ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кс/803/5298/25 Справа № 1-40/2002 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2002 року, -

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5

в режимі відеоконференції

засудженого ОСОБА_4

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2002 року ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочинів, передбачених п.п. а, г, ж, з, і ст. 93, ч. 3 ст. 142 КК України, ст. 304 КК України (в редакції від 05 квітня 2001 року), із застосуванням ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 26 листопада 2002 року вирок апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2002 року в порядку ст. 395 КПК України, щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

В заяві засудженого ОСОБА_4 , адресованої до Дніпровського апеляційного суду, останній ставить питання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2002 року, з посиланням на обставини, які виключають виконання вироку, а також вказують на його незаконність.

Ознайомившись з даною заявою, колегія суддів приходить до висновку про необхідність повернення заяви особі, яка її подала, з наступних підстав.

Із заяви засудженого ОСОБА_4 слідує, що він ставить питання в частині всякого роду сумнівів і протирічь, що виникають при виконанні вироку, тобто на підставі п. 14 ч. 1 ст. 537, п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України.

Так, згідно п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається:

1) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу;

2) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу;

3) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5, 8, 9, 13-3 частини першої статті 537 цього Кодексу;

4) до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

З огляду на системний аналіз положень статей 537 та 539 КПК України, в частині віднесення вирішення під час виконання вироків окремих питань до певного суду, питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку мають вирішуватися місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання або судом, який ухвалив вирок (п. 1, 4 ч. 2 ст. 539 КПК України).

Однак, згідно з вимогами ч. 1 ст. 33 КПК України, апеляційні суди не є судами першої інстанції, у зв`язку зі зміною чинного законодавства України в 2012 році, і позбавлені можливості вирішити питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, а відтак з врахуванням змісту положень ч. 6 ст. 9 КПК України та системного аналізу ст. 539 КПК України, розгляд заяви особи, засудженої вироком апеляційного суду повинен відбуватись місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Зважаючи на те, що згідно чинного законодавства суд апеляційної інстанції наділений вичерпним переліком повноважень щодо вирішення відповідних питань, то подану заяву засудженого ОСОБА_4 слід вважати такою, що подана до неналежного суду, а тому вона підлягає поверненню.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає за необхідне повернути заяву засудженого ОСОБА_4 , роз`яснивши останньому, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Керуючис ч. 3 ст. 399 КПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Заяву засудженого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2002 року, - повернути.

Копію ухвали разом з скаргою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її постановлення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3