У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/186/26

№ 1-кс/183/92/26

19 січня 2026 року слідчий суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_3 , погоджене прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , про арешт майна у у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 березня 2022 року за № 0000070, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

16 січня 2026 року слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим клопотанням, у якому просить накласти арешт на майно, вилучене в ході затримання ОСОБА_5 15 січня 2026 року, а саме:

- мобільний телефон «IPhone», модель «15», IMEI: НОМЕР_1 ;

- мобільний телефон «IPhone», зовні схожий на модель «15», в корпусі білого кольору (який на момент обшуку заблоковано, у зв`язку з чим детальний огляд провести на даний час неможливо),

які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом накладання заборони на право розпоряджатися, користуватися та відчужувати вищевказане майно з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна, до винесення відповідного рішення про скасування арешту та подальшим зберіганням його у місці, визначеному слідчим органу досудового розслідування.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив про встановлення досудовим розслідуванням, що молодший сержант ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи її на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії 2 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Б), діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, відмовився від несення обов`язків військової служби, в тому числі від виконання поставлених завдань, в рамках здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації на території Луганської області та діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на залишення місця дислокації підрозділу, 24 лютого 2022 року незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та не з`явився вчасно на службу без поважних причин у розташування підрозділу військової частини НОМЕР_2 , яка на той час дислокувалась поблизу населеному пункті АДРЕСА_1 в умовах військового стану та проводив час на власний розсуд у спосіб, не пов`язаний із проходженням військової служби та виконанням обов`язків військової служби, тобто фактично ухилився від військової служби.

15 січня 2026 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208, 615 КПК України, під час чого проведено особистий обшук підозрюваного. В ході вказаного обшуку виявлено та вилучено:

- мобільний телефон «IPhone», модель «15», IMEI: НОМЕР_1 , який належний підозрюваному ОСОБА_5 ;

- мобільний телефон «IPhone», зовні схожий на модель «15», в корпусі білого кольору (який на момент обшуку заблоковано, у зв`язку з чим детальний огляд провести на даний час неможливо), який належний підозрюваному ОСОБА_5 .

Слідчий вказує, що зазначені речі вилучено та 15 січня 2026 року визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження, оскільки вони можуть бути використані як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, визнані речовими доказами, тобто, утримують відомості, що можуть бути використані як доказ факту або обставин, що встановлюються під час проведення досудового розслідування (наприклад переписки у месенджерах та трафіки мобільних терміналів з прив`язкою до геолокацій), тому вказане майно потребує проведенню відповідних експертиз.

На даний час є достатньо підстав вважати, що вищевказані речі мають значення для подальшого досудового розслідування, та необхідне для подальшого детального огляду, призначення відповідних перевірок, судових експертиз та встановлення осіб, які мають відомості, що можуть бути використані в якості доказів.

У судове засідання слідчий, прокурор не з`явились, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя вважає, що неприбуття слідчого, прокурора не перешкоджає розгляду клопотання.

Власник майна ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд клопотання. Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось у зв`язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Слідчий суддя, дослідивши заявлене клопотання, надані в його обґрунтування докази, висновує таке.

З витягу з ЄРДР від 16 січня 2026 року вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 28 березня 2022 року за № 0000070, за попередньою кваліфікацією ч. 5 ст. 407 КК України, з коротким викладом обставин: 28 березня 2022 року до Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил надійшло повідомлення із відділу внутрішньої та власної безпеки по ІНФОРМАЦІЯ_3 » Державної прикордонної служби України з приводу того, що 24 лютого 2022 року інспектор прикордонної служби категорії ВПС «Мілове» молодший сержант ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах воєнного стану, з метою повністю ухилитися від проходження військової служби, не прибув за сигналом тривоги до підрозділу. На даний період часу місцезнаходження військовослужбовця не відоме.

15 січня 2026 року о 12 годині 25 хвилин, в порядку ст. 208, 615 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15 січня 2026 року слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_3 , в ході затримання, проведено обшук ОСОБА_5 , під час якого у останнього виявлено та вилучено:

- мобільний телефон «IPhone», модель «15», IMEI: НОМЕР_1 , який належний підозрюваному ОСОБА_5 ;

- мобільний телефон «IPhone», у заблокованому стані, схожий на модель «15», в корпусі білого кольору.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_3 від 15 січня 2026 року мобільний телефон «IPhone», модель «15», IMEI: НОМЕР_1 , який належить підозрюваному ОСОБА_5 , та мобільний телефон «IPhone», зовні схожий на модель «15», в корпусі білого кольору (який на момент обшуку заблоковано, у зв`язку з чим детальний огляд провести на даний час неможливо), який належить підозрюваному ОСОБА_5 визнано речовими доказами за вказаним кримінальним провадженням.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для арешту майна слідчий суддя виходить з такого.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Водночас, ст. 16 КПК України закріплює, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Поряд з цим, статтею 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 132 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Також, відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Вимогами ч. 2, 3 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом статті 98, пункту 1 частини 2 та частини 10 статті 170 КПК України арешт майна, метою якого є збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що це майно є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як установлено слідчим суддею, 15 січня 2026 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України затримано ОСОБА_5 . У ході затримання проведено обшук ОСОБА_5 , під час якого у останнього виявлено та вилучено: мобільний телефон «IPhone», модель «15», IMEI: НОМЕР_1 та мобільний телефон «IPhone», у заблокованому стані, схожий на модель «15», в корпусі білого кольору.

Слідчий, в обґрунтування необхідності накладення арешту на вищевказане майно у клопотанні зазначає, що на даний час є достатньо підстав вважати, що вищевказані речі мають значення для подальшого досудового розслідування, та арешт необхідний для подальшого детального огляду, призначення відповідних перевірок, судових експертиз та встановлення осіб, які мають відомості, що можуть бути використані в якості доказів.

Положеннями ч. 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Окрім того, згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя висновує, що вилучене 15 січня 2026 року під час обшуку у ОСОБА_5 майно не відповідає критеріям ст. 98 КПК України в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 березня 2022 року за № 0000070, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки не є матеріальним об`єктом, яке було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час цього кримінального провадження, в тому числі не є предметом, що було об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, а слідчим не доведено зв`язок тимчасово вилученого майна з подією кримінального правопорушення та його доказове значення для провадження.

Враховуючи викладене, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування, та те, що органом досудового розслідування не доведено наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно, яке вилучене у ОСОБА_5 під час його обшуку 15 січня 2026 року, слідчий суддя висновує, що клопотання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 98, 107, 170, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

у задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_3 , погоджене прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , про арешт майна у у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 березня 2022 року за № 0000070, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала у повному обсязі складената оголошена 19 січня 2026 року о 16:45 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1