СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/7876/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах володільця майна ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна відповідно до вимог ст. 169 КПК України,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді в інтересах ОСОБА_4 з скаргою на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна відповідно до вимог ст. 169 КПК України, в якій просить повернути тимчасово вилучене майно відповідно до протоколу обшуку від 13.06.2025 року, а саме:

- грошові кошти номіналом 100 доларів США на загальну суму 30000 доларів США;

- квитанції на продаж валюти у КБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.12.2024 №19 на суму 9400 доларів США;

- №21 на суму 9400 доларів США;

- №23 на суму 9000 далоарів США;

- №14 на суму 2200 доларів США;

- довіреність від 10.02.2021 серії НМС №250702 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на представництво АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », АДРЕСА_1 щодо користування банківським сейфом НОМЕР_26 на 1 арк.;

- довіреність від 10.02.2021 серія НМС №250703 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користування банківським сейфом НОМЕР_26 в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », АДРЕСА_1 ;

- договір оренди для зберігання цінностей та документів №ІБС-768/ФО/21 від 08.02.2021 на 3 арк.;

- додатковий договір №1 від 08.02.2022 до договору №ІБС0768/ФО/21 від 08.02.2021 на 1 арк.;

- додатковий договір №2 від 08.02.2022 до договору №ІБС -768/ФО/21 від 08.02.2021 на 1 арк.;

- аркуш паперу із надписом олівцем - 30000 євро, 8250 $,- 130400 $.

В обґрунтування скарги вказує, що 13.06.2025 рок убув проведений обшук на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 23.05.2025 року. Під час обшукубанківської скриньки НОМЕР_25 виявлено документи на ім`я ОСОБА_4 щодо купівлі-продажу квартири, будинку, дарування, нерухомості, заповіт, оформлення права на спадщину, документи про комунальні-платежі та оренди банківського сейфу в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », крім цього окремо у чорному поліетиленовому пакеті виявлено: - грошові кошти номіналом 100 доларів США на загальну суму 30000 доларів США;

- квитанції на продаж валюти у КБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.12.2024 №19 на суму 9400 доларів США;

- №21 на суму 9400 доларів США;

- №23 на суму 9000 далоарів США;

- №14 на суму 2200 доларів США;

- довіреність від 10.02.2021 серії НМС №250702 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на представництво АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », АДРЕСА_1 щодо користування банківським сейфом НОМЕР_26 на 1 арк.;

- довіреність від 10.02.2021 серія НМС №250703 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користування банківським сейфом № НОМЕР_1 в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », АДРЕСА_1 ;

- договір оренди для зберігання цінностей та документів №ІБС-768/ФО/21 від 08.02.2021 на 3 арк.;

- додатковий договір №1 від 08.02.2022 до договору №ІБС0768/ФО/21 від 08.02.2021 на 1 арк.;

- додатковий договір №2 від 08.02.2022 до договору №ІБС -768/ФО/21 від 08.02.2021 на 1 арк.;

- аркуш паперу із надписом олівцем - 30000 євро, 8250 $,- 130400 $.

У ході розслідування вказаного кримінального провадження арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку не накладався.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримала доводи викладені в скарзі та просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував щодо повернення майна.

Слідчий суддя дослідив матеріали справи та прийшов до висновку, що скаргу слід задовольнити.

Слідчим суддею встановлено, що головним слідчим управлінням Національної поліції України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000338, зареєстрованому в ЄРДР 23.02.2023 рок уза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 367 КК України.

Ухвалою Святошинскього районного суду м. Києва від 23.05.2025 року надано прокурорам групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000338 від 23.02.2023 дозвіл на проведення проведення обшуку у банківських комірках/скриньках НОМЕР_22 та НОМЕР_23 Депозитарія 482, які використовуються (орендуються) ОСОБА_4 у приміщенні банківської установи Преміум відділення № НОМЕР_2 АТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_2 , яка використовує приміщення, що на праві власності належить ОСОБА_8 РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_9 РНОКПП НОМЕР_4 , ОСОБА_10 РНОКПП НОМЕР_5 , ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », ЄДРПОУ НОМЕР_6 , ОСОБА_11 РНОКПП НОМЕР_7 , ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », ЄДРПОУ НОМЕР_8 , ОСОБА_12 РНОКПП НОМЕР_9 , ОСОБА_13 РНОКПП НОМЕР_10 , ОСОБА_14 РНОКПП НОМЕР_11 , ОСОБА_15 РНОКПП НОМЕР_12 , ОСОБА_16 РНОКПП НОМЕР_13 , ОСОБА_17 РНОКПП НОМЕР_14 , ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_6 », ЄДРПОУ НОМЕР_8 , ОСОБА_18 РНОКПП НОМЕР_15 , ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » ЄДРПОУ НОМЕР_16 , ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_8 » ЄДРПОУ НОМЕР_17 , ОСОБА_19 РНОКПП НОМЕР_18 , ОСОБА_20 РНОКПП НОМЕР_19 , ОСОБА_18 РНОКПП НОМЕР_15 , ПАТ « ІНФОРМАЦІЯ_9 » ЄДРПОУ НОМЕР_20 , ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_10 » ЄДРПОУ НОМЕР_21 , з метою відшукання і вилучення наступних речей та предметів (документів): - чорнові записи, записники, «тіньова» бухгалтерія в паперовому та електронному вигляді, в тому числі на носіях інформації (флеш-накопичувачах, жорстких дисках), персональні комп`ютери, ноутбуки, планшети, мобільні телефони, грошові кошти, банківські картки, договори на відкриття індивідуальних банківських сховищ та/або довіреностей на їх користування, документація та печатки підприємств з ознаками фіктивності, в тому числі таких як ПП « ОСОБА_21 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_11 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 », підроблені бухгалтерські та первинні документи щодо взаємовідносин ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_14 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_15 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_16 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_17 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_18 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_19 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_19 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_20 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_21 » з підприємствами з ознаками фіктивності.

13.06.2025 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , у банківських комірках/скриньках НОМЕР_24 та НОМЕР_25 Депощиторія 482, які використовуються ОСОБА_4 у приміщенні банківської установи Преміум відділення № НОМЕР_2 АТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », під час якого виявлено та вилучено, зокрема: грошові кошти номіналом 100 доларів США на загальну суму 30000 доларів США;

- квитанції на продаж валюти у КБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.12.2024 №19 на суму 9400 доларів США;

- №21 на суму 9400 доларів США;

- №23 на суму 9000 далоарів США;

- №14 на суму 2200 доларів США;

- довіреність від 10.02.2021 серії НМС №250702 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на представництво АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », АДРЕСА_1 щодо користування банківським сейфом НОМЕР_26 на 1 арк.;

- довіреність від 10.02.2021 серія НМС №250703 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користування банківським сейфом НОМЕР_26 в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », АДРЕСА_1 ;

- договір оренди для зберігання цінностей та документів №ІБС-768/ФО/21 від 08.02.2021 на 3 арк.;

- додатковий договір №1 від 08.02.2022 до договору №ІБС0768/ФО/21 від 08.02.2021 на 1 арк.;

- додатковий договір №2 від 08.02.2022 до договору №ІБС -768/ФО/21 від 08.02.2021 на 1 арк.;

- аркуш паперу із надписом олівцем - 30000 євро, 8250 $,- 130400 $.

Арешт на вилучене на майно не накладався.

Згідно з частиною першою статті 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, зокрема, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Пунктом 1 частини першої статті 303 КПК передбачено, що на досудовому провадженні, серед іншого може бути оскаржена бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 КПК, а також рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування.

За загальним правилом статус тимчасового вилученого майно набуває з моменту фактичного позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких воно перебуває, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення (частини першої статті 167 КПК України).

Згідно з абзацом першим частиною другою статті 168 КПК тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно з пункту 6 частини другої статті 235 КПК України ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.

При обшуку слідчий має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (частина сьома статті 236 КПК України).

Вирішуючи питання про відповідність вилученого майна критерію тимчасово вилученого і наявність правових підстав для його повернення власнику, слідчий суддя виходить із такого.

Відповідно до частини п?ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У цій справі не оспорюється той факт, що вилучення майна працівниками правоохоронного органу під час обшуку житла заявника, становило втручання у право на майно у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Слідчий суддя вважає, що такі заходи становили втручання, яке охоплюється сферою застосування другого абзацу статті 1 Першого протоколу щодо здійснення "контролю за користуванням майном" (див. наприклад, рішення у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (Plakhteyev and Plakhteyeva v. Ukraine),заява № 20347/03, п. 530, від 12 березня 2009 року; та вищезгадане рішення у справі "East/West Alliance Limited" (East West Alliance Limited), п. 185).

Найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу державної влади у мирне володіння майном має бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності для цілей статті 1 Першого протоколу, як і для цілей статті 8 Конвенції передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає в себе свободу від свавілля (див., серед інших джерел, рішення у справі "Смірнов проти Росії" (Smirnov v. Russia), заява № 71362/01, пп. 55-56, від 7 червня 2007 року, та рішення у справі "Коваль та інші проти України" (Koval and Others v. Ukraine), заява №22429/05, п. 125, від 15 листопада 2012 року).

Слідчий суддя бере до уваги, що метою проведення обшуку є виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб (частина перша статті 234 КПК України). Ухвала про обшук є юридичною підставою відшукання та вилучення речей і документів, які мають значення для досудового розслідування (пункт 5 частини п?ятої статті 234 КПК України).

Водночас, за висновком слідчого судді, ухвала про обшук житла чи іншого володіння особи не може бути підставою подальшого зберігання правоохоронним органами вилученого майна, навіть, якщо воно має значення для досудового розслідування і входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

Такого висновку слідчий суддя дійшов, виходячи з положень частини першої статті 100 КПК України, відповідно до якої речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166 (тимчасовий доступ до речей),170-174 КПК України (накладення арешту на майно), а також виходячи з загальних засад кримінального провадження, таких як принцип верховенства права, законність, недоторканність права власності.

Слідчий суддя бере до уваги, що частина шоста статті 9 КПК України визначає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Положення КПК України неоднозначно регулюють питання кримінального провадження в аспекті необхідності накладення арешту на майно, щодо якого надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

Відсутність правової визначеності, що є елементом принципу верховенства права, підтверджується відсутністю єдиної правозастосовчої практики судами та наукових підходів щодо правового статусу майна, вилученого в ході обшуку.

Існує декілька підходів до тлумачення норми частини сьомої статті 236 КПК України.

Позиція у судовій практиці полягає в тому, що усе майно, вилучене під час обшуку, має статус тимчасово вилученого майна безвідносно того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання. З метою ж недопущення необґрунтованого обмеження права власності особи під час кримінального провадження законодавцем визначений строк, у межах якого слідчий/прокурор зобов`язані звернутись із клопотанням про його арешт. Або ж у іншому випадку якнайшвидше повернути таке майно власнику. А вже потім за наслідком арешту майна на підставі судового рішення правовий режим вилученого майна із режиму "тимчасово вилучене майно" трасформується у "арештоване майно" із відповідною правовою підставою, визначеною частиною другою статтею 170 КПК України (як речовий доказ, предмет спеціальної конфіскації, конфіскації або майно, що може бути предметом відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення). Така позиція викладена, зокрема, в ухвалах АП ВАКС від 04.08.2022 у справі № 991/2493/22, від 23.01.2023 у справі № 991/6694/22.

Також існує позиція, що майно, яке дозволив вилучити слідчий суддя в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку, не є тимчасово вилученим у розумінні частини сьомої статті 236 КПК України. Водночас вилучене під час обшуку майно, що прямо було вказано в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на обшук і відповідає критеріям частини першої статті 98 КПК України, на цій підставі визнається речовим доказом, і на нього має розповсюджуватися встановлений статті 100 КПК України порядок зберігання речових доказів. Наведене свідчить, що протягом досудового розслідування, з моменту вилучення майна, повинні бути виконані вимоги частини першої статті 100 КПК України, або статей 170-174 КПК України, тобто - невідкладно повернуті вилучені речові докази, або накласти на них арешту з підстав та в порядку, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170, частин першої - третьої статті 171, статей 172- 173 КПК України, після виконання усіх дій, пов`язаних з оглядом, описом тощо (частина друга статті 100 КПК України). У такому разі строк, визначений у абзаці частини п`ятої статті 171 КПК України, що стосується тимчасово вилученого майна, яке було вилучене під час санкціонованого обшуку та про яке прямо не було зазначено в ухвалі слідчого судді, не застосовується.

Відповідно до статті 16 КПК України обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчий суддя, керуючись частиною шостою статті 9 КПК України та загальними засадами кримінального провадження, робить висновок, що ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз. Натомість, тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном можливе внаслідок арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження (частина перша статті 170 КПК України).

Арешт може застосовуватися до майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт; підстави застосування арешту майна; перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

За таких обставин судовий контроль під час розгляду клопотання про дозвіл на проведення обшуку не може одночасно поширюватися і на вирішення питання про обмеження права власності особи, у якої цей обшук буде проведений. Адже предметом судового контролю є легітимність, необхідність і пропорційність втручання у право особи на приватність (в першу чергу, недоторканність житла чи іншого володіння особи), в той час як обмеження права власності потребує окремого судового вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Отже, норми КПК України передбачають єдиний вид судового рішення, спрямованого на обмеження права власності особи під час досудового розслідування, - ухвалу про арешт майна (частина п`ята статті 173 КПК України).У такому разі буде дотримано вимогу законність втручання право власності під час кримінального провадження здійснюється.

За таких обставин, слідчий суддя зазначає, що вилучене майно, що належать до переліку речей, дозвіл на відшукання яких прямо надано в ухвалі слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку, підлягають якнайшвидшому поверненню власнику майна, якщо після їх відшукування не вирішено питання про арешт майна.

Відповідно до вимог КПК України обмеження прав власника щодо належного йому майна можуть мати місце у зв`язку з тим, що відповідні речі містять відомості, які мають значення для кримінального провадження. Відповідні обмеження мають бути розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя встановив недотримання органом досудового розслідування у цьому випадку розумного строку утримання майна, оскільки питання арешту цього майна не вирішувалось.

З цих підстав скаргу визнає обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 100, 167-169, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах володільця майна ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна відповідно до вимог ст. 169 КПК України- задовольнити.

Повернути тимчасово вилучене майно відповідно до протоколу обшуку від 13.06.2025 року, а саме:

- грошові кошти номіналом 100 доларів США на загальну суму 30000 доларів США;

- квитанції на продаж валюти у КБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.12.2024 №19 на суму 9400 доларів США;

- №21 на суму 9400 доларів США;

- №23 на суму 9000 далоарів США;

- №14 на суму 2200 доларів США;

- довіреність від 10.02.2021 серії НМС №250702 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на представництво АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », АДРЕСА_1 щодо користування банківським сейфом НОМЕР_26 на 1 арк.;

- довіреність від 10.02.2021 серія НМС №250703 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користування банківським сейфом НОМЕР_26 в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », АДРЕСА_1 ;

- договір оренди для зберігання цінностей та документів №ІБС-768/ФО/21 від 08.02.2021 на 3 арк.;

- додатковий договір №1 від 08.02.2022 до договору №ІБС0768/ФО/21 від 08.02.2021 на 1 арк.;

- додатковий договір №2 від 08.02.2022 до договору №ІБС -768/ФО/21 від 08.02.2021 на 1 арк.;

- аркуш паперу із надписом олівцем - 30000 євро, 8250 $,- 130400 $.

Ухвала остаточна та в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1