Справа № 296/7236/25
Вирок

Іменем України

14 жовтня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000106 від 27.06.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, не одруженого, працюючого продавцем консультантом ФОП « ОСОБА_6 », зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 20.02.2014 Російською Федерацією (далі - РФ) розпочато збройну агресію проти України шляхом порушення збройними силами РФ всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням РФ порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і РФ про статус та умови перебування Чорноморського флоту РФ на території України від 28 травня 1997 року, для блокування військових частин ЗСУ.

Указом Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 в Україні оголошено часткову мобілізацію.

У подальшому у зв`язку зі збройною агресією РФ проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п.п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на території України з 24.02.2022 оголошена та проводиться загальна мобілізація.

Відповідно до Указу Президента № 272/2024 від 06.05.2024 загальну мобілізацію продовжено з 14.05.2024 на 90 діб.

Окрім того, указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, та який триває на даний час.

У ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991, під особливим періодом розуміється період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, оскільки з часу оголошення мобілізації Президент України рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав, з 17.03.2014 по даний час в Україні діє особливий період.

Військові формування, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України», це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

У цій же статті до органів військового управління, серед іншого, віднесено територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі СП), що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Також, у п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Таким чином, ТЦК та СП належать до військових формувань.

Громадянин України ОСОБА_5 , не пізніше 26 травня 2024 року, особисто створив власний обліковий запис (акаунт) на веб-ресурсі з обміну миттєвими повідомленнями «Telegram» під назвою « ОСОБА_7 », ідентифікаційний унікальний номер (ID) акаунта: , та, як єдиний його користувач, мав функціональні можливості публікувати та видаляти у вказаній соціальній мережі публікації, фото, відеоматеріали, ознайомлювався з текстовими та відеоматеріалами, аудіозаписами та зображеннями, розміщеними іншими користувачами.

Не пізніше 26.05.2024 ОСОБА_5 ознайомився на веб-ресурсі «Telegram» з публікаціями, розміщеними в обговоренні (чаті) спільноти « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( ІНФОРМАЦІЯ_3 зміст яких становили відомості про місця видачі повісток співробітниками-військовослужбовцями ТЦК та СП під час проведення ними заходів із мобілізації. При цьому, у чаті зазначеної спільноти з метою приховування протиправної діяльності її учасників розміщено інструкції щодо необхідності використання у повідомленнях умовних позначень, які вказували б на проведення військовослужбовцями ТЦК та СП мобілізаційних заходів, зокрема, «зелені», «гроза», «погана погода», «облава», «засада», «пишуть» тощо, з чим також ознайомився ОСОБА_5 .

У цей момент у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на перешкоджання законній діяльності військових формувань - ТЦК та СП в особливий період, шляхом поширення в обговоренні (чаті) спільноти «Житомир Повістки Chat» у реальному часі інформації щодо місць законної діяльності їх співробітників-військовослужбовців з проведення мобілізаційних заходів.

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_5 , 26.05.2024 о 10 год. 49 хв., перебуваючи у невстановленому слідством місці, в обговорення (чат) спільноти «Житомир Повістки Chat», надіслав текстове повідомлення: «Фуршет, біля мийки, зелений», тим самим поширив серед невизначеного кола осіб інформацію стосовно місця проведення мобілізаційних заходів та оповіщення населення співробітниками ТЦК та СП у реальному часі.

Продовжуючи діяти на виконання зазначеного умислу, ОСОБА_5 , у такий же спосіб, перебуваючи у невстановлених слідством місцях, відправив також наступні повідомлення у обговорення (чат) спільноти «Житомир Повістки Chat»:

- 22.09.2024 о 09:28 год.: «Нижня Польова, зупинка, і АТБ зелені писарі 3 шт»;

- 20.10.2024 об 11:22 год.: «Зелені пиняють Дякую» у відповідь на повідомлення іншого користувача, що починається за слів: «Довжик виїзд з міста...»;

- 24.10.2024 о 08:06 год.: «Дощ» у відповідь на повідомлення іншого користувача: « ОСОБА_8 »;

- 01.12.2024 о 10:04 год.: «На верхній польовій, дуже погана погода»;

- 31.12.2024 о 12:45 год.: « ОСОБА_9 »;

- 04.01.2025 об 11:53 год.: «Вітрука 57 в дворі зелені», чим поширив серед невизначеного кола осіб інформацію стосовно місця проведення мобілізаційних заходів та оповіщення населення співробітниками ТЦК та СП у реальному часі.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі, суду показав, що дійсно вчинив дане кримінальне правопорушення в час, місці та за обставин, зазначених в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового слідства. Щиро кається.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 добровільно визнав провину у вчиненні кримінального правопорушення, прокурор під час визначення порядку дослідження доказів по справі просив суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнати недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежитись допитом обвинуваченого, дослідити матеріали, що характеризують обвинуваченого як особу.

Відповідно до вимог процесуального законодавства судом роз`яснено учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України. Судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити відповідні обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що зміст ч. 3 ст. 349 КПК України йому зрозумілий, заперечень проти не дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він не має.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За таких обставин, враховуючи покази обвинуваченого, які відповідають фактичним обставинам справи й ним не оспорюються, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведеною та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 114-1 КК України як перешкоджання законній діяльності військових формувань в особливий період.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до положень ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Верховним Судом у постанові від 20.09.2023 по справі № 944/5954/22 наведено тлумачення прояву щирого каяття обвинуваченого.

Так, у вищевказаній постанові витлумачено, що при встановленні обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щирого каяття, необхідно враховувати, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль щодо вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого правопорушення. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести відповідальність за вчинене, а також ця обставина повинна знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У правовій державі покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій має використовуватись не надмірні, а лише необхідні й зумовлені метою заходи.

На реалізацію принципу, встановленого частиною другою статті 61 Конституції України, згідно з яким юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, спрямовані положення статті 65 КК України. Зазначений принцип, зокрема, конкретизовано у положеннях Кримінального кодексу України щодо системи покарань, звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у тому числі призначення більш суворого покарання.

Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.

Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення, та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.05.2023 винесеній за результатами розгляду справи № 135/563/22.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, наявності встановлених судом пом`якшуючих обставин, ставлення обвинуваченого до скоєного, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Крім цього, суд вбачає підстави для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

На переконання суду, у цьому випадку таке покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання новим злочинам.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 100 КПК України застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) майна знав про їх незаконне використання.

Згідно з ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення, за який передбачено основне покарання у виді позбавлення волі.

Спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду (ч. 2 ст. 96-1 КК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 28.05.2025 року накладено арешт на мобільний телефон марки Redmi 8A, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім-карткою: НОМЕР_3 , який є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Беручи до уваги те, що вказані речові докази були використані як знаряддя вчинення злочину, для виконання об`єктивної сторони вказаного злочину, злочин скоєно умисно, за його вчинення передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, суд доходить висновку щодо необхідності застосувати спеціальну конфіскацію.

Частиною 4 статті 174 КПК України визначено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації.

Оскільки суд дійшов висновку про спеціальну конфіскацію мобільного телефону марки Redmi 8A, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім-карткою: НОМЕР_3 , арешт накладений на вказаний предмет скасуванню не підлягає.

Шкода вчиненим кримінальним правопорушенням не заподіяна.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368, 369, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 114-1 КК України та призначити йому покарання у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 01 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки, а саме:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органу з питань пробації.

На підставі ст. 96-1, пункту 4 частини 1 статті 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію мобільного телефону марки Redmi 8A, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім-карткою: НОМЕР_3 , конфіскувавши в дохід держави.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1