Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-сс/4805/739/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар

судового засідання ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

захисника підозрюваного

ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу представника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 13.10.2025, якою задоволено клопотання слідчого СВ Житомирського РУП № 2 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 про застосування в межах кримінального провадження № 0001026 від 11.10.2025 підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною ухвалою слідчого судді підозрюваному ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів по 09.12.2025 та визначено розмір застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 90840 гривень.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, згідно якої просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати його підзахисному запобіжний у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , а у разі неможливості зміни запобіжного заходу, апелянт просить зменшити підозрюваному розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вважає, що ухвала слідчого судді постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення по справі, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав доведеними та невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому дана ухвала підлягає скасуванню.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує на те, що слідчий суддя не врахував повне визнання вини підозрюваним інкримінованого йому злочину, молодий вік ОСОБА_7 , його постійне місце проживання та реєстрації, наявність міцних соціальних зв`язків, факт працевлаштування до затримання, наявність на утриманні малолітньої дитини, інвалідність 2 групи підозрюваного та факт несудимості останнього.

На переконання апелянта, наразі відсутні будь-які виняткові обставини обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи здатні в повній мірі забезпечити належну поведінку останнього.

Зазначає, що слідчим суддею не було зазначено, а стороною обвинувачення не доведено жодного ризику протиправної поведінки ОСОБА_7 , а тому ухвала слідчого судді є помилковою.

Крім цього, вказує на те, слідчим суддею було помилково визначено надмірний розмір застави ОСОБА_7 без належного врахування реального фінансового становища підозрюваного для якого, визначений судом розмір застави є непомірним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив щодо її задоволення, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст. 404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_9 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 зазначеного закону, а саме:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявних ризиків, зазначених в ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

- вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

- міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

- наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

- репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

- майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

- наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

- дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

- наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

- розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

- ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.2 ст.181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

В свою чергу, згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вказаних вище вимог Закону дотримався.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується:

- рапортом ЄО № 20366 від 11.10.2025;

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_11 від 11.10.2025;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 11.10.2025;

- протоколом огляду місця події від 11.10.2025;

- рапортом працівника УПП в Житомирській області Департаменту патрульної поліції;

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_12 від 11.10.2025;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 11.10.2025;

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_13 від 11.10.2025;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 від 11.10.2025;

- протоколом огляду відеозаписів від 11.10.2025;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 11.10.2025;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 ;

- іншими матеріалами кримінального правопорушення.

За визначенням ЄСПЛ, обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст.5 пар.1(с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, передбачає наявність обставин та відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа можливо вчинила злочин (K. F. Проти Німеччини, 27.11.1997, пар.57).

Аналіз зазначених вище доказів дає достатні підстави вважати, що висновки слідчого судді про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри за ч.2 ст.289 КК України є належними.

З приводу ризиків, на які у своїй ухвалі посилається слідчий суддя, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового слідства та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідка в кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення, то такі висновки слідчого судді також є не безпідставними.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, на строк від 5 до 8 років.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість покарання не є самостійною підставною для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначено, що суворість призначеного покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Разом із цим, слідчим суддею було також враховано доведеність наявності ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ст.177 КПК України та зазначено, що вказані дані про особу підозрюваного самі по собі не здатні запобігти встановленим ризикам, які з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення за ч.2 ст.289 КК України, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , а також початковою стадією досудового розслідування, свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не здатний запобігти встановленим ризикам та гарантувати забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Ризик переховування підозрюваного обґрунтовується тяжкістю можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, яке є тяжким відповідно до ст.12 КК України та за яке передбачено покарання до 8 років позбавлення волі

Ризик незаконного впливу на свідків, потерпілих, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, обґрунтований тим, що підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності може вчиняти спроби протиправного впливу на зазначених осіб з метою зміни чи відмови від показів останніх.

Окрім того, свідки і потерпілі не були допитані на стадії судового розгляду кримінального провадження.

Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень обґрунтований тим, що підозрюваний ОСОБА_7 не працює, немає джерела доходу, а з 2021 року неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини та злочини у сфері обігу наркотичних засобів.

Варто також зауважити, що із матеріалів кримінального провадження встановлено, що на даний момент відносно ОСОБА_7 до Житомирського районного суду Житомирської області та Корольовського районного суду міста Житомира направлені обвинувальні акти з угодами про визнання винуватості за ч.4 ст.185 КК України, що також свідчить про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів повністю погоджується з висновками слідчого судді про те, що з огляду на тяжкість покарання, передбаченого за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , даних про особу останнього, та доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не здатен забезпечити його належної процесуальної поведінки, а тому слідчій суддя дійшов правильного висновку про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, доводи апелянта про те, що слідчим суддею було винесено ухвалу з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення по справі, недоведеністю обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Доводи апелянта про те, що до ОСОБА_7 може бути застосований більш м`який запобіжний захід, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки апеляційним судом не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку підозрюваного своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апелянта на те, що підозрюваний ОСОБА_7 одружений, має малолітню дитину, працював до затримання, не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації та інвалідність 2 групи підозрюваного на думку апеляційного суду, не свідчить про відсутність встановлених ризиків.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Що стосується доводів апелянта стосовно розміру застави визначеної слідчим суддею підозрюваному ОСОБА_7 , варто зазначити наступне.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 ч.5 ст.182 КПК України встановлено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 , вчинивши дії передбачені ч.2 ст.289 КК України, заподіяв потерпілим в кримінальному провадженні збитків на загальну суму 119000 грн.

За таких обставин, колегія суддів, враховуючи відомості, що містяться в матеріалах кримінального провадження, вважає що розмір застави визначений ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.182 КПК України та зможе достатньою мірою гарантувати виконання ним покладених обов`язків.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не можуть бути визнані колегією суддів достатніми для скасування оскаржуваного судового рішення, яке є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 13.10.2025, про обрання підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів з визначенням розміру застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 90840 гривень без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її оголошення й оскарженню не підлягає.

Судді: