"15" грудня 2025 р. Єдиний унікальний номер судової справи 150/494/25
Номер провадження 1-кп/150/58/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого (в режимі відео конференції)

адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000199 від 22 квітня 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борівка Чернівецького району Вінницької області, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, не працює, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2025 року приблизно о 07 годині 00 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_4 знаходився на земельній ділянці, розташованій за адресою АДРЕСА_2 .

В цей час, ОСОБА_4 , керуючись раптово виниклим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті тривалих неприязних відносин, та будучи агресивно налаштованим відносно ОСОБА_6 , усвідомлюючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій і бажаючи їх настання, не стримуючи своїх емоцій, наніс один удар молотком, який тримав у правій руці, у ліву частину спини ОСОБА_6 , чим спричинив йому синець на лівій половині спини на рівні 8-10 ребер, закритий перелом 10 ребра зліва, які утворились від одноразової дії тупого предмета, по механізму удар, можливо 22 квітня 2025 року, та належать: синець до категорії легких тілесних ушкоджень, які не спричиняють короткочасний розлад здоров`я більше 6-ти діб, згідно п. 2.3.1 «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», а закритий перелом десятого ребра до ушкоджень середньої ступені тяжкості, яке спричиняє тривалий розлад здоров`я більше 21 доби, згідно п. 2.2.1 в «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

В ході судового розгляду обвинувачений вину визнав частково. Не визнав в частині кваліфікації його дій, що слідує із висунутого обвинувачення. ОСОБА_4 суду показав, що між ним та потерпілим склалися тривалі неприязні відносини. Він не знав про те, що земельну ділянку, яку мав приватизувати, вже приватизував потерпілий, а тому вважаючи її своєю, вранці 22 квітня 2025 року разом із зятем ОСОБА_8 почав її культивувати. Здійснюючи розворот на земельній ділянці навпроти трактора вибіг ОСОБА_6 та почав бити вилами по радіатору транспортного засобу. Не маючи можливості подальшого обробітку земельної ділянки ОСОБА_4 зупинився, а ОСОБА_8 , який знаходився в кабіні вийшов з трактора та почав заспокоювати ОСОБА_6 , при цьому забрав у нього вила. Будучи впевненим, що земельна ділянка, на якій він працює є його власністю, ОСОБА_4 обурився діями ОСОБА_6 і також вийшов з кабіни трактора і вступив в суперечку з потерпілим. Під час суперечки ОСОБА_4 штовхнув потерпілого, який впав на землю і можливо в цей час отримав тілесне ушкодження. Вини не визнає в частині умисного нанесення удару молотком, однак достеменно стверджувати чи були в руках якісь сторонні предмети не може так як був у стресовому стані. Щодо отримання потерпілим тілесних ушкоджень ОСОБА_4 жалкує, однак враховуючи, що зі ОСОБА_6 перебуває в довготривалих неприязних відносинах, які виникли задовго до вказаної події через надання свідчень та викриття ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_4 не пропонував відшкодування шкоди, однак і не заперечує після прийняття рішення судом компенсувати її.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що між ним та обвинуваченим тривалий час існують неприязні відносини. Вранці 22 квітня 2025 року він справлявся по господарству, вийшовши на земельну ділянку побачив як ОСОБА_4 культивує його город. Тому почав кричати та махати вилами аби він зупинився. Після зупинки трактора з кабіни вийшов ОСОБА_8 та забрав у нього вила. Після чого вийшов ОСОБА_4 , з яким розпочалась палка суперечка, під час якої ОСОБА_4 повернувся до трактора, взяв молоток та повернувшись до потерпілого наніс останньому удар в спину, внаслідок чого ОСОБА_6 знепритомнів. Під час нанесення удару вони знаходилися один навпроти другого. ОСОБА_4 наносив удар із замахом збоку зліва. Можливо під час удару він згрупувався та ухилявся, тому удар прийшовся в задню частину тулуба, між лопатки. Вказану подію бачили свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Крім цього, потерпілий не заперечує факту довготривалих неприязних відносин із обвинуваченим, а також підтверджує факт, що ОСОБА_4 вважав земельну ділянку своєю власністю, також не заперечує того факту, що під час конфлікту у його руках були вила.

Щодо цивільного позову про стягнення з обвинуваченого завданої моральної шкоди у розмірі 40 000,00 грн. пояснив, що вказана сума обґрунтовується його психологічними стражданнями та переживаннями через втрату урожаю на присадибній ділянці та втрату працездатності.

Допитана судом свідок ОСОБА_9 показала, що знайома з потерпілим та обвинуваченим, їй відомо, що між ними існують тривалі неприязні відносини. Також зазначила, що через запальний характер ОСОБА_4 , у нього конфлікти з більшістю сусідів. Вранці 22 квітня 2025 року почула звук трактора, який заїжджав на земельну ділянку, яка розташована поряд з житловим будинком ОСОБА_6 . Через деякий час на земельну ділянку заїхав трактор під керування ОСОБА_4 , на пасажирському сидінні знаходився його зять ОСОБА_8 та почав культивувати вказану земельну ділянку. Знаючи, що земельна ділянка належить ОСОБА_6 , вона почала кричати та знімати вказані події на камеру свого телефону. На її крик та звук трактора прибіг ОСОБА_6 , у якого в руках знаходились вила. З метою припинення незаконних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_6 став попереду трактора перекривши таким чином йому рух. Після чого з кабіни трактора вийшов ОСОБА_8 , який забрав у потерпілого вила, а також вийшов ОСОБА_4 , який вступив у суперечку зі ОСОБА_6 та взявши з кабіни молоток підбіг до потерпілого, вдарив останнього по спині. Після удару потерпілий опустився на землю, та ймовірно втратив свідомість. Після чого вона разом з громадянкою ОСОБА_10 підбігли до потерпілого та допомогли йому підвестися на ноги. Свідок підтверджує факт нанесення удару ОСОБА_4 молотком потерпілому, так як знаходилась поряд, на відстані близько 3-4 метрів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 підтвердила факт нанесення удару потерпілому саме ОСОБА_4 , та надала покази аналогічні показам свідка ОСОБА_9 .

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_11 показав, що являється сином потерпілого. У їхньої сім`ї з ОСОБА_4 тривалий конфлікт з приводу присадибної земельної ділянки, яку вони приватизували але обвинувачений вважає її своєю. Про події, які сталися 22 квітня 2025 року йому стало відомо зі слів батька та сусідів. Свідок приїхав додому, коли батько вже був на подвір`ї та скаржився на біль у спині. Тому вони поїхали в лікарню, де з`ясувалося, що у батька перелом ребер. Після чого викликали поліцію та повідомили про те, що сталося.

Допитаний свідок ОСОБА_8 суду показав, що являється зятем обвинуваченого ОСОБА_4 22 квітня 2025 року він разом з ОСОБА_4 поїхали культивувати земельну ділянку, як зі слів ОСОБА_4 належала останньому. Заїхавши на вказану земельну ділянку та почавши її обробіток, перед трактором помітив ОСОБА_6 , який тримав в руках вила та намагався ними пробити радіатор трактора. Так як ОСОБА_6 знаходився попереду трактора та заважав проїзду ОСОБА_4 зупинив транспортний засіб, а ОСОБА_8 вийшов з кабіни та забрав у ОСОБА_6 вила, якими останній встиг пошкодити радіатор трактора. В цей час з кабіни трактора також вийшов ОСОБА_4 і між ним та ОСОБА_6 почалась словесна суперечка, в ході якої ОСОБА_4 штовхнув ОСОБА_6 та сівши в трактор поїхав з місця події.

В судовому засіданні було допитано експерта ОСОБА_12 , яким складено висновок судово-медичного експерта щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, наявних у потерпілого. Так, експерт пояснив, що у потерпілого були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця на лівій половині спини на рівні 8-10 ребер та перелом 10 ребра зліва. Утворення вказаних тілесних ушкоджень можливе лише від дії тупого предмета, що на переконання експерта утворились внаслідок удару з прикладенням значної сили. Знаходячись у статистичному положенні обвинувачений до потерпілого лицем до лиця, такого тілесного ушкодження утворитись не могло. Однак, враховуючи встановлені події, потерпілий в момент нанесення удару мав бути повернутий до обвинуваченого боком (по типу ухилу від удару). Щодо можливості помилки рентгенівського знімку заперечив. Повідомив, що якщо за результатами рентгену встановлено наявність перелому, іншого бути не може.

Крім показів допитаних в ході судового слідства свідків, суд дослідив також наступні письмові докази:

- рапорт чергового Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області від 22 квітня 2025 року про прийняття та реєстрацію заяви щодо спричинення ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень;

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 22 квітня 2025 року;

- заяву ОСОБА_13 про надання добровільної згоди працівникам поліції на проведення огляду земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 ;

- протокол огляду місця події від 22 квітня 2025 року з фототаблицею до нього, за участі свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_6 , яким було досліджено місце розташування земельної ділянки, де відбувалися події на які вказує потерпілий, та він продемонстрував місце розташування учасників події, в момент конфлікту з обвинувачений та спричинення останнім потерпілому тілесного ушкодження. Грунт земельної ділянки розсипчастий, камінців не виявлено, виявлено нашарування слідів взуття;

- протокол проведення слідчого експерименту від 22 квітня 2025 року за участі потерпілого ОСОБА_6 з технічним носієм до нього (диском), з якого слідує, що потерпілий вказує на місце події, розташування учасників в момент конфлікту, а також спосіб спричинення йому тілесних ушкоджень;

- протокол проведення слідчого експерименту від 22 квітня 2025 року за участі свідка ОСОБА_9 з технічним носієм до нього (диском), з якого слідує, що свідок вказує на місце події, місце розташування учасників по відношенню до свідка та спосіб, у який потерпілому було спричинено тілесні ушкодження;

- протокол слідчого експерименту від 22 квітня 2025 року за участі свідка ОСОБА_10 з технічним носієм до нього (диском), з якого слідує, що свідок вказує на місце події, місце розташування учасників по відношенню до свідка та спосіб, у який потерпілому було спричинено тілесні ушкодження;

- заяву ОСОБА_9 про долучення до матеріалів кримінального провадження копії відеозапису, створеного свідком 22 квітня 2025 року о 07 год. 01 хв. та диск із вказаним відеозаписом, на якому зафіксовано як трактор під керуванням ОСОБА_4 культивує висаджений город, та в цей час свідок кричить аби вони зупинилися, після чого запис переривається;

- протокол огляду документу від 01 травня 2025 року - відеозапису здійсненого ОСОБА_9 на власний мобільний пристрій;

- висновок експерта Могилів-Подільського районного відділення судово-медичної експертизи ДУ "Вінницьке ОБ СМЕ" № 47 за результатами проведення судово-медичної експертизи, з якого слідує, що при судово-медичній експертизі у ОСОБА_6 мали місце такі тілесні ушкодження: синець на лівій половині спини на рівні 8-10 ребер, закритий перелом 10 ребра зліва, які утворились від одноразової дії тупого предмета, по механізму - удар, можливо 22 квітня 2025 року та належать: синець до категорії легких тілесних ушкоджень, які не спричиняють короткочасний розлад здоров`я більше 6-ти діб, згідно з п. 2.3.1 Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, а закритий перелом 10 ребра до ушкоджень середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, яке спричиняє тривалий розлад здоров`я більше 21 доби, згідно з п. 2.2.1 в Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

В ході судового слідства обставин порушення норм процесуального закону під час збирання досліджених судом письмових доказів, встановлено не було, а тому суд визнає їх допустимими у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Також суд виходить із визначення, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Крім того, законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Аналізуючи зібрані у справі докази суд встановив, що між сторонами тривалий час існують неприязні відносини. 22 квітня 2025 року між ними в чергове стався конфлікт, який визнає й сам обвинувачений.

Показами допитаних в судовому засіданні свідків, які узгоджуються із показами потерпілого та письмовими доказами у справі, а саме протоколом огляду місця події, протоколами проведення слідчих експериментів, якими встановлено, що в ході вказаного конфлікту обвинувачений з молотом в руках підійшов до потерпілого та спричинив йому один удар по спині в ділянці між лопаток. Від чого потерпілий впав на землю.

В той же час суд критично ставиться до показів обвинуваченого щодо відсутності в його руках будь-якого предмета, яким він завдав удар потерпілому так як вказані покази не узгоджуються із дослідженими судом доказами, а також критично ставиться до показів свідка ОСОБА_8 , з огляду на те, що він є родичем обвинуваченого та їх суперечливість із показами інших допитаних судом свідків та письмовими матеріалами справи.

Висновком судово-медичного експерта № 47 підтверджено ступінь тяжкості виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, згідно якого перелом 10 ребра відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Крім цього, з пояснень допитаного в ході судового розгляду експерта слідує, що вказане тілесне ушкодження утворилося лише від воздії тупого предмета, по типу спричинення - удар, та можливе лише з прикладенням значної сили.

Після надання експертом вказаних пояснень, обвинувачений погодився із тим, що з опалу, можливо взяв в тракторі якийсь предмет та ним наніс один удар, але достеменно цього не пам`ятає.

Отож досліджені судом докази є належними, допустимими та достовірними, достатніми та взаємопов`язаними, доповнюють одне одного та дають підстави дійти беззаперечного висновку про винуватість саме обвинуваченого ОСОБА_4 спричиненні потерпілому ОСОБА_6 середнього ступеня тілесних ушкоджень, згідно пред`явленого формулювання обвинувачення.

Таким чином "поза розумним сумнівом" доведена вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, тобто в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судових дебатах прокурор висловив свою позицію щодо повної доведеності вини обвинуваченого та зазначив, що виправлення останнього можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Потерпілий своєї думки щодо міри покарання не висловив.

Представник потерпілого погоджується з позицією прокурора, а також просить задовольнити цивільний позов та стягнути моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн., за мотивів викладених у самому позові. Крім цього, просив стягнути витрати потерпілого на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання суд виходить із наступного.

Обставин, які пом`якшують покарання, передбачених ст. 66 КК України, в ході судового розгляду не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання, передбаченою ст. 67 КК України суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Згідно досудової доповіді, складеної органом пробації щодо особи обвинуваченого слідує, що ризик вчинення ОСОБА_4 потворного кримінального правопорушення та ризик його небезпечності для суспільства оцінюються як середній, та орган пробації вважає, що його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе у винятковому разі.

Досудова доповідь носить рекомендаційний характер. Однак, суд також критично ставиться до обставин, викладених у досудовій доповіді так як відомості, зазначені в ній не відповідають дійсності, а саме у досудовій доповіді міститься інформація щодо щиросердечного каяття обвинуваченого, однак досудова доповідь складалась у відсутність обвинуваченого та ОСОБА_4 із нею не ознайомлений. Тому, факти викладені у досудовій доповіді, а також рекомендації надані органом пробації щодо міри покарання не можуть бути враховані судом.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Відповідно до вимоги про судимість ОСОБА_4 раніше не судимий.

Згідно довідки Чернівецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області від 29 квітня 2025 року № 26, за місцем проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно.

Згідно довідок КНП "Чернівецька районна лікарня" на обліку у лікаря психіатра чи нарколога обвинувачений не перебуває.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів прав держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі статтею 75 КК України у разі якщо суд крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання.

Вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України суд враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, відповідно до ст. 12 КК України, особу обвинуваченого, дотримуючись при цьому загальних принципів встановлених законом щодо призначення покарання.

Висловлюючи свою думку щодо міри покарання, прокурор звертає увагу на невизнанні ОСОБА_4 своєї вини, що на його думку характеризує ставлення обвинуваченого до скоєного.

В той же час, визнання чи невизнання своєї вини згідно із кримінальним законодавством України є правом обвинуваченого та не може впливати на суворість призначеного покарання.

Виходячи з принципів законності, справедливості, індивідуалізації і достатності покарання, досягнення мети виправлення обвинуваченого, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка його обтяжує (вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку), позитивну характеристику обвинуваченого за місцем проживання, відсутність судимостей, а також його ставлення до скоєного (жалкує щодо отримання потерпілим тілесних ушкоджень, в результаті суперечки, не заперечує щодо відшкодування завданої шкоди, визначеної судом) характер вчиненого кримінального правопорушення (незважаючи на довготривалі неприязні відносини, заздалегідь спланованого наміру спричинення тілесних ушкоджень не було, а події відбулись спонтанно, під час чергової суперечки, та з урахуванням поведінки потерпілого), суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 Особливої частини КК України у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 76 КК України.

При цьому суд, призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання, виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст. 50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Вирішуючи цивільний позов поданий потерпілим ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 суд виходить із наступного.

Потерпілим подано до суду цивільний позов про стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 40 000,00 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Згідно із ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Приймаючи до уваги позицію викладену у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Так, цивільний позивач посилається на те, що внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, він зазнав фізичного болю та страждань, переніс значний стрес, тривоги та розуміння невідворотності вказаних наслідків. Внаслідок отриманої травми він не міг повноцінно працювати біля свого господарства і цей фактор також спричинив йому моральні страждання, так як він не міг виконати раніше заплановану сезонну роботу пов`язану з городництвом та виконувати інші роботи пов`язані з фізичним навантаженням.

Крім того наслідком вчиненого відносно нього кримінального правопорушення було нераціональне використання життєвого часу на відвідування органів досудового розслідування та суду, що постійно обумовлює необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів.

Суд, враховуючи факт тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, необхідність проведення лікування, а отже і зміни звичайного укладу життя, виходячи з принципів виваженості, розумності й справедливості, враховуючи принцип співмірності завданої шкоди заявленій до відшкодування суми моральної шкоди, оцінює моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн., які підлягають до стягнення з обвинуваченого - відповідача на користь потерпілого-позивача.

Також до стягнення з відповідача підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн., що підтверджені належними та допустимими доказами.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 373-376, 395 КПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання встановивши іспитовий строк терміном 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку - 15 грудня 2025 року.

Речові докази: компакт-диск формату DVD-R з копією відеозапису створеного о 07 год. 01 хв. 22.04.2025, що був створений на мобільному телефоні ОСОБА_9 та приєднано до матеріалів кримінального провадження, залишити зберігатися при матеріалах кримінального провадження (судова справа № 150/494/25, провадження № 1-кп/150/58/25).

Цивільний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 40 000,00 (сорок тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Чернівецький районний суд Вінницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_15