ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 622/335/19

провадження № 51-1113км25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000368, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Феськи, Золочівського району, Харківської області; проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Золочівського районного суду Харківської області від 07 листопада 2018 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 квітня 2024 року ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Золочівського районного суду Харківської області від 07 листопада 2018 року більш суворим покаранням за цим вироком ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Строк покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з дня набрання вироком законної сили та відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 30 жовтня 2018 року з розрахунку день за день.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 залишено без змін.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто на її користь із ОСОБА_8 20 000 гривень моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Суд встановив, що ОСОБА_8 26 жовтня 2018 року приблизно о 22:00, знаходячись за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в ході сварки, діючи умисно, з метою вбивства, сів зверху на ОСОБА_10 , затиснув своїми колінами її руки, чим обмежив рух, після чого закрив своєю рукою органи дихання потерпілої, спричинивши механічну асфіксію від якої настала її смерть.

Полтавський апеляційний суд 24 грудня 2024 року змінив вирок місцевого суду, виключив із вироку посилання на заяву обвинуваченого ОСОБА_8 про вчинений злочин і висновок судово-медичної експертизи №12/7/89-зл18 від 11 березня 2019 року як на докази винуватості ОСОБА_8 .

Також апеляційний суд призначив ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 14 років.

В іншій частині оскаржуваний вирок місцевого суду залишено без зміни.

Також у цьому кримінальному провадженні було ухвалено такі рішення:

- вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 03 липня 2020 року, яким ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

- ухвалу Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року, якою вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 03 липня 2020 року скасовано через допущені місцевим судом істотні порушення кримінального процесуального закону і призначено новий судовий розгляд.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить змінити ухвалу апеляційного суду і призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Аргументуючи свою позицію, зазначає, що апеляційний суд не взяв до уваги усі визначені законом обставини та безпідставно пом`якшив ОСОБА_8 покарання.

На думку потерпілої сторони, без належної уваги залишилися усі обставини та наслідки скоєного, ступінь тяжкості вчиненого особливо тяжкого злочину, дані про особу ОСОБА_8 , відсутність визнання вини, невідшкодування шкоди та негативна посткримінальна поведінка.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні представник потерпілої - адвокат ОСОБА_6 підтримала вимоги своєї касаційної скарги і просила її задовольнити на викладених підставах.

Захисник ОСОБА_7 і засуджений ОСОБА_8 вважали подану касаційну скаргу необґрунтованою, просили залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без зміни.

Прокурор ОСОБА_5 частково підтримала доводи касаційної скарги потерпілої сторони та вважала, що оскаржувану ухвалу слід скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог, викладених у касаційних скаргах.

Висновки судів про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено та кваліфікація вчиненого в касаційній скарзі не оспорюються.

Натомість потерпіла сторона вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через його м`якість.

Наведені доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Як передбачено ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, встановлених цим Кодексом, а обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, тобто з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За приписами ч. 2 ст. 416 КПК України при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 23 вересня 2019 року у справі №728/2724/16-к (провадження №51-7543кмо18), ч. 2 ст. 416 КПК України визначає вичерпний перелік випадків, коли при новому розгляді суд першої інстанції може застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, а саме тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку із необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання. При цьому положення ч. 2 ст. 415 КПК України не слід розглядати як такі, що дозволяють зробити виключення з указаного правила.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 03 липня 2020 року ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Золочівського районного суду Харківської області від 07 листопада 2018 року більш суворим покаранням за цим вироком суд призначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Зазначений вирок місцевого суду оскаржили представник потерпілого та обвинувачений. За результатами апеляційної перевірки згадане судове рішення місцевого суду скасовано ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року і призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Зі змісту названої ухвали убачається, що вирок суду першої інстанції було скасовано у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме у зв`язку з тим, що вирок оголошено без присутності обвинуваченого, його захисника та повідомлення їх про місце, дату й час такого оголошення і не перевірено доводи ОСОБА_8 про застосування до нього недозволених методів слідства.

За результатами нового розгляду місцевим судом ухвалено новий вирок, яким 16 квітня 2024 року ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Золочівського районного суду Харківської області від 07 листопада 2018 року більш суворим покаранням за цим вироком призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Аналізуючи судові рішення, прийняті в межах цього кримінального провадження як за результатами розгляду обвинувального акту, так і за результатами розгляду апеляційних скарг, з врахуванням положень ч. 2 ст. 416 КПК України Суд констатує, що після нового розгляду суд першої інстанції був позбавлений можливості застосувати щодо ОСОБА_8 закон про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилити покарання, оскільки вирок суду від 03 липня 2020 року не було скасовано з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Встановивши погіршення правового становища засудженого, допущене місцевим судом порушення правила ч. 2 ст. 416 КПК України в частині призначеного покарання було виправлено оскаржуваною ухвалою апеляційного суду шляхом пом`якшення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.

Таке рішення узгоджується із правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 07 грудня 2020 року у справі №444/2200/15-к (провадження №51-2322кмо18).

Колегія суддів вважає, що апеляційним судом належно мотивовано прийняте судове рішення, вказано положення закону, якими він керувався, а також зазначено підстави, з яких апеляційні скарги сторони захисту визнані обґрунтованими та частково задоволені.

Доводи касаційної скарги потерпілої сторони про те, що призначена ОСОБА_8 міра примусу є м`якою і не враховує усі визначені законом обставини є неспроможними, оскільки виправляючи допущене місцевим судом процесуальне порушення, колегія суддів апеляційного суду взяла до уваги фактичні дані та наслідки скоєного особливо тяжкого злочину, а також усі визначені законом дані про особу обвинуваченого і прийшла до обґрунтованого переконання, що покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років, відповідатиме вимогам статей 50 і 65 КК України.

На переконання Верховного Суду призначене ОСОБА_8 покарання, яке максимально наближене до верхньої межі санкції ч. 1 ст. 115 КК України, є співмірним характеру протиправних дій, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень і не сприймається як явно несправедливе внаслідок м`якості чи недостатнє для досягнення мети покарання.

Таким чином, за результатами касаційного розгляду колегією суддів касаційного кримінального суду не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, як про це зазначив представник потерпілої у касаційній скарзі, а тому ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Отже подану касаційну скаргу потерпілої сторони необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_11 ОСОБА_2 ОСОБА_3