В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000116,

за апеляційною скаргою начальника Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 на вирок Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баштанка Кривоозерського району Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2025 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасовано заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна. Вирішено питання речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого, вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Вважає, що суд у вироку не достатньо обґрунтував обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому безпідставно застосував положення ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

Так, судом не враховано, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, об`єктом якого є життя та здоров`я особи, та у даному випадку дії обвинуваченого призвели до смерті особи, що становить значну суспільну небезпеку. Зокрема, суд не повною мірою врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, а саме те, що обвинувачений наніс потерпілому неодноразові удари, у тому числі і з використанням дерев`яного бруска, внаслідок чого заподіяв йому тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, не вжив заходів до надання медичної допомоги, що вказує на підвищену суспільну небезпеку вчиненого діяння.

Також, суспільної небезпечності вчинених ОСОБА_6 дій додає така обтяжуюча обставина, як вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах - щодо свого рідного дядька.

Прокурор вважає, що висновки суду щодо можливості звільнення обвинуваченого від призначеного покарання належним чином у вироку не обґрунтовані та, застосовуючи положення ст. 75 КК України, суд належним чином не мотивував рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, переконливих доводів на підтвердження можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства не навів.

Застосовуючи положення ст. 75 КК України, суд першої інстанції у вироку зазначає, що злочин вчинено внаслідок збігу певних обставин, проте у своєму рішенні не наводить ці певні обставини, не обґрунтовує, як вони впливають на можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та обставин вчинення злочину і його наслідків, викладені у вироку мотиви суду не є переконливими, оскільки не свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та що таке звільнення від покарання з випробуванням буде достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Вважає, що відсутні підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки таке рішення не сприятиме його виправленню і не буде запобігати вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Заперечень на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходило.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

21 лютого 2023 року ОСОБА_6 призвано на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та того ж дня направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №53 від 22.02.2023 солдат ОСОБА_6 призначений на посаду курсанта військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення, та визначено таким, що справи та посаду прийняв, і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №110 від 19.04.2023 солдат ОСОБА_6 призначений на посаду оператора 1 взводу протитанкових ракетних комплексів 1 роти протитанкових ракетних комплексів батальйону протитанкових ракетних комплексів, зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення, та визначено таким, що справи та посаду прийняв, і приступив до виконання службових обов`язків за посадою «солдат». Відтак, з 21.02.2023 він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби. Таким чином, на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 мав статус військовослужбовця по мобілізації.

Так, 17 липня 2024 року близько 17:30 год ОСОБА_6 разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 знаходився на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де разом вживали алкогольні напої. У цей час між обвинуваченим та ОСОБА_8 виникла суперечка з приводу, того що останній не дотримується чистоти в їхньому житловому будинку. У цей момент у ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень своєму рідному дядьку ОСОБА_8 , з мотивів негативного відношення до останнього.

Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, ОСОБА_6 , наблизившись до ОСОБА_8 , який знаходився у положенні напівлежачи на землі, умисно наніс останньому декілька ударів кулаком правої руки в область голови.

У подальшому, не припиняючи своїх протиправних дій, ОСОБА_6 взяв до рук дерев`яний брусок, який відшукав на території вказаного домоволодіння та наніс ОСОБА_8 вказаним дерев`яним бруском не менше одного удару в область гомілки лівої нижньої кінцівки ноги, та, не припиняючи свої протиправні дії, наніс останньому не менше двох ударів кулаком правої руки в область грудної клітини - по одному удару зліва та справа.

У подальшому, з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_8 21 липня 2024 року доставлено до Первомайської ПЦМБЛ, де 23 липня 2024 року останній від отриманих тілесних ушкоджень та виниклої на їх фоні жирової емболії, помер.

Своїми умисним діями, ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_8 у вигляді закритого перелому кісток лівої гомілки, перелому 3-6 ребер справа, перелому 3-7 ребер зліва, які носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, та його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Потерпіла ОСОБА_11 належним чином повідомлена про дату та час апеляційного розгляду до суду не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні вироку, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, а також кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 121 КК України, є правильними.

З огляду на межі вимог апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України не переглядається.

Що стосується доводів прокурора про призначення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України занадто м`якого покарання та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, то колегія суддів дійшла наступних висновків.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції послався на врахування обставин справи, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином проти життя та здоров`я особи.

Також послався на врахування даних про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується задовільно, в громадських місцях поводить себе добре, в конфліктні ситуації не вступає, громадський порядок не порушує, скарги та зауваження від сусідів та жителів села на останнього не надходять. Встановлено, що обвинувачений на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби військової частини НОМЕР_2 характеризується посередньо.

Обставинами, які пом`якшують покарання, судом визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що засноване на належній критичній оцінці своєї поведінки та готовності нести передбачене законом покарання, усвідомлення своєї вини. Суд першої інстанції зазначив, що надані ОСОБА_6 показання під час розгляду кримінального провадження є послідовні, вичерпні та правдиві, які відобразили обставини вчинення кримінального правопорушення. Обвинувачений висловив щирий жаль, осуд своєї поведінки, в суді публічно вибачався за вчинене, вказував на готовність нести заслужене ним покарання.

За такого, суд першої інстанції визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, активне сприяння розкриттю злочину, зважаючи на те, що обвинувачений правдиво повідомляв органу досудового розслідування про всі відомі йому обставини у справі, під час його допитів та проведення слідчого експерименту, зокрема, і щодо характеру, кількості та локалізації нанесених ним тілесних ушкоджень потерпілому.

Обставиною, яка обтяжує покарання, визнано вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах.

Суд першої інстанції вважав, що злочинний умисел ОСОБА_6 був викликаний емоційним станом, обумовленим тривалим перебуванням в лавах ЗСУ, де на полі бою обвинувачений отримав вогнепальне осколкове поранення.

Оскільки обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у вчиненому, критично поставився до своїх дій, надав належну критичну оцінку своїй протиправній поведінці, зазначене, на думку суду першої інстанції, зменшує суспільну небезпеку такого злочину та небезпечність винуватої особи.

Окрім того, врахована думка потерпілої, яка хоча і не є вирішальною при призначенні судом покарання, проте врахована в сукупності з іншими обставинами. Потерпіла в заяві до суду висловилася про відсутність претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого, та просила не призначати обвинуваченому покарання, пов`язане з позбавленням волі.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що свідчить про наявність правових підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України та призначення йому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

Оскільки кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим внаслідок збігу певних обставин, враховуючи, що обвинувачений має постійне місце проживання, характеризується задовільно, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, та з урахуванням положень ст. 75 КК України ОСОБА_6 можливо звільнити від відбування покарання з випробуванням. Суд першої інстанції вважав, що звільнення від відбування покарання з випробуванням дасть змогу, дотримуючись мети покарання, водночас поліпшити правове становище засудженого, не зменшуючи при цьому обсяг та характер виховного впливу на нього.

З цими висновками колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції не достатньо враховані при призначенні покарання ОСОБА_6 .

На переконання колегії суддів, покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції безпідставно призначено із застосуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України, та прийнято неправильне рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

При прийнятті рішення про призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, суд першої інстанції хоча і послався на вищевказані дані про особу обвинуваченого, однак ці дані фактично не врахував.

Так, суд першої інстанції недостатньо врахував дані про особу обвинуваченого, який хоча раніше не судимий, не перебуває на обліках у лікаря психіатра та нарколога, але наявні в матеріалах кримінального провадження його характеристики є в цілому задовільними.

З повідомлення командира в/ч4030 вбачається, що ОСОБА_6 з 19.04.2023 зарахований до списків особового складу військової частини, але з 28.12.2023 не прибув з відпустки та станом на 23.07.2024 він безпідставно відсутній за місцем проходження військової служби.

Як вбачається з службової характеристики, ОСОБА_6 не чітко виконував накази, міг допустити дисциплінарні порушення, на критику реагував не завжди адекватно, схильний до вживання алкогольних напоїв. Тобто, така характеристика є задовільною та не може бути врахована як одна із підстав для застосування вимог ч.1 ст. 69 КК України.

Що стосується стану здоров`я обвинуваченого, то з повідомлення начальника медичної частини в/ч4030, ОСОБА_6 19.10.2023 отримав поранення у вигляді вогнепального осколкового сліпого поранення правої стопи та правого плеча. Тобто, відсутні підстави вважати, що зазначене поранення, як вважав суд першої інстанції, вплинуло на психоемоціональний стан обвинуваченого при вчиненні злочину.

Отримане поранення під час проходження служби в лавах ЗСУ ще 19.10.2023, та характер поранення, ніяким чином не пов`язане із вчиненням злочину 17.07.2024 за місцем проживання обвинуваченого та по відношенню до рідного дядька під час їх спільного вживання спиртними напоями.

Поза увагою суду першої інстанції також залишились обставини вчинення ОСОБА_6 тяжкого злочину та його невідворотні наслідки- настання смерті потерпілого.

Так, із встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_8 , який є його рідним дядьком, декілька ударів кулаком в область голови, потім відшукав дерев`яний брусок, яким наніс не менше одного удару в область гомілки та, не припиняючи свої протиправні дії, заподіяв потерпілому не менше двох ударів кулаком в область грудної клітини, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток лівої гомілки, перелому 3-6 ребер справа, перелому 3-7 ребер зліва, які носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Тобто, спосіб вчиненого злочину та його тяжкі наслідки вказує на підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого.

Хоча обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у вчиненому та, як наслідок критично поставився до своїх дій, активно сприяв розкриттю злочину, проте лише ці дві обставини не дають підстав для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

На переконання колегії суддів, наявність зазначених обставин, які пом`якшують покарання, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, зважаючи на його невідворотні наслідки, а також враховуючи задовільні дані про особу винного та обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, вказує, що призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, є явно несправедливим та не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з підстав, передбачених ч.1 ст. 414 КПК України через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Колегія суддів дійшла висновку, що законним, справедливим і таким, що сприятиме виправленню та попередженню вчинення ОСОБА_6 нових злочинів, буде покарання у виді реального позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

Є також слушними доводи прокурора про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України. Дійшовши висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, суд першої інстанції не достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, а також наслідки, що настали смерть потерпілого.

Колегія суддів наголошує, що наявність у ОСОБА_6 постійного місця проживання, задовільної характеристики, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, та що він не перебуває на спеціальних обліках, не знижують суспільну небезпечність вчиненого ним тяжкого злочину, та не є підставою для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що виправлення обвинуваченого можливе без відбуття ним покарання, з урахуванням думки потерпілої. В даному випадку, позиція потерпілої, яка просила про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, не є вирішальною, і ця думка враховується колегією суддів у сукупності як з даними про особу винного, які є задовільними, так і зважаючи на вчинення тяжкого злочину, його невідворотних наслідків, наявності встановленої обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо потерпілого, з яким обвинувачений перебуває у сімейних відносинах.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає неможливим виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, та не знаходить підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Рішення суду першої інстанції про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є неправильним.

Отже, вирок суду першої інстанції у відношенні ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, з ухваленням нового вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність через застосування закону, який не підлягає застосуванню.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу начальника Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 121 КК України та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Початок строку відбування ОСОБА_6 покарання рахувати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_12