ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/1100/24 Номер провадження 11-кп/814/1511/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000947 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Диканського районного суду Полтавської області від 01 травня 2025 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Карлівка Карлівського району Полтавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз:

02.04.2020 Котелевським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,

засуджено за ч.4 ст. 186 КК України на 8 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

09.10.2024 приблизно о 13-15 год. ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито, умисно, вихватив з рук потерпілого - малолітнього ОСОБА_9 мобільний телефон марки Redmi 9C NFC, вартістю 2470 грн. 33 коп. та зник з місця події, отримавши реальну змогу розпорядитись викраденим майном як власним, завдавши потерпілому матеріального збитку на суму 2470,33 грн.

На вирок суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати та переглянути кримінальне провадження.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд неповно врахував, що свою вину він не визнає. Вказує, що він не надавав суду показання, а надані прокурором докази вважає неналежними та недопустимими. Судом не допитано неповнолітнього свідка, очевидця події.

Вказує, що суд безпідставно відмовив йому у заміні захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що поза увагою суду залишилося те, що під час досудового розслідування з малолітнім потерпілим не було проведено слідчу дію впізнання. Не зважаючи на те, що обвинувачений наполягав на особистій участі потерпілого в судовому засіданні, він брав участь по відеоконференції. Тобто в судовому засіданні потерпілий не бачив обвинуваченого та відповідно також не міг впізнати ОСОБА_8 , як особу, яка заволоділа його майном.

Поза увагою суду залишилися дані щодо свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є близькими друзями сім`ї потерпілого та могли оговорити обвинуваченого.

Не надано оцінку твердженням ОСОБА_8 , який в категоричній формі вказував, що він телефон в руках не тримав, а дактилоскопічна експертиза не проводилася.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Оскільки обвинувачений на час розгляду провадження перебував в Державній установі «Покровська виправна колонія (№17)» для проведення діагностики та лікування інфекційного захворювання, його особисту участь під час апеляційного розгляду апеляційним судом було забезпечено в режимі відеоконференції. Проте ОСОБА_8 відмовився брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з власних переконань, мотивуючи це бажанням бути присутнім безпосередньо в залі судового засідання.

Зважаючи на підозру наявності у ОСОБА_8 інфекційного захворювання, у зв`язку з чим ОСОБА_8 утримується в камері медичної частини установи окремо, вжиті апеляційним судом заходи для забезпечення участі обвинуваченого в судовому засіданні, враховуючи, що апеляційне провадження здійснюється дистанційно в умовах воєнного стану, а також те, що в апеляційних скаргах не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого та судом не визнавалася участь обвинуваченого в судовому засіданні обов`язковою, для уникнення затягування розгляду справи, колегія судів дійшла висновку, що рішення місцевого суду за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника можуть бути розглянуті без участі ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідача, захисника в підтримку апеляційних скарг, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним.

Доводи сторони захисту про відсутність належних та допустимих доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення спростовуються матеріалами провадження.

Як вбачається з показань малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , який допитаний судом в судовому засіданні в режимі відеоконференції, що в нього дійсно викрали телефон коли йшов зі школи додому разом зі своїм другом ОСОБА_12 . Коли вони підійшли до його будинку потерпілого, на балконі якого перебували його няня та подруга мами, невідомий чоловік тихо, підійшовши зі спини, вихватив у нього мобільний телефон, який він тримав у руках та який був увімкнений. Він нічого на дії чоловіка не сказав, так як злякався. Після події чоловік пішов, а він залишався на місці, тоді до нього підійшла подруга мами і вони разом пішли наздоганяти чоловіка, якого побачили біля магазину «Кулиничі» і повернули телефон, який на той час вже був вимкнений.

Такі показання потерпілого узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 які під час події перебували на балконі квартири потерпілого в будинку по АДРЕСА_2 та бачили як до ОСОБА_9 , який йшов зі школи разом з іншим хлопчиком, ззаду тихо підійшов обвинувачений, різко вихватив у потерпілого мобільний телефон та швидко пішов у бік магазину «Кулиничі». Після чого свідок ОСОБА_11 вийшла на вулицю до потерпілого та вони разом почали наздоганяти обвинуваченого. Потім ОСОБА_9 побачив обвинуваченого, який вийшов з магазину «Дельфін», вказав на нього і сказав, що це та особа, яка забрала у нього телефон. Свідок ОСОБА_11 підійшла до ОСОБА_8 і попросила віддати телефон, на що обвинувачений мовчки віддав їй телефон.

Обставини події свідками було відтворено під час слідчих експериментів 21.11.2024 за їх участю та вказані слідчі дії стороною захисту не оспорюються.

Крім цього свідок ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_8 як особу, яка викрала у ОСОБА_9 мобільний телефон.

Щодо тверджень сторони захисту, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є друзями сім`ї потерпілого та могли оговорити обвинуваченого, є надуманими.

Зазначені показання свідків узгоджуються між собою та іншими матеріалами провадження, тому відсутні підстави ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки будь-яких даних про їх зацікавленість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Під час судового розгляду вказані свідки були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань. Тому суд обґрунтовано врахував показання даних свідків у своєму рішенні.

Відсутність показань малолітнього свідка, який був разом з потерпілим та не проведення дактологічної експертизи, про що зазначається стороною захисту в апеляційних скаргах, не спростовують правильність встановлених судом обставин провадження.

Не проведення впізнання обвинуваченого потерпілим, також не ставить під сумнів доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки одразу після події ОСОБА_9 разом з ОСОБА_11 знайшов ОСОБА_8 , потерпілий на нього вказав, як на особу, яка забрала у нього телефон та останній на вимогу ОСОБА_11 відразу ж повернув ОСОБА_9 мобільний телефон. У той же час, ОСОБА_8 , як особу, яка викрала у малолітнього потерпілого мобільний телефон впізнала свідок ОСОБА_10 , яка була безпосереднім свідком події.

Щодо твердження захисника, що суд не взяв до уваги клопотання обвинуваченого, який наполягав, щоб потерпілий під час допиту був безпосередньо в залі судового засідання, необхідно зазначити, що нормами КПК України передбачено можливість брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та потерпілий скористався своїм правом дистанційної участі в судовому розгляді. До того ж, місцевий суд зважив на те, що потерпілий є малолітнім, з метою убезпечення його від повторного психологічного впливу під час судового розгляду, для забезпечення інтересів дитини, ухвалив обґрунтоване рішення про проведення допиту потерпілого ОСОБА_9 в режимі відеоконференції зі спеціальною службою «Простір захисту та підтримки в процесі правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства».

З огляду на вказане вище, місцевим судом було оцінено зібрані у справі докази та правильно встановлено, що ОСОБА_8 09.10.2024 відкрито заволодів мобільним потерпілого ОСОБА_9 , вихвативши його з рук малолітнього.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст. 186 КК України є правильним.

Оскільки обвинувачений відмовився давати суду показання, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 63 Конституції України, тому суд був позбавлений можливості оцінити його показання щодо обставин кримінальних правопорушень.

У той же час, незважаючи на невизнання своєї вини, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених судом обставин підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, яким надано належну оцінку.

За таких підстав, суд правильно критично оцінив доводи апеляційної скарги про непричетність ОСОБА_8 до інкримінованого кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до положень ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Підстав для зміни покарання стороною захисту не наводяться та апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Також, звертаючись з апеляційною скаргою захисник прохав призначити новий розгляд в суді першої інстанції, проте будь-яких підстав визначених КПК України для нового розгляду не зазначив.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст.409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає. Тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Диканського районного суду Полтавської області від 01 травня 2025 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4