УХВАЛА

"20" січня 2026 р. с-ще Тиврів 145/62/26

1-кп/145/97/2026

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду с-ща Тиврів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000701 від 13.11.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, та клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Можайськ Московської області російської федерації, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, військовослужбовця вч НОМЕР_1 , неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні немає,

ВСТАНОВИВ:

До Тиврівського районного суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000701 від 13.11.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК Українита клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.01.2026 призначено підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні.

Обвинувальний акт затверджений прокурором i містить відомості, визначені у ч. 2 ст. 291 КПК України.

До обвинувального акту додані документи, передбачені ч. 4 ст. 291 КПК України.

Під час підготовчого судового засідання не встановлено підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини 3 статті 314 КПК України.

Крім того, прокурор просить продовжити обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 днів, так як встановлений йому строк тримання під вартою закінчується 24.01.2026.

Клопотання мотивовано тим, що під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , 27.11.2025 слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 24.01.2026.

Однак, ризики які встановлені слідчим суддею під час досудового розслідування, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не змінились та продовжують існувати.

ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке, законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому може в будь-який момент без зайвих труднощів покинути місце свого проживання під загрозою застосування суворої міри покарання та може здійснити спроби переховуватись від суду, що є ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, що є ризиком, передбаченим п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а також продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, що є ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, застосування жодного іншого більш м`якого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам.

За даних обставин прокурор просить продовжити строк тримання ОСОБА_4 під вартою строком ще на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив призначити справу до судового розгляду та задоволити клопотання про продовження строку тримання під вартою з підстав, викладених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 просили призначити справу до судового розгляду, а клопотання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задоволити частково, застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час підготовчого судового засідання зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

У той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

На підставі викладеного, суд під час вирішення питання про наявність підстав для задоволення клопотання враховує у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованих злочинів, тяжкість можливого покарання, наявність таких ризиків як можливість підозрюваного (обвинуваченого) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, продовжити свою злочинну діяльність, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також особу підозрюваного (обвинуваченого).

Установлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні двох тяжких кримінальних правопорушень, які кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України та за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справах "Фокс Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства" від 30.08.1990, "Мюрей проти Об`єднаного Королівства" від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2025 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Станом на теперішній час, ризики, які стали підставою обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на досудовому слідстві не змінились та не зменшились. Обвинувачений з огляду на суворість покарання, яке йому може бути призначено за вироком суду у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а також відсутність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, свідчать про те, що він може переховуватись від суду.

Суд вважає, що суворість покарання сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватися від суду у співставленні до особи обвинуваченого та інших обставин справи (ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду шляхом усного допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Разом з цим, станом на теперішній час розгляд кримінального провадження судом тільки розпочинається, отож достатня вірогідність того, що ОСОБА_4 , не будучи обмеженим у вільному спілкуванні зі свідками, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі та може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню (ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

При встановленні наявності ризику продовжити кримінальне правопорушення, суд враховує, що ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, в умовах воєнного стану, обвинувачується у скоєнні упродовж жовтня 2025 року двох аналогічних злочинів.

При вирішенні даного клопотання відповідно до приписів ст. 178 КПК України, суд враховує дані, що характеризують обвинуваченого як особу.

Також судом установлено що ОСОБА_4 неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, тобто у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки та фактори стримуючого характеру, які на нього могли б впливати та запобігати вчиненню протиправних дій у подальшому.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Водночас, суд враховує ч. 8 ст. 176 КПК України, відповідно до якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Вирішуючи питання щодо застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого суд вважає, що наразі, такі підстави відсутні, отож з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, стадії судового провадження, незважаючи на існування презумпції невинуватості, суд зазначає, що інший більш м`який запобіжний захід не спроможний запобігти вказаним вище ризикам, існування яких доведено та забезпечити виконання обвинуваченим належної процесуальної поведінки.

За таких обставин, суд вважає, що клопотання слід задовольнити.

Відповідності до абз. 2 п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд, вважає за необхідне не визначити розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 183, 197, 199, 315, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Завершити підготовку справи до судового розгляду.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000701 від 13.11.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, у відкритому судовому засіданні на 13:00 год 29 січня 2026 року, в приміщенні Тиврівського районного суду Вінницької області в с-щі Тиврів.

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження.

У судове засідання викликати учасників судового розгляду.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 - задоволити.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою продовжити на строк 60 діб, тобто до 20 березня 2026 року включно.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, прокурором безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

У решті ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Копію ухвали направити для виконання до ДУ «Вінницької установи виконання покарань (№1)», вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику.

Суддя ОСОБА_1