Справа 369/1726/25 Головуюча в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/4300/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий),ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаряОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0002381 від 20 листопада 2024 року за апеляційною скаргоюпрокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2025 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002381 від 20 листопада 2024 щодо щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191 КК України, та ОСОБА_10 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору Офісу Генерального прокурора, як такий, що не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Дане рішення суд першої інстанції мотивував тим, що у даному кримінальному провадженні обвинувальний акт, всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, яке прокурор вважає встановленим. Зокрема, слідчим та прокурором сформульовано обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за відповідними статтями кримінального закону, проте правова кваліфікація дій останніх зазначена як підозрюваних. Крім того, дії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.3 ст.191 КК України за кваліфікуючою ознакою за попередньою змовою групою осіб з додатковою кваліфікацією за ч.5 ст.27 КК України як пособників у розтраті чужого майна, а дії ОСОБА_10 за ч.3 ст. 191 КК України з додатковою кваліфікацією за ч.2 ст.27 КК України як безпосередньо виконавця розтрати чужого майна, що суперечить принципам співучасті у кримінальному правопорушенні, які визначені Кримінальним кодексом України в частині кваліфікації дій співучасників та поняття вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою.

В апеляційній скарзі прокурора вказано на незаконність ухвали та необхідність її скасування у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обгрунтування доводів скарги послався на те, законодавством передбачений чіткий перелік вимог до змісту обвинувального акта та його додатків, а повернення обвинувального акта зі стадії підготовчого засідання в суді першої інстанції допускається лише у разі порушення слідчим або прокурором таких вимог. Прокурор звернув увагу, що повернення обвинувального акта передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність таких недоліків, які перешкоджають призначити судовий розгляд та в подальшому ухвалити законне та обгрунтоване рішення. На думку прокурора, будь-яка оцінка пред`явленого обвинувачення щодо фактичного змісту є втручанням в оцінку доказів, процесуальна оцінка яких можлива лише при ухваленні остаточного рішення за наслідками судового розгляду. Так, в обвинувальному акті про обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прокурором змістовно та послідовно викладено обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та такими, що в повному обсязі дозволяє стороні захисту зрозуміти суть обвинувачення. Крім того, прокурор зазначив, що в обвинувальному акті чітко сформульовано в чому обвинувачуються ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а наявність в обвинувальному акті по тексту слова «підозрюється» не є суттєвою перешкодою, яка унеможливлює призначення обвинувального акту до розгляду по суті. Також, прокурор вказав, що суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою зобов`язав прокурора усунути недоліки в іншому кримінальному провадження, яке не стосується обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вказавши неправильний номер кримінального провадження. Просив ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У запереченнях на подану апеляційну скаргу захисник обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 вказано на законність рішення суду першої інстанції та необгрунтованість поданої апеляційної скарги. Захисник зазначив, що судовий розгляд проводиться виключно в межах висунутого обвинувачення зазначеного в обвинувальному акті. Так, судом першої інстанції, на переконання сторони захисту, обгрунтовано вказано на неконкретний характер обвинувачення, оскільки одночасне інкримінування обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пособництва у вчиненні кримінального правопорушення та його вчинення у складі групи за попередньою змовою є суперечливим та прямо суперечить положенням кримінального закону згідно якого, пособник не є виконавцем злочину і не може визнаватись таким, що діє у складі групи осіб. У зв`язку з вищевказаним суд позбавлений можливості роз`яснити суть пред`явленого обвинувачення, що кореспондується з правом обвинувачених знати у вчиненні якого кримінально правопорушення їх обвинувачують. Крім того, захисник вказав, що не погоджується із твердженням прокурора, що судом першої інстанції здійснювалась оцінка фактичних обставин кримінального правопорушення, викладених у обвинувальному акті, натомість суд першої інстанції проаналізував лише формулювання обвинувачення. Захисник додатково зазначив, що відсутність у обвинувальному акті конкретного обвинувачення унеможливлює реалізувати право на захист від пред`явленого обвинувачення в повній мірі. Просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив доводи викладені у ній та просив її задовольнити;

захисника та обвинувачених, які доводи апеляційної скарги прокурора вважали обгрунтованими, просили апеляційну скаргу залишити без задовольння;

представника потерпілого, який також заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України суд, у підготовчому судовому засіданні має право повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України, зокрема, якщо він не відповідає вимогам, викладеним у ст. 291 КПК України.

Підставою повернення обвинувального акту на думку суду є пред`явлення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не конкретного обвинувачення в частині кваліфікації дій як співучасників та поняття вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою, а також те, що правова кваліфікація дій останніх зазначена як підозрюваних. Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинний містити сформульоване обвинувачення. Ця невідповідність, на думку суду проявилась у тому, що викладені в обвинувальному акті дії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.3 ст.191 КК України за кваліфікуючою ознакою за попередньою змовою групою осіб з додатковою кваліфікацією за ч.5 ст.27 КК України як пособників у розтраті чужого майна, а дії ОСОБА_10 за ч.3 ст. 191 КК України з додатковою кваліфікацією за ч.2 ст.27 КК України як безпосередньо виконавця розтрати чужого майна, що суперечить принципам співучасті у кримінальному правопорушенні, які визначені Кримінальним кодексом України в частині кваліфікації дій співучасників та поняття вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою.

Між тим, такий висновок грунтується на неправильному застосуванні положень кримінального процесуального закону і погодитись із ним не можливо. Так, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002381 від 20 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191 КК України, та ОСОБА_10 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, містить виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, які йому відповідають. Формулювання обвинувачення, на думку колегії суддів, сформульовано конкретно та дає підстави зрозуміти про вчинення обвинуваченими яких кримінальних правопорушень, передбачених Особливою частиною КК України, стверджується прокурором. Щодо посилання суду першої інстанції на те, що слідчим та прокурором сформульовано обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за відповідними статтями кримінального закону, як підозрюваних, не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи. Так, наявність в обвинувальному акті по тексту слова «підозрюється» не є суттєвою перешкодою, яка унеможливлює призначення обвинувального акту до розгляду по суті, та такою, що позбавляє можливості обвинувачених зрозуміти суть пред`явленого обвинувачення, що унеможливлює реалізувати право на захист від пред`явленого обвинувачення в повній мірі. Тобто, вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України органом досудового розслідування при складанні обвинувального акта були виконані.

Щодо змісту, повноти та обгрунтованості сформульованого обвинувачення, в частині кваліфікації дій обвинувачених, що на думку суму першої інстанції, суперечить принципам співучасті у кримінальному правопорушенні, які визначені Кримінальним кодексом України, в частині кваліфікації дій співучасників та поняття вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою, то на цьому етапі кримінального провадження суд не вправі робити будь-які висновки щодо зазначених складових сформульованого обвинувачення та відповідності їх певним обставинам кримінального провадження. Так, зазначені судом першої інстанції обставини підлягають дослідженню у судовому засіданні під судового розгляду по суті, що в результаті приведе до ухвалення законного та обгрунтованого рішення у виді обвинувального чи виправдувального вироку за наслідками розгляду обвинувального акта.

Вимоги щодо обвинувального акта викладені у ст.291 КПК України, які загалом, стосуються його форми та змісту. Тобто, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає ст. 291 КПК України, зокрема: якщо у ньому відсутні складові, передбачені ч.2 ст. 291 КПК України; якщо він містить положення, що суперечать одне одному; не підписаний слідчим чи не затверджений прокурором; до нього не долучено передбачені законом додатки. Тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду. Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд. Таких недоліків у обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.191 КК України, та ОСОБА_10 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, у кримінальному провадженні № 0002381 від 20 листопада 2024 року колегією суддів не встановлено, а наведені судом першої інстанції обставини не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст. 314 КПК України.

Таким чином, повертаючи даний обвинувальний акт прокурору суд першої інстанції допустив порушення вимог п.3 ч.3 ст. 314 та п.5 ч.2 ст. 291 КПК України які перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення. Відповідно до вимог ч.1 ст.412 КПК України зазначені вище порушення КПК України є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та, відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

За таких обставин ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2025 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0002381 від 20 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.191 КК України, та ОСОБА_10 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, не може визнаватись законною та обгрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження поверненню до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст. 314-317 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2025 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0002381 від 20 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.191 КК України, та ОСОБА_10 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України - скасувати.

Матеріали даного кримінального провадження повернути до суду першої інстанції для виконання вимог ст. 314-317 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

_______________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4