, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить таких висновків.

Згідно приписів ч.1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів справи за цим клопотанням, 19.11.2025 ОСОБА_5 було затримано в порядку ст. 208 КПК, а 20.11.2025 йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 , слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення за вказаною нормою закону України про кримінальну відповідальність.

Так, у рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини дав визначення «обґрунтованій підозрі», згідно з яким цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Сукупність зібраних органом досудового розслідування доказів, а саме: протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, передбаченої ст. 262 КПК показання свідка ОСОБА_9 ; показання свідка ОСОБА_10 ; протокол огляду (помітки) грошей від 28.10.2025; протокол огляду покупця від 28.10.2025; протокол вилучення від 28.10.2025; висновок експерта №СЕ-19/118-25/16537- НЗПРАП від 18.11.2025; протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 29.10.2015; протокол обшуку від 19.11.2025; протокол огляду покупця від 19.11.2025; протокол огляду (помітки) грошей від 19.11.2025; протокол вилучення від 19.11.2025 та інші матеріали в своїй сукупності дають достатні підстави для висновку про обґрунтованість цієї підозри.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною лише разом з іншими обставинами для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, щоб обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо доведено органами державної влади. Аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її настільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (рішення від 4 жовтня 2005 року у справі Бекчієв проти Молдови (Becciev v. Moldova), заява №9190/03, пп. 56 та 59).

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що прокурором не доведено необхідності обрання щодо підозрюваного ОСОБА_5 більш суворого запобіжного заходу.

Вказані обставини, з урахуванням тяжкості можливого покарання у разі визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні інкримінованому йому злочину, свідчать про існування ризиків заявлених у клопотанні - переховуватися від органів досудового розслідування та суду, можливість підозрюваного знищити, сховати або спотворити будь-які речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин по справі, незаконно впливати на свідків, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зокрема при обранні запобіжного заходу було враховано тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, оскільки він підозрюється у вчиненні злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а тому може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Також на даному етапі досудового розслідування не встановлено походження особливо небезпечної психотропної речовини, не відшукано ряд речових доказів, які мають суттєве значення у цьому кримінальному провадженні, а отже ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Підозрюваному відомі свідки у вказаному кримінальному провадженні, а тому враховуючи принцип безпосередності дослідження доказів, передбачених ч.4 ст. 95 КПК, оскільки судом до уваги будуть братися показання свідків надані лише під час судового засідання, існує ризик впливу підозрюваного на свідків шляхом погроз, тиску чи іншим чином.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення з метою особистого збагачення підтверджується тим, що органом досудового розслідування зафіксовано неодноразові випадки причетності ОСОБА_5 до протиправних дій пов`язаних з незаконним обігом особливо небезпечної психотропної речовини, йому на даний час повідомлено про підозру у вчиненні 2 епізодів кримінальних правопорушень.

Також ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неприбуття чи несвоєчасного прибуття на виклики слідчого, прокурора або суду, що може позбавити можливості забезпечити досудове розслідування та судове провадження у розумні строки.

Водночас при розгляді питання про обрання запобіжного заходу судом першої інстанції обґрунтовано враховано дані про:

особу підозрюваного ОСОБА_5 , який раніше несудимий, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_11 2008 року народження, офіційно працевлаштований за основним місцем роботи у фізичної особи - підприємця ОСОБА_12 підсобним робітником та є головою управління Об`єдання співвласників багатоквартирного будинку "Відінська-44" за сумісництвом;

стан його здоров`я - має ряд захворювань та потребує оперативного лікування в плановому порядку,

а тому колегія суддів вважає що дотримання підозрюваним запобіжного заходу можливе і без застосування найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так згідно частин 1-3 статті 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

При цьому, як визначено ч.ч.4, 5 ст. 181 КПК, орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Водночас колегія суддів зауважує, що відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» домашній арешт, з урахуванням його ступеня та інтенсивності, вважається позбавленням волі за змістом статті 5 Конвенції.

Отже на даному етапі досудового розслідування колегія суддів не вбачає підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 найбільш суворого виду запобіжного заходу і, з урахуванням обставин кримінального провадження та особи підозрюваного, вважає, що цілодобовий домашній арешт здатен запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 , а тому підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора та скасування ухвали слідчого судді не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2025 року, якою обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_4 без задоволення.

Ця ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3