465/974/16-к
1-кп/465/303/25
У Х В А Л А

Іменем України

23.10.2025 м. Львів

Франківський районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

провівши розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000817 від 26.03.2014 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190 та ч.2 ст.190 КК України

за участю обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 23.03.2014 року, близько 18:00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи по вул. Сахарова, 23, у м. Львові, підійшов до студента другого курсу Львівського національного університету «Львівська політтехніка» ОСОБА_6 , 1995 р.н., та шляхом обману, під приводом того, щоб подзвонити, заволодів його мобільним телефоном «Самсунг Гелексі» з серійними номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , вартість якого, згідно висновку експерта №9/248 від 27.06.2014 року становить 1124,00 гривень та в якому була встановлена сім-картка мобільного оператора НОМЕР_3 вартість якої не встановлена, в результаті чого спричинив матеріальну шкоду останньому, на загальну суму 1142,00 гривень.

Окрім цього, 06.05.2014 року, близько 14:30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи по вул. Сахарова, у м. Львові, неподалік трамвайного ДЕПО № 2, підійшов до студента Львівського національного університету «Львівська політехніка» ОСОБА_8 , 1996 р.н., та шляхом обману, під приводом того, щоб подзвонити, заволодів його мобільним телефоном «Соні С5302» з серійним номером НОМЕР_4 , вартість якого, згідно висновку експерта № 9/217 від 19.06.2014 року становить 2699,00 гривень, та в якому була встановлена сім-картка мобільного оператора НОМЕР_5 вартість якої не встановлена, в результаті чого спричинив матеріальну шкоду останньому, на загальну суму 2699,00 грн.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майнам шляхом обману, та за ч.2 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майнам шляхом обману, вчиненому повторно.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Клопотання обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_5 обізнаний

про своє право на звільнення від кримінальної відповідальності за цією підставою та погоджується на закриття провадження у зв`язку із закінченням строків давності (про що свідчить подання цього клопотання стороною захисту).

Враховуючи дати інкримінованих діянь, перебіг зазначених строків давності розпочався з дня вчинення кожного із кримінальних правопорушень (23.03.2014 та 06.05.2014) і мав би завершитися, якщо не зупинявся та не переривався, відповідно 23.03.2017 (для епізоду за ч. 1 ст. 190 КК) та 06.05.2019 (для епізоду за ч. 2 ст. 190 КК). До моменту складення обвинувального акта (2016 рік) вказані строки давності ще не спливли, однак надалі (станом на 2017 та 2019 роки відповідно) вони минули.

Таким чином, на час оголошення обвинувального акта і впродовж судового розгляду (як мінімум з 2019 р.) обвинувачений вже підлягав звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення за пред`явленим обвинуваченням.

Водночас, як зазначалося, 14.07.2021 року ОСОБА_5 не з`явився до суду, у зв`язку з чим його було оголошено в розшук, а провадження зупинено. Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухиляється від досудового розслідування або суду. У таких випадках відлік давності поновлюється з дня з`явлення особи або її затримання (тобто після фактичного розшуку та доставлення до суду), але встановлено граничні терміни: з часу вчинення кримінального проступку не більше п`яти років.

У випадку ОСОБА_5 період з 14.07.2021 по 24.09.2025 не зараховується до строку давності, оскільки в цей час особа перебувала в розшуку та фактично ухилялась від судового провадження. Однак навіть виключивши цей період із розрахунку, можна констатувати, що строки давності вже минули. Станом на дату поновлення провадження (24.09.2025) з моменту вчинення інкримінованих діянь минуло більше 11 років, з яких сумарно понад 7 років чистого часу рахувалося до моменту оголошення розшуку. Цей час (7+ років) перевищує як трирічний строк давності для проступку за ч. 1 ст. 190, так і п`ятирічний строк для нетяжкого злочину за ч. 2 ст. 190 КК. Таким чином, незалежно від факту зупинення давності під час розшуку, на сьогодні строк давності притягнення до відповідальності за обома епізодами сплив повністю.

Обставин, які могли б перервати перебіг давності, у матеріалах провадження не встановлено (зокрема, відсутні дані про вчинення обвинуваченим нового злочину, що могло би перервати давність згідно з ч. 3 ст. 49 КК). Обвинувачений також висловлює згоду на закриття справи за нереабілітуючою підставою (закінчення строків давності), що відповідає вимогам закону щодо реалізації його права на звільнення від кримінальної відповідальності за цією підставою.

З огляду на наведене, вважаємо, що продовження розгляду даного обвинувального акта є неможливим у силу прямої заборони закону, оскільки держава втратила право на кримінальне переслідування ОСОБА_5 у зв`язку зі спливом визначених ст. 49 КК України строків давності. Притягнення особи до кримінальної відповідальності після закінчення розумного строку суперечить завданням кримінального судочинства і принципу невідворотності покарання, викривляючи його суть. Враховуючи, що обвинувачений не заперечує проти закриття провадження на зазначеній підставі, стороною захисту заявлено це клопотання в порядку п. 1 ч. 2 ст. 284 та ст. 286 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор у судовому засіданні не заперечив проти задоволення клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки таке є правом обвинуваченої.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися, повідомлялись належним чином.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали судового провадження, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність.

У відповідності до ст.12 КК України обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок та нетяжкий злочини, передбачені частинами 1 та 2 ст.190 КК України.

Стаття 49 КК України передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 та 2 ст.190 КК України, вчинених 23.03.2014 та 06.05.2014. .

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 287/359/14-к, суд прийшов до висновку, що у нормах КПК не вбачається, що при вирішенні питання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України необхідно враховувати позицію обвинуваченого щодо визнання чи невизнання ним вини у пред`явленому обвинуваченні. В мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 566/554/16-к вказується про те, що у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закривається кримінальне провадження та звільняється особа від кримінальної відповідальності. Визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України.

Виходячи з положень п.1 ч.2 ст. 284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.1 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження у справі можливе на будь-яких стадіях судового розгляду кримінального провадження.

Судом роз`яснено обвинуваченому правові наслідки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та його право заперечувати проти закриття справи з цих підстав, при цьому, останній не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно нього у зв`язку із закінчення строків давності.

Відтак суд приходить до переконання, що обвинуваченого слід звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України та на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України дане кримінальне провадження слід закрити.

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 118 КПК України до процесуальних витрат у кримінальному провадженні віднесені, зокрема, витрати, пов`язані із залученням експертів.

За змістом статті 15 Закону України «Про судову експертизу», частини 2 статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно довідки про витрати на проведення товарознавчої експертизи №9/248 від 27.06.2014 витрати на проведення експертизи становлять 147,42 грн.

Згідно довідки про витрати на проведення товарознавчої експертизи №9/217 від 19.06.2014 витрати на проведення експертизи становлять 294,84 грн.

Керуючись ст.49 КК України, статтями 284, 372, 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 , ч.2 ст. 190 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000817 від 26.03.2014 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 , ч.2 ст. 190 КК України - закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати на залучення експертів:

- за проведення товарознавчої експертизи №9/248 від 27.06.2014 в сумі 147 (сто сорок сім) грн. 42 коп.

- за проведення товарознавчої експертизи №9/217 від 19.06.2014 в сумі 294 (двісті дев`яносто чотири) грн. 84 коп.

Ухвала може бути оскаржена через Франківський районний суд м. Львова до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1