КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 28 жовтня 2025 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Переяславського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2025 року,

за участі:

представника

власника майна адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання начальника Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_8 та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке перебуває у його власності, а саме на земельну ділянку, кадастровий номер :03:044:0046, площею 0, 1 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , заборонено будь-яким особам відчужувати та розпоряджатися вказаним майном.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу слідчого судді в частині арешту майна ОСОБА_5 , земельної ділянки, кадастровий номер :03:044:0046, площею 0, 1 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що 15 серпня 2025 року клопотання прокурора розглянуто без виклику ОСОБА_5 , про наявність оскаржуваного рішення стало відомо 04 вересня 2025 року, апеляційну скаргу направлено, через систему «Електронний суд» 05 вересня 2025 року. З цих підстав просила поновити строк на апеляційне оскарження.

Апелянт зазначає, що арештована земельна ділянка належить ОСОБА_5 , яка вибула із її власності шахрайським шляхом.

Прокурором не проінформовано суд про те, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2025 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :03:044:0046, площею 0, 1 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 у цивільній справі № 127/7744/25 про визнання довіреностей та договору купівлі-продажу недійсними.

Також, рішенням Вінницького міського суду скасовано договір купівлі-продажу від 10.03.2025 вказаної земельної ділянки ОСОБА_10 , а відтак він не є власником земельної ділянки.

Зауважує, що земельна ділянка повернулася у власність ОСОБА_5 , а накладений арешт порушує право на мирне володіння та розпорядження майном.

Окрім того, ОСОБА_5 , не має процесуального статусу у кримінальному провадженні.

В судове засідання прокурорне з`явився, про час та дату судового засідання його повідомлено у встановлений законом спосіб. 23 жовтня2025 року прокурор надіслав заяву про розгляд апеляційної скарги у режимі відеоконференцзв`язку. Колегією суддів вживалися заходи, щодо участі прокурора під час апеляційного провадження в режимі відеоконференцзв`язку, однак через технічні причини, сторона обвинувачення не змогла доєднатися до відеоконференцзв`язку. Враховуючи наведене, а також те, що участь прокурора у даній категорії справ є необов`язковою, колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за його відсутності, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку, захисник зазначив, що 15 серпня 2025 року клопотання прокурора розглянуто без виклику ОСОБА_5 , про наявність оскаржуваного рішення стало відомо 04 вересня 2025 року, апеляційну скаргу направлено, через систему «Електронний суд» 05 вересня 2025 року. Колегія суддів вважає, що з наведених підстав строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СВ ВП № 1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 30 липня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000360, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В клопотанні прокурора зазначено, що 30 липня 2025 рок о 12:55 до ЧЧ ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, збуває наркотичні засоби та психотропні речовини на території міста Переяслав Бориспільського району Київської області.

Так, встановлено, що 30.07.2025 близько 12:55 під час несення служби в складі автопатруля Градус-130 майором поліції ОСОБА_11 та старшим сержантом поліції ОСОБА_12 в місті Переяслав, в ході відпрацювання мікрорайону Лагері по вул. Лагерній в м. Переяслав зупинено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 , та під час проведення поверхневої перевірки в нього виявлено поліетиленові згортки 30 шт. в чоловічій сумці та 4 в кишені, зі слів останнього. З наркотичною речовиною PVP сіль.

31 липня 2025 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні особливо небезпечної психотропної речовини обіг якою заборонено, та рослинної речовини обіг якого обмежено, з метою збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів майна щодо об`єкта нерухомого майна №439350694 від 13.08.2025, за ОСОБА_9 зареєстровано на праві власності таке нерухоме майно як земельна ділянка кадастровий номер :03:044:0046 площею 0,1 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.03.2025, ОСОБА_9 , купив земельну ділянку площею 0,1 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:044:0046.

14 серпня 2025 року начальник Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_8 звернувся до Переяславського міськрайонного суду Київської області із клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке перебуває у його власності, а саме на земельну ділянку, кадастровий номер :03:044:0046, площею 0, 1 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 із забороною будь-яким особам відчужувати та розпоряджатися вказаним майном, з метою конфіскації майна, як виду кримінального покарання.

Ухвалою слідчого судді Переяславського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2025 року клопотання задоволено.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частиною другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000360, про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні прокурора, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою забезпечення можливої конфіскації майна, вбачається наявність правових підстав для його арешту.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 31 липня 2025 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якого передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

З матеріалів судового провадження, вбачається, що зазначені обставини підозри ОСОБА_9 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

На даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів можна лише визначити, що причетність ОСОБА_9 до скоєного кримінального правопорушення, підозру яку йому повідомлено, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172,173 КПК України, перевірено при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Твердження апелянта про те, що арештована земельна ділянка належить ОСОБА_5 , яка вибула із її власності шахрайським шляхом, підлягають перевірці судом під час розгляду кримінального провадження по суті, оскільки 15 серпня 2025 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000360 скеровано до суду для розгляду його по суті.

Відтак, із закінченням стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000360 від 30.07.2025 припиняється і судовий контроль, що здійснюється на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику ОСОБА_5 - адвокату ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Переяславського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2025 року.

Ухвалу слідчого судді Переяславського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 373/2245/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_16

Провадження № 11сс/824/7136/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК