Провадження № 1-кп/643/178/25
Справа № 643/7298/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2025

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005815 від 20.11.2015 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Хрестище Красноградського району Харківської області, громадянки України, заміжньої, з середньою освітою, яка працює тренером у клубі "Тероторія фітнес", яка зареєстрована за адресою: Харківська область, Красноградський район, с. Хрестище, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 станом на 21.05.2015 була працевлаштована на посаді тренера групових програм в спортивному клубі «Територія фітнес», що розташований за адресою м. Харків, пр. Тракторобудівників, 59/56, де проводила групові тренування.

В період часу з вересня 2014 по 21 травня 2015 року ОСОБА_7 систематично відвідувала групові тренування, які проводились в вищезазначеному спортивному клубі.

21.05.2015 в період часу з 20:15 по 21:07 ОСОБА_7 в приміщенні згаданого спортивного клубу приймала участь у груповому тренуванні по направленню «стретчинг», яке проводила тренер ОСОБА_6 .

В процесі вказаного групового тренування, приблизно о 21:05 ОСОБА_7 сиділа на підлозі, виконуючи спортивні вправи по розтягуванню м`язів, тим часом тренер ОСОБА_6 практично допомагала ОСОБА_7 виконувати спортивні вправи по розтягуванню м`язів.

Так, 21.05.2015 близько 21:05 ОСОБА_7 сиділа на підлозі в позі «трикутник», розробленої особисто тренером ОСОБА_6 . Під час виконання вищезазначеної вправи, п`ятка лівої ноги ОСОБА_7 лежала на правому коліні, п`ятка правої ноги знаходилась під лівим коліном, при цьому ОСОБА_7 нахиляла тулуб до підлоги, а стегна та коліна повинні були при виконанні вищезазначеної вправи опинитися прижатими до підлоги.

Під час виконання вищевказаної спортивної вправи по розтягуванню м`язів під назвою «трикутник», ОСОБА_7 попросила тренера ОСОБА_6 надати їй практичну допомогу під час виконання наданої спортивної вправи. На прохання ОСОБА_7 , з метою надання їй практичної допомоги, тренер ОСОБА_6 підійшла ззаду до ОСОБА_7 , яка сидячі на підлозі схиляла тулуб вперед, намагаючись прижати стегна та коліна до підлоги, в момент коли остання видохнула в черговий раз, ОСОБА_6 ,. діючи з власної необережності, не передбачаючи можливості настання шкоди для здоров`я потерпілої ОСОБА_7 , хоча повинна була і могла передбачати це та діяти з більшою обачністю, масою свого тіла навалилася зверху на спину ОСОБА_7 , додавши додаткову зовнішню силу на тіло останньої та зафіксувавши тазову ділянку її тіла, намагалась таким чином досягнути результату, щоб гомілки та стегна обох ніг ОСОБА_7 опинилися прижатими до підлоги, а груди опинилися у так званому «трикутнику», який складався з її нижніх кінцівок.

Необачні дії тренера ОСОБА_6 , а саме прикладання додаткової зовнішньої сили на тіло потерпілої ОСОБА_7 під час виконання спортивної вправи «трикутник» за вищезазначених обставин, призвели до критичного перерозтягання правого стегна з приєднанням ротаційного компоненту, внаслідок чого у потерпілої ОСОБА_7 утворився закритий уламковий гвинтоподібний перелам тіла правого стегна (діафізарний) із зміщенням кісткових уламків та формуванням міжм`язової гематоми.

Таким чином, тренер ОСОБА_6 , діючи з власної необережності, внаслідок своєї злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання вищезазначеної шкоди для здоров`я потерпілої ОСОБА_7 , хоча повинна була і могла передбачати це та діяти з більшою обачністю, за вищевказаних обставин, необережно спричинила потерпілій ОСОБА_7 закритий уламковий щитоподібний перелом тіла правого стегна (діафізарний) із зміщенням кісткових уламків та формуванням міжм`язової гематоми.

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи зазначені тілесні ушкодження відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинила злочин, передбачений ст. 128 КК України, тобто необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачена ОСОБА_6 у судовому засіданні вину не визнала, зазначила, що ОСОБА_7 в травні 2015 року займалася в її групі, ходила на тиждень п`ять разів. Деякий час ОСОБА_7 не ходила на тренування, потім з`явилася, повідомила, що хотіла би ходити на всі тренування скільки є на тижні. Обвинувачена пояснила, що така кількість тренувань не буде корисною, оскільки проводяться ввечері, після роботи. ОСОБА_7 повідомила, що у неї перевірки на роботі, вона постійно на роботі, має важкий графік. На попередження обвинуваченої, що це буде важко для тіла, вона сказала, що буде ходити скільки забажає. 21.05.2015 на останніх хвилинах тренування ОСОБА_8 попросила підійти до неї у вправі на підлозі. Обвинувачена зазначила, що під час роботи описує свої справи. Потерпіла сиділа так, що у неї права нога була знизу, ліва стопа лежала поряд з коліном на стегні правої ноги, права стопа під коліном лівої ноги. За проханням потерпілої ОСОБА_6 підійшла до неї, стала поряд, збоку спини на колінах на півпальцях правої стопи, таз був на п`ятках. Обвинувачена доторкнулася до ОСОБА_9 вказівним пальцем та сказала: «Відведи плечі назад, на рівні грудного відділу витягнись і в такому положення роби нахил вперед». Після цього стався хлопок, обвинувачена перебувала поряд. Як потім з`ясувалося, це була зламана кістка. Потерпіла впала та лежала. Обвинувачена пішла до адміністратора та попросила викликати швидку. У лікарню обвинувачена поїхала разом з ОСОБА_10 на швидкій. На питання лікаря ОСОБА_7 повідомила, що вона не падала, її ніхто не бив. У швидкій обвинувачена почула, що у ОСОБА_7 бурчало у животі. На питання обвинуваченої чи хоче вона їсти, потерпіла відповіла, що дуже хоче їсти, на роботі завал і вона п`є лише каву, поскаржилася на біль у цій нозі. На наступний день обвинувачена поїхала до потерпілої. При обвинуваченій до ОСОБА_7 прийшли два лікарі та вона їм розповіла, що саме в цьому місці вона інколи відчувала ниючий біль. На питання обвинуваченої лікарі повідомили, що такий перелом не характерний для молодої дівчини, таке буває у маленьких дітей, стариків або людей з хворими кістками. Також обвинувачена приїздила до потерпілої з менеджером та одним з директорів, запитували чи можуть чимось допомогти, на що потерпіла відмовилась. Потім ОСОБА_11 повідомила, що до клубу приходили поліцейські, колеги потерпілої, і сказали: «Ось чеки, ви маєте давати нам гроші.», попередили, що будуть «таскати по судах». Після цього приїзжали до ОСОБА_7 , розповідали, що приходили люди, вона відповіла, що не знає хто це та щоб не звертали уваги. При виписці пропонували потерпілій допомогу по реабілітації, вона погодилася, проте не подзвонила.

Не дивлячись на невизнання вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, яке їй інкримінується, її вина підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Поясненнями потерпілої ОСОБА_12 , наданими в судовому засіданні про те, що з вересня 2014 року про травень 2015 року була клієнтом спортивного клубу «Територія фітнес» за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, 59/56, де відвідувала групові заняття зі стрейчингу у тренера ОСОБА_6 . Потерпіла ходила на тренування тричі на тиждень з 20:15 по 21:15. 21.05.2015 за 5-10 хвилин до закінчення тренування тренер запропонувала зробити вправу «трикутник», яка полягала в тому, що сидячі на підлозі необхідно схрестити ноги в формі трикутника, стопу однієї ноги покласти на коліно іншої ноги, стопа іншої ноги знаходилася під коліном першої ноги і намагатися корпус нахилити якомога нижче до підлоги. У неї ця справа самостійно не виходила, тому періодично тренер їй допомагала, нахиляла корпус до підлоги. Того дня під час цієї справи ліва стопа потерпілої знаходилася на правому коліні, а права стопа під лівим коліном, вправа у неї не виходила і вона попросила тренера підійти. Тренер підійшла ззаду, стала на коліна та корпусом лягла потерпілій на спину та почала притискати її до підлоги, на 2-3 натиск відбувся гучний хлопок, права нога потерпілої деформувалася та почала опухати. Коли потерпіла спробувала поворухнути ногою, відчула сильний біль. Тренер побігла до адміністрації клубу, викликали швидку. Швидка наклала на ногу шину та госпіталізувала потерпілу до лікарні, де поставили діагноз закритий уламковий перелом зі зміщенням середньої третини правого стегна. До 27 травня перебувала на витяжині, а 27 травня їй зробили операцію. На стаціонарі перебувала до 10 червня 2015 року. Після щодо до 12 вересня 2015 року перебувала на амбулаторному лікуванні. Після цього ще місяці три потерпіла пересувалася з тростиною, реабілітація тривала півтора роки. На тому тренуванні перебувало приблизно 6-8 осіб. Обвинувачена приходила до лікарні з керівництвом, жодних вибачень від них не надходило, своєї вини вони не відчували. У потерпілої після оперативного втручання є шов на стегні довжиною 24 см, що виглядає не дуже естетично, відчуває біль при зміні погоди. Вона розповідала про механізм отримання травми. На питання захисника потерпіла повідомила, що отримувала нормальне харчування, не перебувала на дієті, каву пила одну чашку на день. Потерпіла відвідувала по декілька тренувань на день: пілатес, фітнес або стейчинг декілька місяців. До цієї травми жодних травм у потерпілої не було, з суглобами проблем не було.

Показаннями свідка обвинувачення ОСОБА_13 , наданими у судовому засіданні про те, що обвинувачена ОСОБА_6 була її тренером, потерпілу ОСОБА_7 бачила на тренуваннях. Тренування проходили в ТРЦ «Україна» за адресою пр. Тракторобудівників , 56/57 в м. Харкові. Під час тренування 21.05.2015 ввечері свідок почула звук, крику не було, звідки був звук не побачила. До потерпілої всі підбігли, питали що сталося. Денисенко повторювала: «Нога, нога». Таня-тренер викликала швидку, тренування закінчилося, бо необхідно було надати допомогу потерпілій. ОСОБА_6 поїхала зі швидкою до лікарні, потім повідомила, що у ОСОБА_7 був перелом кості. В групі це не обговорювали. На тренуванні було приблизно 10 осіб.

Також вина обвинуваченої підтверджується таким доказами, які були досліджені у судовому засіданні:

- випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2652 від 12.06.2015, з якої встановлено що в період з 21.05.2015 по 12.06.2015 ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом закритий осколковий перелом с/3 правої стегнової кістки зі зміщенням (т. 3 а.с.41);

- комп`ютерною томографією від 25.05.2015 ОСОБА_7 , якою підтверджується наявність у потерпілої уламкового перелому середньої третини діафіза правої стегнової кістки зі зміщенням (т. 3 а.с.42);

- випискою із медичної карти амбулаторного хворого №2652 від 11.09.2015, де зазначено, що у ОСОБА_14 має місце закритий перелом правої стегнової кістки в с/3, стан після оперативного втручання (т. 3 а.с.43);

- висновком судово-медичного експерта №371-с/16 від 10.03.2016, відповідно до якого у ОСОБА_7 мався закритий уламковий перелом правої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням, який виник від комбінованої дії сили, а саме внаслідок ротації та вигибу, та могли бути отримані не пізніше строку звернення потерпілої до лікувального закладу. По ступені тяжкості така травма відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості (т. 3 а.с.46-47);

- копією карти виїзду бригади екстреної медичної допомоги №409, яка 21.05.2015 о 21:07 виїжджала за адресою: АДРЕСА_2 до ОСОБА_7 (т.3 а.с.48-49);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.03.2016, під час якого потерпіла ОСОБА_7 за участю спеціаліста судово-медичного експерта ОСОБА_15 надала показання за механізмом завдання їй тілесних ушкоджень (т.3 а.с.50-51);

- висновком судово -медичного експерта № 834-С/16 від 30.04.2016, відповідно до якого експерт підтвердив, що у ОСОБА_7 мався закритий уламковий перелом правої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням. Показання ОСОБА_7 , на які вона посилається в ході проведення слідчого експерименту в цілому відповідають об`єктивним судово-медичним даним в частині механізму та строків отримання у неї тілесних ушкоджень. Утворення встановленого у ОСОБА_7 перелому в результаті лише самостійних дій потерпілої, без впливу із зовні сторонньої сили або перенесення маси тіла іншої людини та тіло потерпілої не можливо, з урахуванням конструктивних особливостей перелому. Будь-яких захворювань, або патологічних змін з боку опорно-рухового апарату у ОСОБА_7 на момент травми не малося (т. 3 а.с.52-53);

- висновком експерта №34-КЕ/2017 за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи від 07.04.2017, відповідно до якого у ОСОБА_7 в зв`язку із подіями 21.05.2015 мав місце закритий уламковий гвинтоподібний перелом тіла правого стегна (діафізарний) зі зміщенням кісткових уламків та формуванням міжм`язової гематоми. Дана травма утворилася від непрямої дії тупих предметів з прикладанням сил поза межами формування перелому, що призвело до згинання та скручування кістки вздовж її анатомічної вісі. Медична документація не містить даних щодо клінічних проявів загрозливих для життя явищ у ОСОБА_7 , пов`язаних із травмою правого стегна, що відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я. Будь-яких ознак зниження щільності кісткової тканини із зміненням її мікроархітекторики, які б були характерні для порушення обмінних процесів в організмі (при остеопорозі), або її хворобливої деструкції (при пухлинах), на ренгенограмах правої стегнової кістки ОСОБА_7 не встановлено. Надана медична документація також не містить будь-яких даних стосовно наявності у ОСОБА_7 захворювань або патологічних змін з боку опорно-рухового апарату та обміну речовин. Зазначене обґрунтовано унеможливлює утворення патологічного перелому стегна у ОСОБА_7 під час подій 21.05.2015, тобто експертна комісія повністю виключила можливість утворення гвинтоподібного перелому тіла (середньої частини) правого стегна у ОСОБА_7 внаслідок «її самостійних дій», а саме при самовільному активному нахилі її тулубу вперед в умовах сидіння в позі, зазначеної як поза «Лотосу». Дане ушкодження безумовно утворилося внаслідок прикладання додаткової зовнішньої сили на тіло ОСОБА_7 (додавання маси тіла іншої особи), при якому обов`язково фіксувалася тазова ділянка її тіла. Такі умови в сукупності із анатомо-фізіологічними особливостями опірно-рухливого апарату людини та тілобудови потерпілої, й призвели до критичного перерозгинання її правого стегна з приєднанням ротаційного компоненту, що відповідає тим обставинам, на які вона посилалася при проведенні слідчого експерименту 30.03.2016. Показання ОСОБА_6 стосовно обставин виникнення травми правого стегна у ОСОБА_7 , на які вона посилається, не містять зазначених вище умов травми та вказують більш на патологічний характер перелому, що не відповідає об`єктивним судово-медичним даним (т. 3 а.с.75-100);

- протоколом огляду речей від 27.12.2016, а саме: картки з пластику, кольорова з логотипом спортивного клубу, з різнокольоровим надписом «Територія Fitness», з зовнішнього боку картки мається штрих-код з особистим № НОМЕР_1 (т. 3 а.с.72).

Суд, виходячи з принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними доказів, передбачених ст. 22 КПК України, прийняв відмову сторони обвинувачення від допиту у судовому засіданні свідків обвинувачення ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та відмову сторони захисту від свідка захисту ОСОБА_16 .

Суд за клопотанням сторони захисту допитав свідків сторони захисту, які надали такі показання у судовому засіданні.

Свідок захисту ОСОБА_18 , керуюча фітнес-клубом «Територія фітнесу», у судовому засіданні пояснила, що обвинувачена працює у клубі з 2014 року. На кінець травня 2015 року потерпіла була клієнтом клубу біля року. 21.05.2015 біля 20:00 свідок була вдома, зателефонував співробітник клубу, повідомив про неприємну ситуацію. Відразу свідок прийшла до клубу. Зі слів свідків події, адміністратора, одна з клієнток отримала травму перелом, викликали швидку та потерпіла поїхала до лікарні. Свідок дивилася відеозаписи з камер відеоспостереження: потерпіла ОСОБА_7 сиділа спиною до камери, кінець тренування, це було її друге тренування в цей день. Потерпіла сіла в позі «лотос». Тренер по черзі підходила для корекції вправи. Потерпіла ОСОБА_19 її підізвала, тренер підійшла ззаду, бачила її на відео також ззаду, руки тренера лежали на плечах ОСОБА_19 , тиску, нахилів, різких рухів не було. Все тривало секунди. Дівчина з групи, прізвище не пам`ятає, чула звук схожий на хлопок під час тренування, потерпіла здригнулися. Відео не зберегли, оскільки від потерпілої скарг та претензій не мали, вона не брала компенсацію, казала, що не потребує допомоги. Через два тижні після події почалися погрози, вимагання коштів з боку колег потерпілої. Свідок з директором ОСОБА_20 їздили до лікарні, спілкувалися з лікарем, який лікував потерпілу. Він здивувався такій травмі потерпілої та казав, що в його практиці такого не було, при таких вправах таких травм бути не може. Прізвище лікаря свідок не пам`ятає. Потерпіла за той момент поки ходила на тренування, змінилася - втратила вагу та була блідою, як помітила свідок.

Свідок захисту ОСОБА_20 у судовому засіданні надав показання про те, що був заступником директора фітнес клубу «Територія фітнесу». Свідок бачив по відео всі події. Весною-літом 2015 р. йому подзвонила підлегла, менеджер клубу, ОСОБА_21 . Він подивився відео, питань до тренера не виникло, не відчували проблему для себе, як для клубу, співчували клієнту та, враховуючи репутацію, їздили у лікарню, спілкувалися з лікарем, запропонували потерплій допомогу у відновленні, потерпіла відмовилася. На відео під час тренування ОСОБА_6 сиділа навпочіпки біля потерпілої та було легке торкання двома пальцями до плеча, не лягала не неї всім своїм тілом, як описує потерпіла, потерпіла сама гнулася. Приблизно через місяць почалися претензії, про що свідку повідомила ОСОБА_22 , яка говорила, що потерпіла просила відшкодувати шкоду 100 тис. грн або вона буде відкривати кримінальну справу. Вони вважали, це вимаганням, вини не відчували, потерпіла була працівником правоохоронних органів, пішли на принцип та не піддалися шантажу. Свідок спілкувався з цього приводу з тренером, з іншими дівчатами групи, зрозуміли, що з їх боку проблем не було. Літвішко, тренер та інші учасники групи говорили, що ОСОБА_8 -потерпіла була виснажена, мучила себе дієтами, пила каву, занадто багато ходила на тренування, по 2-3 тренування в день. Потерпілу попереджали про шкоду відвідування такої кількості тренувань. Свідок повідомив, що не має медичної освіти. Відео не зберегли, думали, що воно є, але воно не зберіглося. Свідок повідомив, що вони наймали високого рівня спеціаліста для розуміння реальної ситуації, вони консультувалися з великою кількістю спеціалістів щодо травму потерпілої. Лікар потерпілої, прізвище якого він не пам`ятає, з яким свідок спілкувався щодо її травми, повідомив, що який би не був тиск, сама міцна кістка організму не може зламатися, якщо нема будь-якої ослабленості. З потерпілою свідок у лікарні не спілкувався та сам особисто не пропонував їй допомогу.

Аналізуючи надані свідками захисту показання, суд констатує, що такі показання не спростовують наявність в діях обвинуваченої ОСОБА_6 протиправних дій, які їй інкримінують. Допитані свідки не були очевидцями подій, а сприйняття ними подій з відеозаписів камер спостережень є їх особистим сприйняттям подій. Враховуючи, що і потерпіла, і обвинувачена під час події сиділи спиною до камери, свідки, які бачили події частково, без звуку, не могли оцінити в повній мірі події, що відбувалися, тим більше не могли оцінити силу тиску, який чинила тренер ОСОБА_6 на потерпілу. Також суд звертає увагу на суперечності у показах свідків захисту щодо моменту взаємодії обвинуваченої та потерпілої під час виконання вправи. Так, свідок ОСОБА_18 говорить, що бачила як руки тренера лежали на плечах потерпілої, свідок ОСОБА_20 зазначив, що бачив, що тренер торкнулася до плеча потерпілої двома пальцями.

При цьому сам відеозапис з камер відеоспостереження суду наданий не був, про те, що він існував та що на ньому було зафіксовано суду відомо лише зі слів свідків, а тому, враховуючи обов`язок суду щодо безпосереднього дослідження доказів, суд не бере до уваги повідомлення про зміст запису з камер відеоспостереження, оскільки такий запис не був предметом безпосереднього дослідження суду (ст. 23 КПК України). Такий запис перебував у володінні фітнес-клубу, де працювала обвинувачена, та при посиланні на нього, як на доказ, сторона захисту мала можливість для його збереження, для підтвердження своєї позиції щодо відсутності вини обвинуваченої, проте не вчинила таких дій, відеозапис суду не надала.

Слідчий вчиняв дії для отримання відеозаписів з камер відеоспостережень, проте такі записи надані органу досудового розслідування не були, оскільки записи з камер відеоспостереження за 21.05.2015 не збереглися, що підтверджується листом ТОВ «Продбуд» від 20.04.2016 (т. 3 а.с.70).

Суд не визнає допустимим доказом показання свідків захисту в частині повідомлення лікарем, що лікував потерпілу, що такої травми у молодої жінки не може бути при виконанні вправи, якщо нема будь-якої ослабленості, оскільки вони є показаннями з чужих слів, свідки не змогли назвати прізвище, ім`я по батькові лікаря, та такі показання спростовуються висновком за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи №34-КЕ/2017 від 07.04.2017, який визнано судом допустимим доказом.

Оцінюючи наданий стороною захисту консультативний висновок спеціаліста, наданий ОСОБА_23 12.06.2017, суд визнає цей доказ недопустимим, виходячи з такого.

Вимоги до змісту висновку експерта містяться у ст. 102 КПК України.

Зокрема, ч. 2 ст. 102 КПК України визначено, що у висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Наданий стороною захисту консультативний висновок спеціаліста ОСОБА_23 від 12.06.2017 такого зазначення не містить.

При цьому висновок експерта №34-КЕ/2017 за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи від 07.04.2017, наданий як доказ стороною обвинувачення, відповідає вимогам ст. 102 КПК України, є допустимим та належним доказом. Дана експертиза проведення судово-медичною комісією у складі: лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_24 зі стажем роботи з 1995 року, лікаря рентгенолога ОСОБА_25 зі стажем роботи з 1989 року, лікаря-травматолога ОСОБА_26 зі стажем роботи з 1982 року, лікаря-травматолога ОСОБА_27 зі стажем роботи з 1993 року, лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_28 зі стажем роботи з 2002 року, які були попереджені про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України та ознайомлені з правами, обов`язками експерта.

Таким чином, суд, оцінивши кожний доказ, приходить до висновку про належність, допустимість та достовірність зібраних у кримінальному провадженні доказів, які у своїй сукупності є достатніми для визнання обвинуваченої ОСОБА_6 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, тобто необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Дослідженням даних про обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_6 не судима, на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює фітнес тренером у фітнес-клубі «Територія фітнесу», де характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які пом`якшує покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставин, які обтяжуюють покарання обвинуваченої відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

При визначенні міри покарання обвинуваченій ОСОБА_6 за ст. 128 КК України суд враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, особу обвинуваченої, та вважає необхідним та достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченою нових злочинів, що відповідатиме вимогам ст.50, 65 КК України, призначити покарання у виді обмеження волі на певний строк та у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою вона обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, ближче до нижньої межі.

Разом з цим, під час дебатів прокурор заявив клопотання про звільнення ОСОБА_6 від покарання та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Обвинувачена заперечувала проти закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності та просила виправдати її, оскільки злочину вона не вчиняла.

Суд, розглянувши справу в загальному порядку, виконавши всі вимоги, передбачені ст. 283-288, 337, 344-380 КПК України, заслухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Суд застосовує норми КК України в редакції, що діяли на момент вчинення обвинуваченою злочину.

Відповідно до ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Отже, згідно з приписами вказаної статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком суду законної сили минули встановлені законом строки, обчислення яких призупиняється в разі ухилення особи, яка вчинила злочин від слідства та суду та переривається у випадку скоєння зазначеною особою нового злочину.

Як встановлено судом обвинувачена ОСОБА_6 вчинила злочин, передбачений ст. 128 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до до злочинів невеликої тяжкості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_6 вчинила даний злочин 21.05.2015, від досудового розслідування та суду не ухилялася та не переховувалася, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин не зупинявся та не переривався. Тобто, вищенаведені обставини свідчать, що строк притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності закінчився 21.05.2017.

Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Якщо ж обвинувачений заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину або виправдання, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні злочину, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання, а потім звільняє від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, керуючись ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Враховуючи те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що обвинувачена ухилялася від досудового розслідування та суду, не переховувалася, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин не зупинявся та не переривався, у зв`язку із чим слід визнати, що на момент постановлення вироку сплив строк давності вчиненого нею злочину за ст. 128 КК України, однак зважаючи на те, що обвинувачена заперечила проти закриття провадження у справі, суд вважає за необхідне визнати її винною у вчиненні злочину, призначити покарання, а потім звільнити від призначеного покарання за цим вироком у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження стосовно неї закрити.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченої не обирався.

У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_29 заявлений цивільний позов до цивільного відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_30 про відшкодування шкоди, завданої злочином, у сумі 115 715,47 грн.

При цьому за змістом ст. 129 КПК суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. Тому у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, натомість може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, цивільний позов підлягає залишенню без розгляду.

Процесуальні витратиу кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 2,7, 284-286, 288, 350, 368-370,371,373,374,376, 392,393,395,532 КПК України,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, та призначити їй покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_6 від покарання призначеного за вчинення злочину, передбаченого ст. 128 КК України та закриття кримінального провадження - задовольнити.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного за даним вироком покарання у виді обмеження волі на строк один рік, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0005815, внесене 20.11.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ст. 128 КК України - закрити.

Речові докази: пластикову особисту карту члена стортивного клубу «Територія фітнес» з №01004984, надану 27.12.2016 потерпілою ОСОБА_7 - зберігати в матеріалах судової справи.

Позов ОСОБА_29 до фізичної особи підприємця ОСОБА_31 про відшкодування шкоди, завданої злочином, залишити без розгляду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1