Справа № 333/447/25
Провадження №1-кп/333/536/25
ВИРОК

Іменем України

01 вересня 2025 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, у порядку спеціального судового провадження, кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000672 від 23.04.2024 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Красний Лиман Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Починаючи з 25.02.2022 року територія міста Мелітополь Мелітопольської міської територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області є тимчасово окупованою територією представниками збройних формувань держави-агресора російської федерації.

Не пізніше 23.09.2022 року з метою встановлення тотального контролю та розповсюдження окупаційної влади на тимчасово окупованій території Запорізької області, представники збройних формувань держави-агресора російської федерації, діючи за підтримки місцевих колабораціоністів, окупаційної адміністрації та інших лояльних до держави-агресора рф верств місцевого населення із числа діючих та колишніх співробітників правоохоронних органів України, створили незаконне воєнізоване формування мовою оригіналу «ГУП Добровольческий батальон им. П.А. Судоплатова» ВГА Запорожской области, за місцем фактичного знаходження: Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Івана Алексєєва (Кірова), буд.9. З метою набуття легітимного статусу незаконного воєнізованого формування та ТОТ Запорізької області, наказом № 430-у від 23.09.2022 року представника окупаційної влади держави-агресора рф «главою Военно-гражданской администрации Запорожской области Евгением Балицким» затверджено статут, відповідно до якого на незаконне воєнізоване формування було покладено обов`язки, а саме: проведення заходів з оборони; запобігання та припинення диверсійної діяльності, терористичних актів на території та об`єктах стратегічної важливості, а також інших об`єктах підприємств, в установах та організаціях; охорона особливо важливих та стратегічних об`єктів; запобігання проникненню сторонніх осіб на території підприємств, установ і організацій, що охороняються, а також встановлення правил і заходів контрольно-пропускного режиму; організація навчально-бойової підготовки особового складу; проведення заходів щодо забезпечення мобілізаційної готовності підрозділів; сприяння правоохоронним органам у забезпеченні правопорядку та громадської безпеки; інші завдання, що не суперечать чинному законодавству.

Громадянин України ОСОБА_3 , будучи колишнім спецпризначенцем відділу швидкого реагування «Сокіл» Управління боротьби з організованою злочинністю МВС України в Луганській області у званні сержанта міліції та водночас проросійськи налаштованою особою, маючи критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, у лютому 2023 року (більш точна дата та час не встановлена), перебуваючи у м.Мелітополі Мелітопольської міської територіальної громади Запорізької області, діючи умисно, із власних корисливих та ідеологічних мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання негативних наслідків, маючи відповідну освіту, фахові знання, управлінські навички та досвід роботи у правоохоронному органі, прийняв пропозицію від невстановлених осіб з числа представників окупаційної влади держави-агресора російської федерації та добровільно зайняв посаду виконувача обов`язків директора незаконного воєнізованого формування мовою оригіналу «Государственное унитарное предприятие «Добровольческий батальон имени П.А. Судоплатова» ВГА Запорожской области, створеного на тимчасово окупованій території Запорізької області, з безпосереднім підпорядкуванням окупаційній владі держави-агресора російської федерації в особі мовою оригіналу «военно-гражданской администрации Запорожской области», обравши позивний «Шаман».

Перебуваючи на незаконно зайнятій посаді виконувача обов`язків директора незаконного воєнізованого формування мовою оригіналу «ГУП «Добровольческий батальон имени П.А. Судоплатова» ВГА Запорожской области», створеного на тимчасово окупованій території Запорізької області, ОСОБА_3 , діючи умисно, починаючи з лютого 2023 року по червень 2023 року здійснював загальне керівництво підпорядкованим воєнізованим формуванням, в частині організації його структури, оформлення і зарахування до його лав лояльних до держави-агресора російської федерації верств місцевого населення із подальшим підписанням контракту на проходження військової служби, з метою підтримки окупаційного режиму держави-агресора російської федерації на тимчасово окупованій території Запорізької області та здійснення військової протидії підрозділам Сил оборони України.

У подальшому, починаючи з червня 2023 року (більш точна дата та час не встановлена), ОСОБА_3 , діючи умисно, перебуваючи у м.Мелітополі Мелітопольської міської територіальної громади Запорізької області, добровільно надав згоду та зайняв посаду командира незаконного воєнізованого формування, мовою оригіналу «ГУП «Добровольческий батальон имени П.А. Судоплатова» ВГА Запорожской области» та, обіймаючи незаконну посаду, здійснював загальне керівництво незаконним воєнізованим формуванням, забезпечував своєчасне поповнення озброєнням та боєприпасами, керував бойовими операціями, а також безпосередньо брав участь у бойових діях на лінії зіткнення на Запорізькому напрямку, з метою здійснення протидії підрозділам Сил оборони України.

2. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.7 ст.111-1 КК України, колабораційна діяльність, тобто добровільна участь громадянина України в незаконному воєнізованому формуванні, створеному на тимчасово окупованій території.

3. Позиція обвинуваченого.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), останній показань суду не надавав, при цьому заяв, протестів та клопотань на адресу суду також від нього не надходило.

Дане кримінальне провадження здійснювалось за участю захисника адвоката ОСОБА_5 .

Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_3 до слідчого (прокурора), направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самому захисника; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника безплатно для нього. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, ОСОБА_3 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останньої.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_3 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст.63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Судом встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_3 (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Тому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника адвоката ОСОБА_5 , який був забезпечений державою з Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи обізнаним, що стосовно нього розпочато кримінальне провадження, винесено повідомлення про підозру та обвинувальний акт спрямовано до суду, у судові засідання не з`явився, незважаючи на судові повістки (оголошення), надані до газети «Урядовий кур`єр», на сайті суду та на сайті Офісу Генерального прокурора.

Позиція сторони захисту.

Захисник не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і узгодити з ним правову позицію щодо висунутого обвинувачення. Загалом, під час спеціального судового провадження ОСОБА_3 не мав можливості надати пояснення з приводу висунутого обвинувачення. В матеріалах кримінального провадження відсутні докази добровільної участі ОСОБА_3 у незаконному воєнізованому формуванні, можливо від піддався тиску в умовах окупації. Усі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. ОСОБА_3 має позитивні характеристики, раніше до кримінальної відповідальності не притягався. За такого захисник просив його виправдати.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення.

Суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, за викладених у вироку обставинах у межах висунутого обвинувачення, повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню і дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Так, судом визнано, що тимчасова окупація з боку російської федерації частини території України (у т.ч. м. Мелітополя Мелітопольського району Запорізької області), яка розпочалася із збройної агресії 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку російської федерації частини території України, є загальновідомими фактами, що не потребують окремого доказування в межах даного кримінального провадження.

Судом досліджені такі докази, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Із протоколу огляду від 18.09.2023 року, проведеного слідчим в ОВС 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Запорізькій області, за участю спеціаліста, судом встановлено, що об`єктом огляду є інформація, розміщена у глобальній мережі Інтернет, а саме на сайті мовою оригіналу «Официальный сайт Правительства Запорожской области», яка містить дані про нормативно-правові акти, які регламентують діяльність незаконного воєнізованого формування мовою оригіналу «Государственное унитарное предприятие «Добровольческий батальон имени П.А. Судоплатова» ВГА Запорожской области, яке діє на тимчасово окупованій території Запорізької області, мовою оригіналу «Указ об утверждении Устава Государственное унитарное предприятие «Добровольческий батальон имени П.А. Судоплатова» Военно-гражданской администрации Запорожской области» та «Указ об утверждении положения о благотворительном фонде «Фонд поддержки добровольческого батальона имени П.А. Судоплатова» (а.с.128-156).

До протоколу додається диск DVD-R, який досліджено у судовому засіданні і встановлено, що інформація, яка на ньому міститься, відповідає змісту протоколу від 18.09.2023 року (а.с.157).

Із протоколу огляду від 21.10.2023 року, проведеного слідчим в ОВС 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Запорізькій області, за участю спеціаліста, судом встановлено, що об`єктом огляду є інформація, розміщена в публікації на інформаційному каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », створеному у мессенджері «Telegram», відносно особи чоловічої статі, яка добровільно зайняла посаду командира батальйону ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час огляду вказаного каналу виявлено відео під назвою мовою оригіналу «Эксклюзивное интервью командира батальона Судоплатова для телеканала Россия-1…» (а.с.158-169).

До протоколу додається диск DVD-R, який досліджено у судовому засіданні і встановлено, що інформація, яка на ньому міститься, відповідає змісту протоколу від 21.10.2023 року ( а.с.170).

Із протоколу огляду від 25.01.2024 року, проведеного слідчим в ОВС 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Запорізькій області, за участю спеціаліста, судом встановлено, що об`єктом огляду є інформація, розміщена в публікації на інформаційному каналі «Центр журналістських розслідувань» в мережі Інтернет відносно ОСОБА_3 , а саме стаття з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » з позивним « ОСОБА_6 » (а.с.171-178).

До протоколу додається диск DVD-R, який досліджено у судовому засіданні і встановлено, що інформація, яка на ньому міститься, відповідає змісту протоколу від 25.01.2024 року (а.с.179).

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.10.2023 року, судом встановлено, що свідок ОСОБА_7 на фотознімках впізнав особу на фото №1 як ОСОБА_3 . Згідно з довідкою до фототаблиці на фотографії №1 зображений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.180-182).

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.02.2024 року, судом встановлено, що свідок ОСОБА_8 на фотознімках впізнав особу на фото №2 як чоловіка, військовослужбовця рф з позивним « ОСОБА_6 », який представився командиром батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який 02.12.2023 року приїжджав на полігон біля м.Бердянськ і пропонував вступити на службу в ряди батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Згідно з довідкою до фототаблиці на фотографії №2 зображений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.183-185).

До протоколу додається micro-cd, який досліджено у судовому засіданні і встановлено, що інформація, яка на ньому міститься, відповідає змісту протоколу від 22.02.2024 року (а.с.186).

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.02.2024 року, судом встановлено, що свідок ОСОБА_9 на фотознімках впізнав особу на фото №3 як представника батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з позивним « ОСОБА_6 », який приїздив на полігон і пропонував нести службу в батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Згідно з довідкою до фототаблиці на фотографії №3 зображений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.191-193).

До протоколу додається micro-cd, який досліджено у судовому засіданні і встановлено, що інформація, яка на ньому міститься, відповідає змісту протоколу від 23.02.2024 року (а.с.194).

Під час досудового розслідування були допитані свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_8 . Прокурор надав документи на підтвердження передання військовополонених ОСОБА_9 і ОСОБА_8 державі-агресору (а.с.208). Місце перебування останніх невідоме.

Відповідно до ч.11 ст.615 КПК України показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

Враховуючи неможливість допиту свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_8 у судовому засіданні, беручи до уваги наявність відеофіксації при їх допиті, суд вбачає за можливе дослідити протоколи допитів свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_8 у судовому засіданні.

Із протоколу допиту свідка ОСОБА_8 від 22.02.2024 року, зафіксованого під час здійснення відеозйомки з використанням службової відеокамери, судом встановлено, що останній є військовослужбовцем рф, перебував на посаді штурмовика, звання рядовий, раніше притягався до кримінальної відповідальності. Наразі є військовополоненим. Свідок ОСОБА_8 пояснив, що в грудні 2023 року він перебував на полігоні біля м.Бердянськ. 02.12.2023 року їх зібрали командири і повідомили, що з ними хоче поспілкуватися командир батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Пізніше під`їхав автомобіль з особою, який представився як командира цього батальйону з позивним « ОСОБА_6 ». Він розповів про привілеї служби в батальйоні і агітував, щоб вони записувалися у його ряди (а.с.209-212).

Із протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 22.02.2024 року, зафіксованого під час здійснення відеозйомки з використанням службової відеокамери, судом встановлено, що останній є військовослужбовцем рф, перебував на посаді снайпера, звання старший лейтенант, раніше притягався до кримінальної відповідальності. Наразі є військовополоненим. Свідок ОСОБА_9 пояснив, що в грудні 2023 року на полігон приїздив командир батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з позивним « ОСОБА_6 » і пропонував записуватися до даного батальйону. Свідок по наданим світлинам впізнав цю особу (а.с.213-216).

У судовому засіданні також досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_3 .

Крім того під час судового слідства було досліджено докази щодо руху кримінального провадження, зокрема, постанову про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме кримінальне провадження (а.с.100-103), Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні №0000672 (а.с.104-105), постанову про оголошення у розшук підозрюваного (а.с.67-69), ухвалу слідчого судді про дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування (а.с.71-75). Також були досліджені докази направлення обвинуваченому відповідних повідомлень і викликів через засоби масової інформації, сайт офісу Генерального прокурора України.

Зміст даних документів не містить доказів винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України. Однак, інформація, яка визначена у документах, свідчить про дотримання норм кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

У ході судового слідства суд дослідив всі докази, надані сторонами обвинувачення і захисту, із дотриманням принципу змагальності і свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості.

5. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.

Аналізуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні в межах висунутого обвинувачення за викладених у вироку обставинах повністю підтверджена дослідженими в ході судового слідства доказами.

Сукупність досліджених доказів повністю спростовує позицію захисника щодо недоведеності вини його підзахисного.

Так, зі змісту досліджених судом письмових доказів, документів, отриманих під час оглядів інформації, розміщеної у глобальній мережі Інтернет, судом встановлено, що громадянин України ОСОБА_3 у лютому 2023 року, перебуваючи у місті Мелітополі Мелітопольської міської територіальної громади Запорізької області, яке з 25.02.2022 року є тимчасово окупованою територію представниками збройних формувань держави-агресора російської федерації, діючи умисно, із власних корисливих та ідеологічних мотивів, прийняв пропозицію від невстановлених представників окупаційної влади держави-агресора російської федерації та добровільно зайняв посаду виконувача обов`язків директора незаконного воєнізованого формування мовою оригіналу «Государственное унитарное предприятие «Добровольческий батальон имени ОСОБА_10 », створеного на тимчасово окупованій території Запорізької області, обравши позивний « ОСОБА_6 », та у подальшому, починаючи з червня 2023 року зайняв посаду командира батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ВГА Запорожской области. З досліджених судом письмових доказів встановлено, що при виконанні своїх обов`язків в незаконному воєнізованому формуванні ОСОБА_3 будь-якого примусу психологічного чи фізичного характеру з боку інших осіб не зазнавав. Зокрема, встановлено, що ОСОБА_3 був офіційно працевлаштований в незаконно створеному воєнізованому формуванні, що передбачає отримання заробітної платні, що свідчить, в свою чергу, про наявність корисливого мотиву і у подальшому, виконуючи свої функціональні обов`язки в інтересах окупаційної влади на займаній посаді, тим самим вчиняв протиправні дії в інтересах окупаційної влади, здійснював загальне керівництво незаконним воєнізованим формуванням, забезпечував своєчасне поповнення озброєнням то боєприпасами, керував бойовими операціями, а також безпосередньо брав участь у бойових діях на лінії зіткнення на Запорізькому напрямку, з метою здійснення протидії підрозділам Сил оборони України.

Щодо тверджень захисника про порушення під час провадження основних засад кримінального провадження, то суд вбачає за необхідне зазначити, що процедура in absentia допускається кримінальним процесуальним законодавством. Під час спеціального судового провадження обвинуваченому було забезпечено право на захист та доступ до правосуддя. Так, суд у передбачений законом спосіб неодноразово повідомляв обвинуваченого про час і місце проведення судових засідань, забезпечував захиснику можливість приймати участь у дослідженні доказів, висловлюватися з цього приводу і заявляти клопотання.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення, який є громадянином України, і кваліфікує дії останнього за ч.7 ст.111-1 КК України, колабораційна діяльність, тобто добровільна участь громадянина України в незаконному воєнізованому формуванні, створеному на тимчасово окупованій території.

6. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

7. Мотиви призначення судом покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, об`єктом якого стали суспільні відносини, пов`язані зі збройною агресією російської федерації та національною безпекою України, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, враховуючи також, що обвинувачений вчинив даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягли у колабораційній діяльності, тобто у добровільній участі громадянина України в незаконному воєнізованому формуванні, створеному на тимчасово окупованій території, суд вважає, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі з додатковим покаранням у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органах та в органах, що надають публічні послуги на певний строк.

Призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч.2 ст.52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

При цьому, визначаючи розмір призначеного покарання, суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 як громадянин України, вчинив злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і що свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинив цей злочин умисно з прямим умислом, а тому суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без реального відбування покарання.

Також з огляду на вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_3 , не вбачає підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Крім того, згідно зі ст.54 КК України, засуджений за тяжкий чи особливо тяжкий злочин, який має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Таким чином, з урахуванням матеріалів справи та особи обвинуваченого, суд, враховуючи обставин справи, які не лише характеризують особу винного і вчинений ним злочин, а й дають змогу суду переконатися, що ОСОБА_3 , як особа, відповідно до своїх моральних якостей і втраченого почуття обов`язку перед державою та суспільством не заслуговує на довіру та не може виправитися без застосування до нього саме покарання у виді позбавлення волі на певний строк, так як серед суспільства є тим індивідом, який несе особливу небезпеку для оточуючих, а також для інтересів держави, а тому суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органах та в органах, що надають публічні послуги з конфіскацією майна всього належного йому майна, з позбавленням спеціального звання сержанта поліції. Саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню ОСОБА_3 .

Призначення вказаного покарання, також буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного, обставинам кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання передбаченого ст.50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , суд, вважає за необхідне обраний слідчим суддею Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 10 січня 2025 року запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави (а.с.124-126), залишити до набрання вироком законної сили.

По справі цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.349, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органах та в органах, що надають публічні послуги, строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна, з позбавленням спеціального звання сержанта поліції.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного його затримання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_3 залишити без змін у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити захиснику і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суду м.Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя ОСОБА_1