Справа № 756/4357/25
Провадження №: 1-кп/752/2235/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості, укладену в рамках кримінального провадження № 0000155 від 21.02.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрованої та яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України,

У С Т А Н О В И В :

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, з угодою про визнання винуватості, укладеною між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000155 від 21.02.2025.

Так, зі змісту обвинувального акту та угоди про визнання винуватості вбачається наступне.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки було схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Відповідно до зазначеного документу, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Незважаючи на викладене, 22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план направлений на насильницьку зміну меж території та кордонів України, порушення порядку, встановленого Конституцією України, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил Російської Федерації за межами Російської Федерації, яке було задоволене.

24 лютого 2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив рішення про початок військової операції в Україні.

Того ж дня, близько 05 год 10 хв. Збройними Силами Російської Федерації, що діяли за наказом керівництва Російської Федерації та Збройних Сил Російської Федерації, здійснено запуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах, складах, підрозділах Збройних Сил України та інших військових формувань. Після чого, тоді ж, війська Російської Федерації вдерлися сухопутним шляхом на територію суверенної держави України.

Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб. В подальшому дію воєнного стану на території України неодноразово продовжено, востаннє відповідно до Указу Президента України № 49/2024 від 05.02.2024, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.02.2024 №3564-ІХ із 05 години 30 хвилин 14.02.2024 строком на 90 діб.

Так, у громадянки України ОСОБА_4 , не пізніше 02.07.2024, виник умисел, направлений на вчинення кримінально караного діяння, що полягає у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом поширення інформації про місце розташування військовослужбовців під час виконання їх службових обов`язків.

Так, ОСОБА_4 , діючи умисно, в період часу з 02.07.2024 по 11.01.2025, перебуваючи у м. Києві, з використанням облікового запису в соціальній мережі Тік-Ток (аккаунт: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) поширює інформацію стосовно місць видачі повісток співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3 (надалі - ІНФОРМАЦІЯ_4 в АДРЕСА_2 ) в реальному часі.

Зокрема, 31.12.2024р. ОСОБА_4 , діючи умисно, перебуваючи поблизу станції метро «Вокзальна» у м. Києві, здійснила публікацію в соціальній мережі Тік-Ток (аккаунт: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на якій зображено місце проведення мобілізаційних заходів співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_4 в АДРЕСА_2 , в районі станції метро «Вокзальна», з метою попередження осіб призивного віку про проведення мобілізаційних заходів.

Окрім того, 04.07.2024р. ОСОБА_4 , діючи умисно, перебуваючи поблизу станції метро «Вокзальна» у м. Києві здійснила публікацію в соціальній мережі Тік-Ток (аккаунт: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на якій зображено місце проведення мобілізаційних заходів співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_4 в АДРЕСА_2 , в районі станції метро «Вокзальна», з метою попередження осіб призивного віку про проведення мобілізаційних заходів.

Також, 02.07.2024р. ОСОБА_4 , діючи умисно, перебуваючи поблизу станції метро «Вокзальна» у м. Києві здійснила публікацію в соціальній мережі Тік-Ток (аккаунт: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на якій зображено місце проведення мобілізаційних заходів співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_4 в АДРЕСА_2 , в районі станції метро «Вокзальна», з метою попередження осіб призивного віку про проведення мобілізаційних заходів.

Окрім того, 11.01.2025р ОСОБА_4 , діючи умисно, перебуваючи поблизу станції метро «Либідська» у м. Києві здійснила публікацію в соціальній мережі Тік-Ток (аккаунт: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на якій зображено місце проведення мобілізаційних заходів співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: в районі станції метро «Либідська», з метою попередження осіб призивного віку про проведення мобілізаційних заходів.

Таким чином, за викладених вище обставин, ОСОБА_4 вчинила дії, що перешкоджають законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Під час досудового розслідування ОСОБА_4 повністю і беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України за обставин, викладених у повідомленні про підозру та в обвинувальному акті. Учасники не оспорюють викладених вище фактичних обставин правопорушення, сторони не мають сумнівів щодо добровільності та істинності їхніх позицій.

Згідно з вказаною угодою про визнання винуватості сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням відповідних обов`язків.

У судовому засіданні прокурор зауважив, що при укладенні даної угоди були дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, з огляду на що просив затвердити угоду про визнання винуватості. Зауважив, що ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю та беззастережно визнала свою винуватість у зазначеному кримінальному правопорушенні і зобов`язується сприяти суду у дослідженні обставин вчинення даного кримінального правопорушення, виявленні та припиненні інших відомих їй подібних кримінальних правопорушень. Прокурором при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості враховано наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме: ОСОБА_4 щиро розкаялася за вчинене кримінальне правопорушення та активно сприяла його розкриттю. Окрім того, прокурором враховано характер і тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Захисник обвинуваченої у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між його підзахисною ОСОБА_4 та прокурором, зазначив, що дана угода відповідає вимогам закону, укладена у присутності захисника, добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 пояснила суду, що угода про визнання винуватості укладена нею добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Просила суд затвердити угоду про визнання винуватості, при цьому беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінальному правопорушенні, викладеному в обвинувальному акті. Підтвердила що їй відомі наслідки затвердження угоди щодо обмеження права на оскарження вироку.

Суд, дослідивши угоду про визнання винуватості, долучені під час підготовчого судового засідання матеріали, які характеризують обвинувачену, вислухавши доводи учасників провадження, дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості з огляду на наступне.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 468 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на її відповідність вимогам чинного КПК України, суд прийшов до висновку, що зазначена угода у повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки містить всі необхідні вимоги, визначені статтею 472 КПК України, зокрема, найменування сторін, формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згоду обвинуваченого на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, дата їх укладення та підписи сторін.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 114-1 КК України, санкцією якої передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Суд вважає, що при узгодженні в угоді про визнання винуватості міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 було враховано особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває.

У відповідності до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, особа обвинуваченої, яка не становить суспільної небезпеки.

У відповідності до ст. 67 КК України, обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відсутні.

При цьому, судом встановлено, що дії обвинуваченої ОСОБА_4 кваліфіковано правильно за ч. 1 ст. 114-1 КК України, оскільки вона вчинила дії, що перешкоджають законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачена ОСОБА_4 може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, наявні фактичні підстави для визнання винуватості, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.

Відтак, оскільки умови угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК, КК України, враховуючи вказані обставини та дані про обвинувачену в сукупності з низкою пом`якшуючих обставин, суд вважає необхідним затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченій узгоджене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засуджених від відбування призначеного покарання, якщо вони протягом визначеного іспитового строку не вчинять нового кримінального правопорушення і виконають покладені на них обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Разом з тим, беручи до уваги викладене, суд вважає, що вказані обставини в своїй сукупності дають підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства та звільнення її від відбування покарання з випробуванням, відповідно до вимог ст. 75 КК України, з покладанням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 315, 369-376, 469, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену в рамках кримінального провадження № 0000155 від 21.02.2025 між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, поклавши на неї відповідно до ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази у кримінальному провадженні:

-Мобільний телефон «Redmi Note 13 Pro», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з номером телефону мобільного оператора «Київстар» - НОМЕР_4 та мобільний телефон «Redmi 7», ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 , з номером телефону мобільного оператора «Київстар» - НОМЕР_7 - повернути власнику (законному володільцю) - ОСОБА_4 .

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1