У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 , погоджене прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001249 від 04.06.2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Талдикорган республіка Казахстан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, має на утриманні двох мололітніх дітей, не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

в с т а н о в и л а:

Слідчий звернувся до суду з вищезазначеним клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчими першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР у м. Полтаві за процесуального керівництва Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001249 від 04.06.2025 рокуза ознаками кримінал ьного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 НГУ солдат ОСОБА_6 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст.ст.1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем військової служби і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 НГУ, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від її проходження, з особистих мотивів, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та 27.05.2025 приблизно о 06 год 30 хв самовільно залишив місце служби місце тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 НГУ у АДРЕСА_2 , та у подальшому проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину та виконання службових обов`язків, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління з приводу своїх протиправних діянь, за наявності реальної можливості для цього.

У подальшому, 03.11.2025 о 15 год 30 хв солдата ОСОБА_6 доставлено до військової частини НОМЕР_1 НГУ за адресою: АДРЕСА_3 , внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Солдат ОСОБА_6 у період з 06 год 30 хв 27.05.2025 по 15 год 30 хв 03.11.2025 обов`язки військової служби не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Таким чином солдат ОСОБА_6 підозрюється у тому, що своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України.

07 листопада 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, підтверджується матеріалами службового розслідування, проведеного за фактом самовільного залишення місця служби ОСОБА_6 ; протоколами допитів свідків військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 НГУ; іншими матеріалами кримінального провадження №0001249 від 04.06.2025 в їх сукупності.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий просить застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання. В обґрунтування позиції адвокат послалася на те, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення, відсутні. Зокрема, ОСОБА_6 визнає свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не має наміру переховуватися від слідства та суду, бажає продовжити проходження військової служби. Крім того, підозрюваний має постійне місце проживання та на утриманні двох малолітніх дітей. В зв`язку з викладеним адвокат вважала, що відсутні підстави для тримання ОСОБА_6 під вартою, тому просила відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що того вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв?язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов?язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м?яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що ТУ ДБР у м. Полтаві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001249 від 04.06.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

07.11.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме в самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази, слідчий суддя вважає, що в матеріалах провадження містяться достатні дані, які переконують суд у тому, що підозрюваний міг вчинити інкримінований йому злочин, висунута підозра є обґрунтованою. Констатуючи це, суд виходить з того, що обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об?єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину. Така позиція узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», в яких наголошено на тому, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об?єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Так, надані сторонами кримінального провадження докази свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не є предметом розгляду слідчим суддею на даній стадії.

Крім того, слідчий суддя вважає, що прокурором доведена наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3 і 4 ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України є тяжким злочином, санкцією якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, про що свідчить тривалий період його відсутності у військовій частині без поважних причин з 27.05.2025 по 03.11.2025, хоча він мав реальну можливість повідомити компетентні органи про своє місце перебування та повернутися до військової частини.

Злочин вчинений ОСОБА_6 є продовжуваним і припинений лише після доставлення 03.11.2025 до правоохоронного органу, що свідчить про відсутність у нього свідомої мети добровільно припинити свої злочинні дії та повернутися до підрозділу для продовження служби.

Стороною обвинувачення також доведено, що ОСОБА_6 може як особисто, так і через третіх осіб з числа діючих військовослужбовців, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою схилення їх у будь-який спосіб до зміни показань або до відмови від давання показань.

В обґрунтування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, слід послатися на той факт, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем, тому у разі не застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Також тривале і стійке небажання виконувати обов`язки військової служби ОСОБА_6 свідчить про можливість вчинення ним інших військових злочинів, пов`язаних з виконанням обов`язків по службі.

Відповідно до статті 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного в їх сукупності, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, вік та стан його здоров`я, міцність його соціальних зв`язків у місці проживання, репутацію, майновий стан, а також те, що ОСОБА_6 має на утриманні двох малолітніх дітей та до кримінальної відповідальності притягується вперше.

З урахуванням обґрунтованої підозри та встановлених ризиків кримінального провадження, на цьому етапі кримінального провадження застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості кримінального провадження і забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Беручи до уваги сукупність наведених вище фактів, слідчий суддя приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання ним відповідних процесуальних обов`язків і не зможе запобігти доведеним ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Отже, надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України; наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на які вказують слідчий та прокурор, а також про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти доведеним ризикам.

Крім того, частиною 8 статті 176 КПК України імперативно визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Будь-яких відомостей, які б свідчили про неможливість утримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою за станом здоров`я слідчому судді не надано.

Беручи до уваги сукупність наведених фактів, імперативні вимоги ч.6 ст.176 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Разом із тим, положеннями ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а тому враховуючи наявність доведених ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, підстави та обставини, передбачені ст.178 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для визначення останньому застави, як альтернативи триманню під вартою.

Згідно із ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення альтернативного розміру застави.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 194, 196, 197, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и л а:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, в межах строку тримання під вартою, передбаченого ч.1 ст.197 КПК України, строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, який обчислювати з 14 год. 30 хв. 07 листопада 2025 року.

Кінцевим днем тримання під вартою визначити 05 січня 2026 року, 14 год. 30 хв.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу проголошення.

Повний текст ухвали складено 10 листопада 2025 року о 10 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1