Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/371/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 941/155/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.04.2025, якою засудженому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено у задоволенні його клопотання про заміну покарання з довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

З представлених матеріалів клопотання вбачається, щодо Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області 03.02.2025 надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на строкове покарання у відповідності до ст. 82 КК України.

У своєму клопотанні засуджений зазначає, що за час відбування покарання він став на шлях виправлення, повністю усвідомив тяжкість вчиненого злочину та шкоду, завдану потерпілим і суспільству, постійно працює над власним виправленням та розвитком. Станом на 28.01.2025 він вже відбув покарання всього 28 років позбавлення волі.

Ухвалою колегії суддів Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.04.2025 у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на строкове покарання у відповідності до ст. 82 КК України відмовлено з тих підстав, що хоча у поведінці засудженого і мають місце позитивні тенденції у виправленні, однак вищевказані обставини на час розгляду клопотання засудженого не доводять того, що він став на шлях виправлення та невідбута частина призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі наразі може бути замінена строковим покаранням.

В апеляційній скарзі захисник засудженого - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_6 задовольнити у повному обсязі.

Свої доводи захисник обґрунтовує тим, що рішення районного суду є незаконним та таким, що не відповідає обставинам справи та відомостям, які характеризують особу засудженого.

На думку сторони захисту, приймаючи рішення суд мав покластись не лише на визначену кількість балів, яка до речі не є об`єктивним критерієм, а на сукупність факторів, які характеризують засудженого в цілому.

Отже, на момент ухвалення судового рішення засуджений відбув покарання в місцях позбавлення волі строком більше ніж 28 років. Під час судового засідання засуджений заявив, що зі спливом такого тривалого часу він усвідомив, які негативні наслідки мали його дії. Під час судового засідання він також зазначив, що усвідомив «яке горе він спричинив людям» і, «якби була можливість повернути усе назад, то ніколи б не скоїв подібного».

Крім того, районний суд не врахував як позитивну обставину бажання засудженого до навчання, оскільки він пояснив, що свої знання і кваліфікацію які він здобув під час навчань у виправних колоніях він не може застосувати через відсутність роботи в колоніях. Але, загалом, усі відомості дають підстави вважати, що засуджений своєю поведінкою довів своє виправлення і до нього може бути застосоване покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Отже, суд першої інстанції зазначених вище обставин не врахував та поставившись до справи однобічно, прийнявши лише думку представника установи виконання покарань, а тому ухвала районного суду як незаконна підлягає безумовному скасуванню.

У своїй апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 також просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою його клопотання задовольнити у повному обсязі.

Доводи його апеляційної скарги є аналогічними з апеляційними доводами його захисника ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження, зваживши доводи апеляційних скарг засудженого та його захисника, колегія суддів дійшла висновку про те, що вони задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ст. 82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він став на шлях виправлення.

Отже, становлення особи на шлях виправлення це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування відомостей про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджений 23.05.1997 вироком Запорізького обласного суду за ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 142, ч. 3 ст. 142, ч. 4 ст. 117, ч. 2 ст. 118, п. «ж» ст. 93 КК України (у редакції 1960 року) до покарання у виді смертної кари розстрілу з конфіскацією всього майна, яке є у його власності.

Ухвалою Верховного Суду України від 21.08.1997 вирок Запорізького обласного суду від 23.05.1997 залишено без змін.

Відповідно до ухвали Запорізького обласного суду від 22.06.2000, призначене ОСОБА_6 за вироком Запорізького обласного суду від 23.05.1997 покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі.

Згідно з правилами ч.ч. 3, 12, 13 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст. 81, 82 КК України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації.

Як вбачається із наданої адміністрацією Державної установи «Петрівська виправна колонія (№ 49)» характеристики на ОСОБА_6 та висновку щодо ступеня виправлення засудженого, засуджений за період знаходження в установі зарекомендував себе посередньо, не бере на себе відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення, не усвідомлює наслідки вчинення правопорушення для потерпілої особи, заперечує серйозність або мінімізує наслідки своїх дій, вважає, що деякі типи антисоціальної поведінки прийнятні (або стосовно деяких груп), не у повній мірі усвідомлює наслідки своїх дій. За період відбування покарання мав сім стягнень, які на теперішній час погашені, заохочень не мав. Зі слів засудженого, він бажає змінити своє життя, але не усвідомлює, що саме і як необхідно змінити. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінено як середній, а ризик ймовірної небезпеки для суспільства як високий.

Головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

Отже, аналізуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого, оскільки за тривалий період відбування покарання ОСОБА_6 мав лише стягнення, а заохочень не мав, вину у вчинених злочинах не визнав, у їх вчиненні не розкаявся, заподіяну шкоду потерпілим не відшкодував, а підтримання соціально-корисних зв`язків з родиною не є підставою для застосування щодо засудженого заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Також, колегія суддів вважає, що строк відбутого засудженим до довічного позбавлення волі покарання є недостатнім, а тому його заміна на даний час не сприятиме виправленню ОСОБА_6 та досягненню мети покарання, передбаченої вимогами ст. 50 КК України.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання засудженого, оскільки неможливо наразі констатувати, що засуджений ОСОБА_6 у період відбування покарання своєю поведінкою засвідчив успішність процесу виправлення, а призначене йому судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене строковим покаранням.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстави для скасування судового рішення відсутні, у зв`язку з чим апеляційній скарги захисника та засудженого слід залишити без задоволення, а ухвалу районного суду без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.04.2025, якою засудженому ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні його клопотання про заміну покарання з довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2