Справа № 467/680/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2025 року слідчий суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

користувача майна ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка клопотання прокурора Арбузинського відділу Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження №0000059, що було внесене до ЄРДР 25 квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Питання, що вирішується цією ухвалою і хто ініціює його розгляд

Прокурор порушив питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту автомобіля марки «ГАЗ» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_5 , але перебуває у користуванні ОСОБА_4 .

Своє звернення прокурор умотивував тим, що ОСОБА_4 є особою, яка за судовим рішенням позбавлена права керування транспортними засобами на п`ять років, однак, ігноруючи цей факт, продовжує керувати наявним у його користуванні автомобілем.

Зокрема, з поміж численних установлених слідством фактів керування автівкою, 03 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_4 було складено адміністративні матеріали за ст.ст. 124,121 та 126 КУпАП, так як останній цього разу вже став учасником дорожньо транспортної пригоди.

З цим, поліція в ході огляду місця ДТП вилучила у ОСОБА_4 автомобіль із поміщенням його на спеціальний майданчик та подальшим визнанням його речовим доказом у справі.

Тому з метою його збереження як речового доказу, запобігання можливості приховування, пошкодження, знищення, відчуження або настання інших негативних наслідків для кримінального провадження, прокурор просив унесене ним клопотання задовольнити.

Позиція учасників справи

В судовому засіданні прокурор повністю підтримав внесене клопотання і просив його задовольнити з підстав, що у ньому викладені.

Фактичний користувач майна, щодо якого порушено питання про арешт, ОСОБА_4 в судовому засіданні, вказав на відсутність підстав для арешту автомобіля.

Пояснив, що дійсно поліція його постійно зупиняє за керування автівкою і складає відносно нього адміністративні матеріали, так як він не отримував посвідчення водія.

Однак, автомобіль необхідний йому для отримання доходу.

Власник майна, щодо якого орган досудового розслідування зажадає арешту, про судове засідання повідомлявся шляхом направлення судової повістки за наявною у матеріалах справи адресою.

Однак, установлений процесуальним законом строк розгляду цього клопотання та час, протягом якого судове повідомлення слідує до адресата, не узгоджуються між собою, тому було ужито усіх доступних заходів уданій ситуації для повідомлення власника майна з метою забезпечення можливості реалізації ним гарантованих йому прав.

Установлені фактичні обставини в межах цього провадження

Постановою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2024 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800,00 грн. та з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, однак, без оплатного вилучення транспортного засобу.

08 січня 2025 року ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП на підставі постанови поліції ЕНА №3814385 від 08 січня 2025 року, зокрема, за керування транспортним засобом як особою, яка позбавлена відповідного права, із посиланням, зокрема, на вказану вище постанову суду.

24 квітня 2025 року, поліція, склавши відносно ОСОБА_4 черговий численний протокол за керування транспортними засобами, з рештою, порушила кримінальне провадження за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України.

Після цього ОСОБА_4 неодноразово, принаймні, шість разів, притягувався до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП, про що поліція має у своєму розпорядженні докази, отримані у порядку тимчасового доступу на підставі ухвали слідчого судді Південноукраїнського міського Миколаївської області від 12 червня 2025 року.

Незважаючи на таке, 03 жовтня 2025 року ОСОБА_4 , продовжуючи керування транспортними засобами, став учасником ДТП, наслідок чого поліція при огляді місця події вилучила транспортний засіб автомобіль марки «ГАЗ» моделі 3221 з реєстраційним НОМЕР_1 , 2001 року випуску, який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним протоколом огляду від 03 жовтня 2025 року, у тому числі й схемою ДТП.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 22 грудня 2025 року вказаний автомобіль належить на праві власності ОСОБА_5 .

І згідно постанови слідчого від 03 жовтня 2025 року транспортний засіб набув статусу речового доказу у межах кримінального провадження, що розслідується за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України.

Мотиви прийнятого рішення

Тож, слідчий суддя, заслухавши учасників справи, вивчивши як безпосередньо саме клопотання, так і долучені до нього докази у їх розумінні згідно із ст. 84 КПК України, перед тим як перейти до аналізу наявності/відсутності підстав для застосування такого роду заходу забезпечення кримінального провадження, вказує на таке.

Кримінальна відповідальність за ч.1ст.382 КК України настає у разі умисного невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість судового рішення згідно зі ст. 129 Конституції України є однією з основних засад судочинства.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Як установлено статтею 298 КУпАП, яка кореспондується із ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Таким чином, позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами, одночасно припиняє подальшу діяльність та реалізацію вказаного права особою, до якої застосовано цей вид адміністративного стягнення.

У постанові Верховного Суду від 27 січня 2025 року у справі № 685/1196/23 вказано, що керування транспортним засобом особою, яка достовірно знає про наявність постанови суду, якою на неї накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, свідчить про умисне ухилення від її виконання, що і є однією з форм невиконання судового рішення в розумінні ч. 1 ст. 382 КК України. Мета такого керування не є обов`язковим і визначальним елементом суб`єктивної сторони вказаного протиправного діяння.

Тому слідчий суддя, ураховуючи таке, переходить до перевірки підстав можливості у даному випадку застосувати захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Перевірка дотримання загальних правил застосування заходу

Клопотання подане в порядку п.1 ч.2 ст. 132 КПК України до суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

До клопотання додано докази обставин, на які посилається прокурор, що відповідає вимогам ч.6 ст. 132 КПК України.

Матеріали клопотання містять у собі витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання (ч.7 ст. 132 КПК України).

Клопотання внесене на розгляд слідчого судді уповноваженою особою - прокурором, що передбачено ч.1 ст. 171 КПК України.

Безпосередньо саме клопотання, у цілому, відповідає вимогам ч.2 ст. 171 КПК України, бо містить відомості про: підстави, мету і необхідність арешту майна; зазначення цього майна і його ознаки; конкретні факти і докази, що свідчать про особу, яка володіє майном і кому воно належить; до клопотання додані копії документів та інших матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, а так само і матеріали самого кримінального провадження.

Клопотання внесене із дотриманням строку, установленого ч.5 ст. 171 КПК України, що виключає негайне повернення вилученого майна особі.

Правове регулювання питання

Згідно із ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна допускається, серед іншого, з метою збереження речових доказів (п.1 ч.2 ст. 170 КПК України).

У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

На підставі ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Перевірка можливості застосування арешту майна безпосередньо у цьому провадженні

Чи доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження

Доведено, бо існує судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення ОСОБА_4 права керування транспортними засобами і останній достовірно знає про це.

Незважаючи на таке, ОСОБА_4 продовжує керувати транспортними засобами, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В ключі позиції ВС, сформованої у постанові 27 січня 2025 року у справі № 685/1196/23, такого роду поведінка особи свідчить про умисне ухилення від виконання постанови, що і є однією з форм невиконання судового рішення у розумінні ч. 1 ст. 382 КК України.

Щодо ступеня тяжкості кримінального правопорушення, про яке йдеться у цьому провадженні, то слідчий суддя враховує не тільки санкцію ч.1 ст. 382 КК України, яка передбачає покарання у виді позбавлення волі, а й характер правопорушення, зокрема, що ОСОБА_4 протягом тривалого часу продовжує учиняти неодноразові дії, які свідчать про його причетність до інкримінованого правопорушення.

При цьому, ОСОБА_4 не набув статусу водія і не проходив спеціальну підготовку для отримання відповідних знань, умінь і навичок, а тому вчинювані ним правопорушення на транспорті вказують на підвищений ступінь суспільної небезпеки.

Тому існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, що у сукупності із ступенем його тяжкості, що окреслений вище, вказує на наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Чи потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи

Виправдовують, бо втручання є необхідним, пропорційним і відповідає завданням кримінального провадження.

Держава має забезпечити розкриття кримінального правопорушення і притягнення винних осіб до відповідальності.

Крім цього, присутній і суспільний інтерес, бо є обґрунтована зацікавленість, яка має значення для усього суспільства в цілому до певної справи в контексті впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб.

Зокрема, що ОСОБА_4 систематично не виконує судове рішення, яким його позбавлено права керування т/з, що з великою ймовірністю може надати негативний приклад для інших осіб, які так само позбавлені цього спеціального права,у тому числі й викликати недовіру суспільства до правоохоронних органів і поставити під сумнів авторитет судової влади.

Чи може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертається із клопотанням

Може, бо арешт майна необхідний для збереження засобу учинення правопорушення, зокрема, у тому числі і його прив`язки до певної особи, у даному випадку фактичного користувача транспортного засобу.

Чи відповідає майно критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України

Автомобіль, що використовується для продовження протиправної поведінки, у той час, як існує судова заборона для щодо керування ним, є засобом учинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, і, відповідно, й речовим доказом у справі і відповідає критеріям ст.98 КПК України.

А використання транспортного засобу у цьому випадку перебуває у зв`язку із суспільно небезпечним діянням і сприяє реалізації умислу, направленого на невиконання судового рішення.

Чи може бути застосована заборона або обмеження користування, розпорядження майном

Може, бо існують підстави вважати, що майно може бути відчужене, приховане або знищене.

Зокрема, без відповідних правових наслідків для його фактичного володільця, так як автомобіль належить на праві власності іншій особі і вибув із володіння власника.

При цьому, слідчий суддя не вдається до аналізу питання добросовісності набуття автомобіля у володіння ОСОБА_4 , так як метою арешту заявлено збереження речового доказу.

Крім цього, існує потреба у доказуванні факту перебування автомобіля саме у володінні ОСОБА_4 протягом певного проміжку часу з метою упередження спростування ним спрямованості свого умислу, до прикладу, надання показань, що керування автомобілем мало місце у зв`язку з його передачею іншою особою, що негативно вплине на установлення істини у справі і змусить слідство вчиняти додаткові дії, спрямовані на досягнення мети досудового розслідування і тим самим сприяти невиправданій тривалості провадження.

За таких обставин, на думку слідчого судді, арешт майна має змогу бути застосований із забороною відчуження та користування, у тому числі й іншою особою, яка має право керування транспортними засобами, бо за умови того, що він не зареєстрований за ОСОБА_4 , він може вибути з його фактичного користування без будь - яких правових наслідків.

Щодо наявності/відсутності обставин, регламентованих ч.2 ст. 173 КПК України

a) правова підстава арешту майна

З`ясування правової підстави арешту майна, насамперед, пов`язано із кваліфікацією злочину, що внесено до ЄРДР, і саме це питання передує з`ясуванню визначених ст.170 КПК України підстав та меті забезпечення кримінального провадження.

Правовою підставою арешту майна у цій справі є п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України, як то, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, у тому числі й наявність обґрунтованої підори у вчиненні суспільно небезпечного діяння.

Постановою слідчого від 03 жовтня 2025 року автомобіль визнано речовим доказом у справі і слідчий суддя не вправі ставити її під сумнів, бо слідчий самостійний у своїй діяльності.

І ця постанова не скасована прокурором.

Слідчий суддя вирішує лише питання чи необхідний арешт автомобіля з метою убезпечити кримінальне провадження від втрати речового доказу.

b) щодо питання можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні

Майно може бути використане як речовий доказ, бо воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, позаяк, є засобом учинення правопорушення, у той час, як слідство має забезпечити провадження всеохоплюючим обсягом доказів, у тому числі й речових.

Цей доказ вказує на обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, як то, факт керування цим автомобілем особою, яка позбавлена відповідного права.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може мати безпосереднє відношення до кримінального провадження, і таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

c) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

У цьому провадженні арешт майна є розумним і співмірним обмеженням права власності.

Принаймні, тому, що власник майна ним не користується. А володілець не переоформив його на себе у встановленому законом порядку.

Звідси він може відчужити його без наслідків для себе, у тому числі й шляхом передачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу третім особам. А це буде суперечити інтересам кримінального провадження, бо спричинить необхідність витрати додаткових зусиль на пошук майна.

d) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб

За наслідками розгляду клопотання і вивчення долучених до нього доказів, у тому числі й пояснень володільця, достовірно не установлено, що арешт автомобіля матиме істотні негативні наслідки як для самого володільця, так і для інших осіб.

Зокрема, ОСОБА_4 не надав будь - яких доказів, що автомобіль використовується з метою отримання доходу і є засобом забезпечення його сім`ї.

Так як не установлено, що користувач майна займається підприємницькою діяльністю і використовує його для отримання прибутку.

Висновки

Слідчий суддя, враховуючи правову підставу для арешту майна, наслідки для володільця і власника, розумність та співрозмірність обмеження права відносно завдань кримінального провадження, приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим і підлягає задоволенню, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти, з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

Так як прокурором доведено, а слідчим суддею у цьому провадженні установлено необхідність арешту майна і що існують ризики, передбачені абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Сукупність обставин справи свідчить, що арешт є виправданим у цьому провадженні.

Зцих мотивів,керуючись ст.ст. 131-132,170-173,175, 309,369-372,376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ :

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «ГАЗ» модель 3221, фіолетового кольору, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 22 грудня 2002 року належить ОСОБА_5 і перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_4 , шляхом заборони його відчуження, користування і розпорядження у будь - який спосіб.

Визначення місця та способу зберігання арештованого майна - покласти на прокурора.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Роз`яснити, що за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, передбачена кримінальна відповідальність за ст. 388 КК України.

Копію ухвали надіслати учасникам кримінального провадження не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню прокурором, слідчим в силу ст.175 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення.

Слідчий судя ОСОБА_6