Справа № 333/8200/25
Провадження №1-кп/333/863/25
ВИРОК

Іменем України

08 грудня 2025 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000043 від 07.04.2025 року, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, освіта вища, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.200 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 у жовтні 2024 року (більш точний час не встановлено), перебуваючи за адресою свого місця проживання: АДРЕСА_2 , через месенджер «Telegram» зв`язався із невстановленою особою, яка фактично перебуває на тимчасово окупованій території Запорізької області і яка запропонувала останньому здійснювати емісію електронних платіжних засобів, а саме пластикових карток банківських установ, які діють на території України, з метою отримання доступу до банківських рахунків громадян України, які на даний час фактично перебувають на тимчасово окупованій території Запорізької області, та подальшого зняття грошових коштів та передання їх родичам зазначених фізичних осіб. Частину від знятих коштів, ОСОБА_3 залишатиме собі в якості оплати за послуги.

Відповідно до вимог ст.10 Закону України «Про платіжні послуги» від 30.06.2021 року №1591-ІХ (далі Закон) до надавачів платіжних послуг належать банки, філії іноземних банків (далі банки), платіжні установи (у тому числі малі платіжні установи), філії іноземних платіжних установ, установи електронних грошей, фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг, оператори поштового зв`язку, надавачі нефінансових платіжних послуг, Національний банк України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування (ч. 1 ст. 10 Закону). Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом (ч. 3 ст. 10 Закону). Особи, які здійснюють діяльність без ліцензії та/або включення до Реєстру, якщо така авторизація діяльності вимагається відповідно до цього Закону, несуть відповідальність згідно із законом (ч.13 ст.10 Закону). Відповідно до вимог ст. 38 Закону емісію електронних платіжних засобів має право здійснювати виключно емітент, авторизований для надання такої послуги (ч.1 ст.38 Закону). Емісія електронних платіжних засобів для використання в платіжній системі здійснюється емітентом, який уклав договір участі в платіжній системі відповідно до правил цієї платіжної системи (ч. 4 ст. 38 Закону). Електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання платіжної операції (ч. 8 ст. 38 Закону). Електронний платіжний засіб має містити реквізити, що дають змогу ідентифікувати його емітента, а також інші визначені Національним банком України обов`язкові реквізити. У разі емісії електронного платіжного засобу для використання в платіжній системі електронний платіжний засіб має додатково містити реквізити, що дають змогу ідентифікувати відповідну платіжну систему (ч. 10 ст. 38 Закону). Розділом ІІ Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління Національного банку України від 29.07.2022 № 164 (далі Положення), встановлено, що емісію платіжних інструментів має право здійснювати виключно емітент, авторизований для надання послуги з емісії платіжних інструментів (п. 19). Платіжний інструмент, за допомогою якого можна ініціювати платіжну операцію, має давати змогу ідентифікувати емітента та має бути персоналізований емітентом (п. 23).

ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що у порушення вимог ст.ст. 10, 38 Закону, Розділу ІІ Положення він не має відношення до фінансових установ України, які мають ліцензію Національного банку України і право на випуск електронних платіжних засобів, та не включений до реєстру платіжної інфраструктури, тобто не має право на здійснення таких операцій згідно з діючим законодавством України, погодився на здійснення такої діяльності.

З метою забезпечення діяльності щодо випуску електронних платіжних засобів, а саме пластикових карток банківських установ, які діють на території України, ОСОБА_3 у жовтні 2024 року (більш точний час не встановлено), перебуваючи за адресою свого місця проживання: АДРЕСА_2 , у електронному магазині «Prom» придбав пристрій для зчитування та програмування пластикових карток HICO MSR605X, а також пластикові смарт-картки з магнітною полосою білого кольору у кількості не менше 310 штук.

У подальшому, ОСОБА_3 , у період з жовтня 2024 року по 18 червня 2025 року, перебуваючи за адресою свого місця проживання: АДРЕСА_2 , діючи умисно та протиправно, у порушення вимог ст.ст. 10, 38 Закону, Розділу ІІ Положення достовірно знаючи, що він не має відношення до фінансових установ України, які мають ліцензію Національного банку України і право на випуск електронних платіжних засобів, та не включений до реєстру платіжної інфраструктури, тобто не має право на здійснення таких операцій згідно з діючим законодавством України, отримав у месенджері «Telegram» від невстановленої особи, яка фактично перебуває на тимчасово окупованій території Запорізької області, електронні дані банківських рахунків не менше ніж 310 громадян України, які на даний час фактично перебувають на тимчасово окупованій території Запорізької області.

Маючи у розпорядженні електронні дані банківських рахунків не менше ніж 310 громадян України, які на даний час фактично перебувають на тимчасово окупованій території Запорізької області, ОСОБА_3 у період з жовтня 2024 року по 18 червня 2025 року, перебуваючи за адресою свого місця проживання: АДРЕСА_2 , діючи умисно та протиправно, у порушення вимог ст.ст. 10, 38 Закону, Розділу ІІ Положення достовірно знаючи, що він не має відношення до фінансових установ України, які мають ліцензію Національного банку України і право на випуск електронних платіжних засобів, та не включений до реєстру платіжної інфраструктури, тобто не має право на здійснення таких операцій згідно з діючим законодавством України, використовуючи раніше придбані пристрій для зчитування та програмування пластикових карток HICO MSR605X, пластикові смарт-картки з магнітною полосою білого кольору у кількості не менше 310 штук, а також власний ноутбук марки Lenovo, чорного кольору, серійний номер PF0D6FMU, умисно та протиправно запрограмував такі пластикові картки, шляхом нанесення на магнітну полосу електронних даних банківських рахунків не менше ніж 310 громадян України, які на даний час фактично перебувають на тимчасово окупованій території Запорізької області, тим самим підробив платіжні картки, а саме пластикові картки банківських установ, які діють на території України, у кількості не менше 310 штук.

У подальшому, 18 червня 2025 року проведено санкціонований обшук автомобіля марки BMW X5, 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , в кузові сірого кольору, який ОСОБА_3 має у своєму фактичному постійному користуванні, за результатами якого виявлено та вилучено: пластикові картки білого кольору з чорною магнітною смужкою без реквізитів, що дають змогу ідентифікувати відповідну платіжну систему в кількості 310 штук, з яких: 75 карток Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», 179 карток Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», 11 карток Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», 9 карток Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк», 8 карток Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», 1 картка Акціонерного товариства «ОТП Банк», 1 карта Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», 1 картка Акціонерного товариства «Акцент-Банк»; ноутбук LENOVO, в корпусі чорного кольору, s/n PF0D6FMU, з зарядним пристроєм; пристрій для зчитування та нанесення інформації з/та на банківські картки НІСО MSR605X.

Таким чином, ОСОБА_3 у період з жовтня 2024 року по 18 червня 2025 року, діючи умисно, протиправно, перебуваючи за адресою свого місця проживання: АДРЕСА_2 , у порушення вимог ст.ст. 10, 38 Закону, Розділу ІІ Положення, достовірно знаючи, що він не має відношення до фінансових установ України, які мають ліцензію Національного банку України і право на випуск електронних платіжних засобів, та не включений до реєстру платіжної інфраструктури, тобто не має право на здійснення таких операцій згідно з діючим законодавством України, використовуючи раніше придбані пристрій для зчитування та програмування пластикових карток HICO MSR605X, а також пластикові смарт-картки з магнітною полосою білого кольору у кількості не менше 310 штук, а також власний ноутбук марки Lenovo, чорного кольору, серійний номер PF0D6FMU, умисно та протиправно запрограмував такі пластикові картки, шляхом нанесення на магнітну полосу електронних даних банківських рахунків не менше ніж 310 громадян України, які на даний час фактично перебувають на тимчасово окупованій території Запорізької області, тим самим підробив платіжні картки, а саме пластикові картки банківських установ, які діють на території України, у кількості не менше 310 штук.

2. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.200 КК України, підробка платіжних карток.

3. Позиція обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю і суду пояснив, що дійсно через месенджер «Telegram» з ним зв`язався чоловік, який перебуває на тимчасово окупованій території Запорізької області, і запропонував йому здійснювати емісію електронних платіжних засобів з метою подальшого зняття грошових коштів з рахунків громадян України, які на даний час фактично перебувають на тимчасово окупованій території Запорізької області, після чого передавати грошові кошти родичам зазначених фізичних осіб, на що він погодився. Частину від знятих коштів він міг залишати собі в якості оплати за послуги. Враховуючи тяжкий матеріальний стан він погодився на тау пропозицію. У період з жовтня 2024 року по червень 2025 року, вдома за адресою: АДРЕСА_2 , знаючи, що він не має права на випуск електронних платіжних засобів згідно з діючим законодавством України, використовуючи пристрій для зчитування та програмування пластикових карток HICO і пластикові смарт-картки з магнітною полосою, ноутбук LENOVO, які у жовтні 2024 року придбав у мережі Internet, запрограмував вказані пластикові картки, шляхом нанесення на магнітну полосу електронних даних банківських рахунків громадян України, які фактично перебувають на тимчасово окупованій території Запорізької області. В подальшому через банкомати знімав гроші і передавав їх посереднику для передання родичам власників банківських карток. Протиправні діяння, які ставляться йому в провину, він не оспорює, в скоєному щиросердно розкаюється.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення.

У судовому засіданні також оголошені документи, що характеризують особу ОСОБА_3 .

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) «Девеер проти Бельгії» (Deweerv. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд вважає, що позиція обвинуваченого щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

5. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.

Аналізуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.200 КК України, за викладених у вироку обставинах повністю підтверджена дослідженими в ході судового слідства доказами.

Під час допиту обвинувачений не заперечував, що він підробив платіжні картки, а саме пластикові картки банківських установ, які діють на території України, у кількості не менше 310 штук.

Покази обвинуваченого суд вважає такими, що повністю відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, а також дослідженим матеріалам кримінального провадження, тому розцінює їх як достовірні, приймає як доказ його вини і вважає, що вони в сукупності з дослідженими в ході судового слідства доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення і кваліфікує дії останнього за ч.1 ст.200 КК України як підробка платіжних карток.

6. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття у скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , суд не вбачає.

7. Мотиви призначення судом покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України, є нетяжким злочином, дані, що характеризують особу винного, раніше не судимий, його вік, стан здоров`я на обліку у психіатра і нарколога не перебуває, соціальні зв`язки неодружений, на його утриманні неповнолітніх дітей немає, офіційно не працює, має мінливий дохід.

У рішенні «Бремер проти Німеччини» від 03.10.2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Санкцією ч. 1 ст. 200 КК України, яка інкримінована ОСОБА_3 , передбачено покарання у виді штрафу від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його ставлення до вчиненого, яке побудоване на критичній оцінці своєї протиправної поведінки, усвідомлення скоєного та готовність понести покарання, щире каяття, беззастережне визнання своєї винуватості, а також конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, думку учасників провадження, висловлену у судових дебатах, положення ст.53 КК України, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого і для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим та достатнім обрати йому покарання у виді штрафу, обмежившись мінімальним розміром, визначеним в межах санкції закону з урахуванням особливостей визначених щодо даного виду покарання в загальній частині кримінального закону, що відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , суд, враховуючи відсутність у учасників процесу відповідних клопотань, вважає за необхідне запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не обирати.

По справі цивільний позов не заявлено.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні були застосовані заходи забезпечення кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23.06.2025 року накладено арешт на майно.

Відповідно ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

За таких обставин, оскільки арешт на майно було накладено лише з метою його збереження як речових доказів, суд вбачає підстави, для скасування арештів вказаного майна.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України. При цьому суд вбачає за доцільне засоби вчинення кримінального правопорушення, а саме пристрій для зчитування та програмування пластикових карток HICO MSR605X знищити, а ноутбук «Lenovo», який являє матеріальну цінність обернути в дохід держави.

Керуючись ст.ст.100, 124, 349, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.200 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23.06.2025 року.

Речові докази:

- мобільний телефон Google Pixel, мобільний телефон iPhone 16 PRO MAX, чотири стартові пакети оператора мобільного зв`язку «Київстар», які належать ОСОБА_3 і знаходяться на відповідальному зберіганні в камері схову ГУНП в Запорізькій області, повернути ОСОБА_3 за належністю;

- ноутбук «Lenovo», які належать ОСОБА_3 і знаходяться на відповідальному зберіганні в камері схову ГУНП в Запорізькій області, конфіскувати у власність держави;

- пластикові картки в кількості 310 штук, пристрій для зчитування та програмування пластикових карток HICO MSR605X, що знаходяться на відповідальному зберіганні в камері схову ГУНП в Запорізькій області знищити;

- грошові кошти 130100 гривень, 700 доларів США, які належать ОСОБА_3 і знаходяться на відповідальному зберіганні в УФБЗО ГУНП, повернути ОСОБА_3 за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя ОСОБА_1