Справа № 147/611/22
Провадження № 1-кп/147/5/26
УХВАЛА

14 січня 2026 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000057 від 03.06.2022, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у Тростянецькому районному суді Вінницької області перебуває дане кримінальне провадження.

14.01.2026 прокурором було подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Клопотання мотивоване тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Останній обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за вчинення яких передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років та від 5 до 8 років відповідно. ОСОБА_4 неодноразово судимий за вчинення злочинів різного ступеня тяжкості, сім`ї не має, не одружений, не має офіційного місця роботи, відсутнє постійне місце проживання. Зазначені обставини свідчать про відсутність в обвинуваченого міцних соціальних зв?язків, тому з огляду на страх перед невідворотно суворим покаранням за вчинені злочини, обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню неявками до суду. Також, перебуваючи на волі, він може незаконно впливати на потерпілих та свідків, які на даному етапі не допитані судом і змусити їх змінити показання. Окрім того, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 раніше вчинив ряд кримінальних правопорушень, є підстави вважати, що перебуваючи на волі, він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала.

Обвинувачений зазначив, що клопотання прокурора є необґрунтованим, а прокурор є упередженою, однак висловити свою думку з приводу продовження тримання його під вартою, відмовився.

Захисник з приводу задоволення клопотання прокурора не заперечив.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, дійшов висновку, що клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (частина друга статті 177 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Ухвалою суду від 19.11.2025 було задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 до 17.01.2026 включно без визначення розміру застави.

Прокурор у своєму клопотанні обґрунтувала необхідність продовження такого запобіжного заходу наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Суд своєю ухвалою від 19.11.2025 погодився із доводами прокурора у клопотанні та дійшов висновку про існування вище зазначених ризиків, а саме: ризик переховуватися від суду та ризик впливу на потерпілих, які ще не допитані судом, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема неявками до суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК однією з підстав для продовження строку тримання під вартою особи є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Вирішуючи питання продовження строку подальшого тримання особи під вартою, суд має встановити продовження існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Під час розгляду даного клопотання суд дійшов висновку, що ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати та не зменшилися.

Кримінальні правопорушення, за якими обвинувачуються ОСОБА_4 , згідно зі ст. 12 КК України, віднесено до тяжких злочинів.

Покарання, що загрожує обвинуваченому, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях - позбавленням волі, без обрання іншої альтернативної міри покарання.

Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення кримінальних правопорушень, як вони викладені в обвинувальному акті, дають суду достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, враховуючи його тяжкість, збільшує ймовірність ризику переховування від суду. Окрім того, існує ризик впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, оскільки на даному етапі судового розгляду останні ще не допитані.

Окрім того, ОСОБА_4 є неодноразово судимий за вчинення злочинів різного ступеня тяжкості, не надав суду відомостей про наявність постійного місця проживання чи сталих соціальних зв`язків.

Варто зазначити, що серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

На думку суду вже лише ця обставина спонукає людину до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови», ).

При цьому застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованих діянь, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, суд на даному етапі не встановив.

Будь яких доказів, які підтверджують неможливість обвинуваченого знаходитися під вартою в умовах слідчого ізолятору, суду не надано.

Одночасно судом враховується практика Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Вирішуючи це питання, суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад, спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Тому суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого на даній стадії кримінального провадження інших більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони будуть недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам та забезпечення виконанню цим обвинуваченим процесуальних обов`язків та судових рішень.

Таким чином, враховуючи в сукупності зазначені вище ризики, які на думку суду є наявними і достатніми для продовження тримання обвинуваченого під вартою, обставини, зазначені у ст.178 КПК України, а також доведеність прокурором під час судового розгляду, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, суд вважає за необхідне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому на строк, що не може перевищувати двох місяців, без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 327, 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 14 березня 2026 року включно.

В судовому засіданні оголосити перерву до 27.01.2026 року 13-00 год.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 15.01.2026 о 08-00 год.

Суддя ОСОБА_1