Справа № 635/9199/25
Провадження № 1-в/635/822/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в с-щі Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» про застосування Закону України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Начальник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про застосування Закону України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_6 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 жовтня 2025 року вищевказане подання передано в провадження судді ОСОБА_1 .

Представник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» підтримав, просив суд його задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)».

Засуджений ОСОБА_5 , в судовому засіданні підтримав подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)», просив суд задовольнити клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року, а саме у 2024 році - 3028 грн, у 2023 - 2684 грн, у 2022 - 2481 грн, у 2021 році - 2270 грн, у 2020 році - 2102 грн., у 2019 1921 грн., у 2018 1762 грн , у 2017 1600 грн та віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність.

Судовим розглядом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» за вироком Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 06 лютого 2024 року за ч. 2 ст.15 ч. 4 ст.185 КК України. Вказаним вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та за вироком Київського районного суду м. Полтави від 24 листопада 2023 року, остаточно призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі. Строк покарання відраховувати з моменту фактичного затримання, тобто з 19.12.2022 року.

За вироком Київського районного суду м. Полтави від 24 листопада 2023 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначено покарання два роки позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням за вироком Полтавського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року, остаточно призначено покарання п`ять років позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання рахувати з 20 листопада 2023 року. В строк відбування покарання зарахувати період покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року з 22 грудня 2018 року по 22 лютого 2021 року.

За вироком Полтавського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 27 квітня 2023 року, щодо ОСОБА_5 скасовано в частині призначеного покарання. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_5 призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2019 року, більш суворим, призначеним цим вироком, визначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. Зарахувати у строк покарання період відбування покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2019 року з 22 грудня 2018 по 22 лютого 2021 року. Початок строку відбування покарання рахувати з 20 листопада 2023 року.

За вироком Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 06 лютого 2024 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст.15 ч. 4 ст.185 КК України за замах на вчинення крадіжки вчиненої 19.12.2022 на суму 983,81 грн, тобто розмір викраденого складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (станом на 01.01.2022 2481 грн).

Крім того, за вироком Київського районного суду м. Полтави від 24 листопада 2023 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст.190 КК України, за заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно 09.09.2021 на суму 2028 грн, тобто розмір викраденого складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (станом на 01.01.2021 2270 грн).

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

В свою чергу, втрата чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння є підставою для закриття кримінального провадження відповідно до п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 зроблено правовий висновок щодо декриміналізації викрадення чужого майна шляхом крадіжки та наголошено, що Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-ІХ, мають зворотну дію в часі.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене за ч.2 ст.15. ч.4 ст. 185 КК України, а саме замах на вчинення 19.12.2022 крадіжки на суму 983,81 грн за вчинення якого ОСОБА_5 був засуджений вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2024 року, наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння яким наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Також кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 с т.190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно 09.09.2021 на суму 2028 грн за вчинення якого ОСОБА_5 засуджений вироком Київського районного суду м. Полтави від 24 листопада 2023 року наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння яким наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність діянь, за вчинення яких засуджено ОСОБА_5 усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч.2 ст.74 КК України засудженого необхідно звільнити від призначеного покарання за ч.2 ст.15 ч.4 ст. 185 КК України, що призначене за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2024 року та від призначеного покарання за ч. 2 ст. 190 КК України за вироком Київського районного суду м. Полтави від 24 листопада 2023 року.

В свою чергу, вважати засудженим за вироком Полтавського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року.

Таким чином, суд, на підставі ст. 58 Конституції України, ст.5, ч.2 ст.74 КК України, Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_7 - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2024 року за ч.2 ст.15- ч. 5 ст.185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

На підставі ч. 2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Київського районного суду м.Полтави від 24 листопада 2023 року за ч.2 ст.190 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вважати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що засуджений вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 27 квітня 2023 року, зміненим вироком Полтавського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2019 року, більш суворим, призначеним цим вироком, визначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя ОСОБА_1