Провадження № 11-сс/4823/493/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2025 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2025 року,

У С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 (м.Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000243 від 22.08.2025, відомості про яке внесені до ЄРДР за ч.2 ст.310, ч.3.ст.307 КК України, та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17 листопада 2025 включно, без визначення розміру застави. щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, розлученого, раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України,

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 307 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, з урахуванням особи підозрюваного, доведеності існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний проживає на території іншої області, не має постійного місця роботи, вказаний ризик також посилюється введеним в Україні воєнним станом, а тому запобіжний захід у виді тримання під вартою може запобігти настанню ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Не погодившись із рішенням суду, захисник в інтересах підозрюваного звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді у зв`язку з її постановленням з порушенням правил підсудності, звільнити негайно ОСОБА_9 з-під варти, та повернути матеріали слідчому для направлення клопотання до суду, який є належним за територіальною підсудністю. Зазначає, що фактичне затримання ОСОБА_9 відбулось о 07 год 19.09.2025, а відомості в ЄРДР було внесено об 11:26 год 19.09.2025, тобто майже за 5 годин до внесення відомостей, проте, весь цей час правничою допомогою він забезпечений не був. Вказує, що складання протоколу затримання щодо ОСОБА_9 було розпочато у м. Конотопі Сумської області о 12:57 год, а завершено складання о 14:55 год у м. Бахмачі Чернігівської області. На думку захисту, з урахуванням місця проживання ОСОБА_9 і виявлення заборонених до обігу речовин (м. Конотоп), то за правилами підсудності розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу мав здійснювати Конотопський міськрайонний суд Сумської області або ж суд, який визначить Чернігівський апеляційний суд. Поза увагою суду залишилось те, що підозрюваний раніше не судимий, матеріальна шкода відсутня, проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_11 , має на утриманні двох малолітніх дітей. Наголошує на недоведеності прокурором обгрунтованої підозри та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказує, що ОСОБА_9 не має сенсу переховуватися від органів слідства з урахуванням його соціального стану, адже він має позитивну репутацію серед сусідів, має захоплення у розвитку спортивного голубівництва. Також наголошує на необґрунтованості чому саме застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який наполягав на залишенні ухвали слідчого судді без змін, захисників, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Мета застосування запобіжних заходів передбачена ст. 177 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, у провадженні СВ ВП №1 (м.Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за №0000243 від 22.08.2025, відомості про яке внесені до ЄРДР за ч.2 ст.310, ч.3.ст.307 КК України.

19.09.2025 о 12:57 год у порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_9 був затриманий.

ОСОБА_9 було повідомлено 19.09.2025 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Слідчим суддею установлено наявність ризику того, що ОСОБА_9 , усвідомлюючи тяжкість і невідворотність покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки не має постійного місця проживання на території Чернігівської області, не має постійного місця роботи, а тому дійшов висновку, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Слідчий суддя, вирішуючи питання про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, небезпідставно врахував обставини інкримінованого злочину, продовження існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, та дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, шляхом переховування від суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що по справі не доведено існування ризиків є необґрунтованими, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 слідчий суддя врахував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, а й існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобіганню якому може сприяти лише тримання підозрюваного під вартою. Крім того, такі доводи не спростовують доведених стороною обвинувачення на даному етапі ризиків, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного, і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування саме такого запобіжного заходу ОСОБА_9 .

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В сукупності із вищезазначеними обставинами, для вирішення справи у відповідності до вимог закону, суд врахував дані, що характеризують особу підозрюваного, обсяг повідомленої підозри та його роль у вчиненні кримінального правопорушення, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , ті обставини, якими обґрунтовує свою апеляційну скаргу її автор.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо підозрюваний і не має на меті переховуватися від органів досудового розслідування та суду і вчиняти інші правопорушення, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість, зокрема, вчинення особливо тяжкого злочину, під час дії воєнного стану, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, що в свою чергу свідчить про неможливість зміни виду запобіжного заходу, на чому наголошує апелянт.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Доводи захисту щодо відсутності станом на час постановлення ухвали про обрання запобіжного заходу обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні злочину.

На початковій стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Повідомивши ОСОБА_9 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, слідчий зібрав, перевірив та оцінив у встановленому законом порядку докази, які в своїй сукупності приводять до єдиного висновку на даний момент розслідування про те, що конкретна особа вчинила кримінальні правопорушення, за які Кримінальним кодексом України передбачене покарання, і не підлягає звільненню від відповідальності за нього.

Отже, твердження апелянта про необґрунтованість підозри є безпідставним, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається наявність існування фактів, інформації, які можуть переконати в тому, що ОСОБА_9 міг вчинити кримінальне правопорушення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

З урахуванням характеру висунутого ОСОБА_9 обвинувачення, який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу підозрюваного, який проживає на території іншої області, не має постійного місця роботи, колегія суддів дійшла висновку, що підозрюваний може переховуватися від суду, то такий ризик існує і виправдовує застосування до останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у невизначеному майбутньому із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі за тяжкий злочин у найближчій перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Наведена судом першої інстанції обставина, з якою погоджується колегія суддів, особливо підвищує ризик переховування ОСОБА_9 від суду.

Колегія суддів також звертає увагу на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, тяжкість можливо скоєного злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, протее, разом з іншими обставинами повинна враховуватись судом під час вирішення розгляду клопотання про застосування строку запобіжного заходу.

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ вбачається, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України»).

Поряд з цим, при винесенні оскаржуваної ухвали, слідчим суддею не було визначено заставу та не наведено мотивів неможливості її визначення.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255--3 Кримінального кодексу України;5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Разом із тим, вказані положення закону наділяють суд правом, але не є імперативними, тож, колегія суддів вважає за можливе визначити підозрюваному розмір застави.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених стеттею 177 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається в межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, враховуючи вищенаведене та обставини кримінального правопорушення, майновий, сімейний стан підозрюваного, інші дані про його особу та наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що застава у мінімальному розмірі у межах вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 грн., зможе достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом України.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права підозрюваного ОСОБА_9 .

Суд апеляційної інстанції вважає, що одночасно покладення на підозрюваного, у випадку внесення застави, додаткових обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України, унеможливить вжиття підозрюваним будь-яких заходів з метою переховування від суду, оскільки у випадку порушення встановлених обов`язків, застава звертається в дохід держави, та суд вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 цього Кодексу.

За приписами ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2025 року - скасувати з постановленням апеляційним судом нової ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відповідно до положень ст.ст.197,199 КПК України, з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Задовольнити частково апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9

Ухвалу слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2025 року - скасувати та постановити нову.

Застосувати до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» у межах досудового розслідування, а саме до 17 листопада 2025 року, з визначенням розміру застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 гривень.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_9 такі обов`язки: прибувати за викликом до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти, у зв`язку із внесенням застави підозрюваний ОСОБА_9 вважається таким, до якого застосований запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити ОСОБА_9 та заставодавцю, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Контроль за виконанням ухвали підозрюваним ОСОБА_9 покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4