Номер провадження: 11-кп/813/481/25 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадженні №0000472 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 15.07.2025 щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Любимівка Нововоронцовського району Херсонської області, громадянки України, що зареєстрована місце та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.436-2 КК України.

в с т а н о в и в:

Цим вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнановинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.436-2 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч.1 ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

Встановлені судом обставини.

Судом першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватою у тому, що вона, достовірно усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії проти України, яка розпочалася 24.02.2022 року повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення її території, достеменно знаючи та розуміючи факт захоплення та подальшого незаконного утримання окупаційною адміністрацією РФ та ЗС РФ території м. Херсон та Херсонської області, влітку 2022 року, знаходячись на тимчасово окупованій території м. Херсон Херсонської області, більш точного часу та місця досудовим розслідуванням не встановлено, керуючись ідеологічними мотивами, підтримуючи дії держави агресора у проведенні агресивної війни проти України, діючи з прямим умислом, вступила у злочинну змову з невстановленими особами, спрямовану на поширення матеріалів у яких міститься заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, а також доведення цих відомостей до мешканців м. Херсон Херсонської області, отримала від невстановлених в ході досудового розслідування представників окупаційної влади, яка діяла на території м. Херсон Херсонської області, матеріали, а саме друковані видання газети «Надднепрянская правда Издание военно-гражданской администрации Херсонской области» за №1 від 29.07.2022; №3 від 14.07.2022; №4 від 21.07.2022; №7 від 11.08.2022 та газету «Комсомольська правда» за №9 від липня 2022 року, у яких містяться текстові публікації з висловлюваннями, вираженими у формі виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, які влітку 2022 року, знаходячись на тимчасово окупованій території м. Херсон Херсонської області, більш точного часу та місця досудовим розслідуванням не встановлено, здійснила їх поширення серед робочого колективу «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсон».

Суд кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.28, ч.2 ст.436-2 КК України, як поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із рішенням суду захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку щодо неї з підстав однобічності та неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Свої доводи мотивує тим, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

На думку захисника, докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та були досліджені під час судового розгляду, свідчать про те, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення є недоведеним, оскільки стороною обвинувачення не було надано тих достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом у їх сукупності, свідчили б про винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення.

Також вказує, що всі свідки обвинувачення в своїх поясненнях вказували, що бачили вказані газети, проте на зазначають, які саме номери газет були, яку вони містили інформацію та чи мала на меті ОСОБА_8 їх розповсюджувати чи так само як і інші особи, лише ознайомлювалася з їх змістом заради цікавості, що ж саме в них за інформація та заради спалювання у вогнищі.

Крім того, свідки захисту зазначили, що свідки обвинувачення могли обмовити ОСОБА_8 через неприязні відносини ще до початку повномасштабного вторгнення.

Тому, оцінюючи дослідженні по справі докази з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності, слід прийняти до переконання, що вони не обґрунтовують та не доводять пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, а тому її необхідно виправдати в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.436-2 КК України, з підстав передбачених п.3 ч.1 ст.373 КПК України, тобто за недоведеністю наявності в її діянні складу кримінального правопорушення, оскільки зібрані у справі докази не підтверджують вказаного обвинувачення, всі можливості зібрання додаткових доказів вичерпані, а сумніви щодо доведеності обвинувачення усунути неможливо, а тому слід тлумачити їх на користь обвинуваченої.

Просить вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 15.07.2025 щодо ОСОБА_8 скасувати та постановити виправдувальний вирок.

У запереченнях прокурор указує на необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , просить її залишити без задоволення, а вирок щодо неї без змін.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію захисника ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні вимоги сторони захисту, просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, апеляційний суд дійшов до такого.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.436-2 КК України, за встановлених і викладених у вироку обставин, підтверджені зібраними у встановленому законом порядку доказами, дослідженими у суді та проаналізованими у вироку.

Згідно із ч.1 ст.94 КПК України суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, адже ні підозра, ні обвинувачення не можуть відповідно до ч.3 ст.17 КПК України ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а сукупність зібраних доказів, суд оцінює з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченої ОСОБА_8 повністю доведена, а вчинене нею кримінальне правопорушення правильно кваліфіковано за ч.2 ст.28, ч.2 ст.436-2 КК України, що полягає у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Доводи захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення були предметом перевірки в суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Винуватість ОСОБА_8 у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, вчинена за попередньою змовою групою осіб, за обставин, викладених у вироку, суд обґрунтував доказами, яким надав належну правову оцінку.

Доводи сторони захисту про відсутність у її діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення та не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливості їх отримати, а також відсутність прямого умислу на виготовлення та поширення, є безпідставними, виходячи з наступного.

Як випливає з вироку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.436-2 КК України, встановивши при цьому усі необхідні елементи складу злочину, у тому числі і його об`єктивну та суб`єктивну сторони, що спростовує доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд під час розгляду справи та постановлення вироку допустив однобічність та неповноту судового слідства, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні не визнала та показала, що працює в міському комунальному підприємстві «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсон» (далі МКП «ВУВКГ м. Херсон») заступником начальника управління. Під час окупації м. Херсона продовжувала виконувати свої обов`язки, перебувала у місті. Газети, про які зазначено в пред`явленому обвинуваченні, вона не розповсюджувала. Вважає свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 упередженими до неї. Зазначила, що ще до повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, у неї зі свідком ОСОБА_9 , яка була начальником лабораторії МКП «ВУВКГ м. Херсон», був конфлікт, остання заборонила їй заходити до лабораторії. Свідок ОСОБА_11 виконувала вказівки ОСОБА_9 , а свідка ОСОБА_10 хотіла зайняти її посаду в МКП «ВУВКГ м. Херсон». Якісь газети на території підприємства під час окупації м. Херсона дійсно були, але звідки вони взялися та їх зміст, вона не знає. Диспетчерська відкрита цілодобово. На підприємстві є інформаційний відділ по зв`язкам з громадськістю.

Незважаючи на її заперечення проти обвинувачення, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного вище кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що вона працює в МКП «ВУВГКГ м. Херсон». Влітку 2022 року ОСОБА_8 особисто приносила газети «Наддніпрянська правда» №1, поклала їх на вікно та сказала: «читайте». Хто приніс газету «Комсомольську правду» не бачила.

Показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що під час окупації м. Херсона вона працювала разом з обвинуваченою, на даний час з МКП «ВУВГКГ м. Херсон» звільнилася. Вона була однією з старших змін, іншими старшими змін були ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Графік роботи був два дні на тиждень. Влітку 2022 року в диспетчерській МКП «ВУВГКГ м. Херсон» з`явилися газети «Наддніпрянська правда» та «Комсомольська правда». Хто їх приніс вона не знає. Обвинувачена декілька разів просила її роздати вказані газети працівникам підприємства, але вона відмовилась. Зміст газет їй невідомий, але, на її думку, вони були видані окупаційною владою, оскільки на першій сторінці однієї з газет був зображений ОСОБА_14 .. Працівникам підприємства вона їх не роздавала.

Показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що вона працює в МКП «ВУВГКГ м. Херсон» з 2021 року, обвинувачена є її начальником. Влітку 2022 року, під час окупації м. Херсон, в диспетчерській, де у неї робоче місце, з`явилися газети «Наддніпрянська правда» та «Комсомольська правда». Обвинувачена один раз попросила роздати їх працівникам своєї бригади для ознайомлення. Вказані газети були російською мовою, вона їх підлеглим не давала.

Показаннями свідка ОСОБА_15 про те, що обвинувачена є заступником начальника очисних споруд, а вона працює там же оператором. В серпні-вересні 2022 року, коли вона приходила на роботу, газети вже були на її робочому місці. Хто їх приніс вона не знає. Зміст газет їй невідомий, але вони були російські, бачила заголовок «Росія тут назавжди». Особисто її обвинувачена не просила розповсюджувати вказані газети, також вона не бачила щоб обвинувачена розповсюджувала чи просила це зробити інших осіб, але зі слів ОСОБА_12 знає, що ОСОБА_8 давала їй вказівку здійснювати розповсюдження газет «Наддніпрянська правда» та «Комсомольська правда» серед працівників. Не бачила щоб ці газети хтось розносив по території підприємства.

Показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що під час окупації м. Херсон працювала на посаді начальника лабораторії контролю стічних вод Херсонського водоканалу. Лабораторія знаходиться на території очисних споруд. З травня по серпень 2022 року вона перебувала у відпустці. Зі слів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 знає, що в період її відпустки ОСОБА_8 приносила в лабораторію газети російської пропаганди, зокрема, « Комсомольська правда». Газету «Комсомольська правда» №9 забрала зі свого столу як доказ. Особисто не бачила, щоб обвинувачена розносила газети. Частину газет, які були в лабораторії в подальшому, вона передала працівника СБУ.

Показаннями свідка ОСОБА_18 про те, що працює маляром на очисних спорудах водоканалу, бачила газети у приміщенні диспетчерської на підприємстві, хто їх туди приніс вона не знає, щодо неприязних взаємовідносин ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 їй нічого невідомо.

Показаннями свідка ОСОБА_19 , яка дала аналогічні показання, що на її робочому місці в МКП «ВУВГКГ м. Херсон бачила російські газети, але хто їх приніс не знає.

Зазначені вище показання свідків, суд першої інстанції правильно визнав достовірним джерелом доказів, оскільки вони узгоджуються між собою щодо фактичних обставин кримінального провадження та підтверджуються іншими письмовими доказами, а саме:

-газетами «Надднепрянская правда Издание военно-гражданской администрации Херсонской области» за №4 від 21.07.2022; №7 від 11.08.2022 виданих ОСОБА_20 ;

-газетами «Надднепрянская правда Издание военно-гражданской администрации Херсонской области» за №1 від 29.07.2022; №3 від 14.07.2022; та газетою «Комсомольська правда» за №9 від липня 2022 року, виданих ОСОБА_10

-висновком експерта №СЕ-19/102-24/17524-ЛД, відповідно до якого у досліджених друкованих виданнях газет:

а) «Надднепрянская правда Издание администрации Херсонской области» №1 від 29.06.2022, а саме у статтях: «россия пришла в Херсонскую область НАВСЕГДА!» на арк.1; «Обращение к жителям Херсонщины Военно-гражданской администрации Херсонской области ОСОБА_21 » на арк. 1; «Херсонская область в составе россии» на арк 3;

б) «Надднепрянская правда Издание военно-гражданской администрации Херсонской области» №3 від 14.07.2022, а саме у статтях: «серия украинских терактов захлеснула Херсон. Что делать?» на арк.3, «коварный удар» на арк.4;

в) «Надднепрянская правда Издание военно-гражданской администрации Херсонской области» за №4 від 21.07.2022, а саме у статті «НАZIональная идея, как путь в бездну» на арк. 4-5;

г) «Надднепрянская правда Издание военно-гражданской администрации Херсонской области» за №7 від 11.08.2022, а саме у статтях: «Русские люди с украинскими паспортами» на арк.3; «Власти Херсонской области планируют административную реформу» на арк.11;

д) «Комсомольська правда» за №9 від липня 2022 року, а саме, у статтях «Выбор сделают жители: Херсонщина готовится к референдуму » на арк.2; «Мы живем в одной стране» на арк.3; «Украине пора прощаться с освобождёнными от Киева территориями, а не мечтать об их возврате» на арк.7 містяться текстові публікації з висловлюваннями вираженими у формі виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв в основу свого висновку про винуватість ОСОБА_8 висновок експерта №СЕ-19/102-24/17524-ЛД, яким підтверджено, що публікації зазначених газет містять виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, а також показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , які прямо вказали, що обвинувачена приносила такі газети, видані окупаційною владою, та просила їх роздати для ознайомлення працівникам підприємства, а також правильно визнав, що такі дії обвинуваченої є способом поширення зазначених друкованих матеріалів.

Указані докази узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 про те, що влітку 2022 року на території МКП «ВУВГКГ м. Херсон» були газети з «пропагандою», видані окупаційною владою.

Також суд обгрунтовано визнав допустимими доказами показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_9 про те, що влітку 2022 року ОСОБА_8 здійснювала поширення на території МКП «ВУВГКГ м. Херсон» газет з російською пропагандою, і про вказаний факт вони дізналися від інших працівників підприємства, тобто з чужих слів, оскільки показання свідків в цій частині підтверджуються іншими допустимими доказами - показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , які безпосередньо підтвердили факт вчинення обвинуваченою протиправних дій, які їй інкримінуються, з чим погоджується і колегія судів.

Водночас, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги доводи сторони захисту про те, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 могли обмовити ОСОБА_8 через неприязні відносини, оскільки це не знайшло свого підтвердження.

Вказані свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність за ст.384, 385 КК України, та, будучи приведеними до присяги, зазначили, що не мають підстав обмовляти обвинувачену ОСОБА_8 .

При цьому суд врахував показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , з якими обвинувачена не мала конфліктів, які у своїй сукупності узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а тому у суду не було підстав ставити під сумнів їх достовірність.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав неналежними доказами, надані сторонами, зокрема, показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , оскільки їх показання не містять інформації щодо предмету доказування та не спростовують встановлених судом обставин, що ОСОБА_8 здійснювала поширення зазначених вище матеріалів.

Показання свідка ОСОБА_25 стосуються обставин, поширення ОСОБА_8 матеріалів у квітні 2022 року, які їй не інкримінуються, а тому показання цього свідка є неналежним доказом.

Протоколи огляду від 01.10.2024 та 02.10.2024, речові докази, вилучені 01.10.2024 під час проведення огляду адміністративної будівлі МКП «ВУВГКГ м. Херсон, протокол обшуку від 01.10.2024 року не містять інформації щодо предмету доказування, тому суд обґрунтовано визнав їх неналежними доказами.

Також суд обґрунтовано визнав неналежним та недопустимими доказами показання свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , даних в порядку ст.615 КПК України, висновок експерта №458/23 від 22.07.2024 року, висновок експерта №21584/23-36 від 05.06.2024 року, протокол огляду приміщення ПрАТ «Херсонська міська друкарня», які були зібрані у межах досудового розслідування кримінальних проваджень № 000411 та № 000249, оскільки прокурором не надано процесуальних рішень, які б підтверджували зв`язок зазначених кримінальних проваджень з даним кримінальним провадженням №0000472 або з кримінальним провадженням № 0000265, з якого було виділено кримінальне провадження №0000472, а тому зазначені докази не є допустимими в даному кримінальному провадженні.

Крім того, вони також є неналежними, оскільки, окрім випуску № 3 газети «Надднепрянская правда», предметом експертного дослідження №458/23 від 22.07.2024 року, були випуски газети «Надднепрянская правда» №2, 5, 6, 8; випуски газети «Комсомольська правда» № 10. Предметом експертного дослідження №21584/23-36 від 05.06.2024 року були газети «Надднепрянская правда» №6, 8, 12, 13, 14, які не відносяться до газет, поширення яких ставиться в провину ОСОБА_8 .. Показання свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 також не пов`язані з обвинуваченням ОСОБА_8 .

Разом з цим, ОСОБА_8 обвинувачується, в тому, що вона поширювала газети «Надднепрянская правда» №10 від 02.09.2022 та газету «Комсомольська правда» №12 від серпня 2022 року, у яких містяться текстові публікації з висловлюваннями, вираженими у формі виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році.

При цьому суд правильно не погодився з пред`явленим ОСОБА_8 обвинуваченням у цій частині, оскільки, як зазначено вище, у відповідності до пред`явленого обвинувачення, протиправні дії ОСОБА_8 вчинила влітку 2022 року, а газета «Надднепрянская правда» №10 була надрукована 02.09.2022, тобто після закінчення періоду часу, що ставиться їй у провину.

Крім того, твердження сторони обвинувачення, що вказані випуски газет містяться текстові публікації з висловлюваннями, вираженими у формі виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, не знайшли свого підтвердження, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів, які б доводили вказані обставини.

Отже, обставини обвинувачення в цій частині не знайшли свого підтвердження, проте це не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_8 в іншій частині та кваліфікацію її протиправних дій.

Також необхідно вказати на те, що органом досудового розслідування не ставилося у провину ОСОБА_8 виготовлення друкованих матеріалів (газет).

Що ж до наявності прямого умислу на поширення матеріалів, то він доведений сукупністю вищезазначених доказів, зокрема, показаннями свідків, відповідно до яких, обвинувачена ОСОБА_8 , яка обіймала керівну посаду на підприємстві, приносила «пропагандистські» газети та вимагала їх поширити серед робітників підприємства.

Такі дії ОСОБА_8 вказують, що вона усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала суспільно небезпечні наслідки та бажала їх настання, а отже вчинила їх з прямим умислом, що в свою чергу спростовує твердження сторони захисту про відсутність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Сукупність досліджених судом доказів, які є належними, допустимими та достовірними, у своєму взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.436-2 КК України, і винуватість ОСОБА_8 у вчиненні цього кримінального правопорушення доведена повністю.

Невизнання ОСОБА_8 своєї винуватості, суд правильно розцінив як обраний нею спосіб захисту.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, визначений КПК України, надано не було.

При цьому суд створив сторонам необхідні умови для реалізації ними їхніх прав та виконання процесуальних обов`язків.

Наведені вище докази не містять суперечностей та узгоджуються між собою щодо фактичним обставин учинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а тому у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність і достатність, які в своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким сумнівом доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обґрунтовано взяті судом до уваги при ухваленні судового рішення.

Тому твердження сторони захисту про те, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом, що обвинувачена ОСОБА_8 діяла з прямим умислом, слід визнати неспроможними.

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку позиції сторони захисту про невинуватість ОСОБА_8 , і обґрунтовано не прийняв її до уваги, оскільки вона суперечать фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються наведеними вище доказами, зокрема, показаннями свідків, які є послідовними, та узгоджуються з відповідним документами, які підтвердили той факт, що ОСОБА_8 , будучи громадянкою України, виправдовувала, визнавала правомірною, заперечувала збройну агресію Російської Федерації проти України, а також займалася глорифікацією її учасників.

Доводи захисника про зворотне зводяться до міркувань загального характеру та висловлення припущень.

Показання цих свідків підтверджено відомі їм обставин, зокрема, щодо їх особистого знайомства з обвинуваченою ОСОБА_8 , з яких випливає, що їм відомі події, які мали місце після окупації м. Херсона, тощо, які разом з іншими дослідженим судом доказами у сукупності утворюють систему доказів, якою винуватість ОСОБА_8 підтверджується поза розумним сумнівом.

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що свідки могли обмовити ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення через їх зацікавленість, в матеріалах провадження не має. Не надано таких даних стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо належності, допустимості, достовірності, достатності доказів та обґрунтовано взяв їх в основу обвинувального вироку.

Оцінивши зібрані у справі докази в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши в повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинувачену, свідків, та, дослідивши запропоновані докази, перевіривши позицію сторони захисту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за який її засуджено, та правильно кваліфікував її дії за ч.2 ст.28, ч.2 ст.436-2 КК України.

Отже, викладені в апеляційній скарзі сторони захисту, доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність винуватості ОСОБА_8 , є такими, що суперечать встановленим обставинам справи та наведеним вище доказам.

Твердження сторони захисту про те, що для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.436-2 КК України необхідна наявність в її діях всіх визначених диспозицією елементів, таких як «виготовлення» та «поширення», суд обґрунтовано визнав помилковими, оскільки кожна вказана дія вчинена щодо матеріалів, які є предметом кримінального правопорушення, сама по собі вже є кримінально-караною та містить склад вказаного кримінального правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що фактично доводи сторони захисту зведені до незгоди з доказами обвинувачення та наданої їм оцінки судом, зокрема, показаннями свідків, документів, щодо обставин події, що не є підставою для визнання їх неналежними, недопустимими, недостовірними та недостатніми доказами.

Як випливає з матеріалів справи, суд першої інстанції неупереджено, всебічно, повно, дослідивши надані учасниками процесу докази в їх сукупності, обґрунтовано ухвалив обвинувальний вирок.

Колегією суддів не встановлено упередженого ставлення як органу досудового розслідування, так і суду до учасників процесу, його зацікавленість в результатах розгляду кримінального провадження, а також не створення судом першої інстанції необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що свідчило б про порушення вимог ст.22 КПК України.

Після з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, а також про доповнення судового розгляду, сторона захисту не заявляла. А тому доводи сторони захисту про однобічність та неповноту судового розгляду позбавлені підстав.

Порушень кримінального процесуального закону при встановлені фактичних обставин кримінального провадження, зокрема, права обвинуваченої ОСОБА_8 на захист, при збиранні, дослідження та оцінці доказів, розгляді клопотань, які б могли істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченої та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, та перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не виявлено. Докази у кримінальному провадженні зібрані та досліджені з дотримання вимог кримінального процесуального закону.

А тому підстав для скасування обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 та ухвалення виправдувального вироку щодо неї, як про це ставлять питання апелянт, колегія суддів не знаходить.

Що ж до виду та міри призначеного судом першої інстанції покарання, апеляційний суд виходить з наступного.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.50,65 КК України врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу винної, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Зокрема, суд врахував, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, особу винної, яка раніше не судима, на обліку лікаря нарколога не перебуває, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обставини, яка обтяжує покарання, та дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 має бути призначене покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.436-2 КК України.

Також судом першої інстанції враховано висновок органу пробації, відповідно до якого виправлення ОСОБА_8 можливе без позбавлення її волі.

З урахуванням цим конкретних обставин справи, характеру кримінального правопорушення, особи обвинуваченої, її віку, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе без відбування покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України та з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є справедливим, пропорційним, співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для скасування чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на викладене, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 15.07.2025 щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4