справа № 619/760/22
провадження № 1-кп/619/463/25
УХВАЛА

12 листопада 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі кримінальне провадження за №0000459 від 12.08.2022 стосовно обвинуваченого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Руська Лозова, Дергачівського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований і фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Дергачівського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченям ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, внесеного до ЄРДР за №0000459 від 12.08.2022.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу на тримання під вартою стороком на 60 днів.

В обґрунтовання прокурор вказує, що обвинувачений порушив умови домашнього арешту, оскільки проживав за іншою, ніж вказана в ухвалі суду, адресою.

Прокурор також посилається на існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначив, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були наявні на етапі обрання запобіжного заходу, не зменшилися та продовжують існувати, з урахуванням вагомих доказів обгрунтованості обвинувачення, обставин вчинення злочину, його тяжкості, міри покарання, а також особи обвинуваченого та його бажання уникнути відповідальності.

Обвинувачений у судовому засіданні проти клопотання заперечував.

Просив змінити йому місце відбування домашнього арешту.

Пояснив, що коли він приїхав для відбування домашнього арешту за попередньою ухвалою суду він побачив, що будинок зруйновано внаслідок обстрілів і проживати в ньому неможливо. Тому він пішов жити за іншої адресою в цьому ж селі, де у нього була така можливість.

При цьому він одразу повідомив про це відділ поліції та просив змінити йому місце відбування домашнього арешту.

Захисник зазначив, що ОСОБА_7 діяв добросовісно. Він змінив місце відбування домашнього арешту не метою ухилитися від суд, а через об`єктивні обставини пошкодження будинку внаслідок обстрілу. Крім того останній одразу повідомив про це відділ поліції.

Суд, заслухавши прокурора, захисника та обвинуваченого, доходить наступного.

Прокурор в обгрунтування клопотання вказує, що обвинувачений порушив умови домашнього арешту, оскільки проживав за іншою, ніж вказана в ухвалі суду, адресою.

Обвинувачений пояснив, що коли він приїхав для відбування домашнього арешту за попередньою ухвалою суду він побачив, що будинок зруйновано внаслідок обстрілів і проживати в ньому неможливо. Тому він пішов жити за іншої адресою в цьому ж селі, де у нього була така можливість.

При цьому він одразу повідомив про це відділ поліції та просив змінити йому місце відбування домашнього арешту.

Пояснення обвинуваченого підтверджуються наданими прокурорм доказами.

Так, із рапорта ПОГ СВГ ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 без дати вбачається, що 03.10.2025 (наступний день після ухвали суду про зміну запобіжного заходу на домашній арешт) із заявою звернувся ОСОБА_7 , в якій просив змінити йому місце мешкання для відбування домашнього арешту на будинок його бабки ОСОБА_9 через відсутність умов для проживання за попередньою адресою.

Більше того, в рапорті зазначено, що поліцейським 02.10.2025 було доставлено ОСОБА_7 за вказаною в ухвалі суду адресою та здійснено перевірку домоволодіння. Встановлено, що у домоволодінні відсутні вікна та опалення.

Поліцейським вказано, що ним здійснюється контроль ОСОБА_7 не рідше одного разу на сім днів. ОСОБА_7 умов домашнього арешту не порушує.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу.

Щодо продовження запобіжного заходу, суд виходить з такого.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Відповідно до ст. 183 ч. 1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У клопотанні про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 прокурором були зазначені такі ризики, як: ризик переховування від суду та ризик незаконного впливу на потерпілих чи свідків.

Прокурор посилається на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів вбачає наявність цих ризиків, виходячи з наступного.

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Колегія суддів вбачає наявність ризику переховування.

Оцінюючи можливість впливу на свідків та потерпілих, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками.

Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та потерпілої та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу на свідків та потерпілих з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

Отже, колегія суддів встановила наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозра є обгрунтованою.

Наявні ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

Згідно з вимогами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

За приписами ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

На теперішній час судовий розгляд триває.

Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, перебував під вартою значний час понад 2 роки 11 місяців.

Має постійне місце проживання.

За таких обставин суд доходить висновку, що продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне також продовжити ОСОБА_7 обов`язки, строком на 60 днів, а саме:

- прибувати до суду у визначений час;

- не відлучатися зі свого місця проживання без дозволу суду, за винятком переміщення до укриття під час повітряних тривог;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками та потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Колегія суддів вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту застосуванням електронного засобу контролю з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, забезпечить його належну процесуальну поведінку та буде достатнім для запобігання встановленим ризикам.

З урахуванням пояснень сторін в судовому засіданні суд змінює місце відбування домашнього арешту на адресу, де фактично проживає обвинувачений.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 5, 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 26, 31, 176-178, 179, 194, 201, 331, 350, 369-372 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

У задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою відмовити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю строком на 60 днів, тобто до 09 січня 2026 року включно, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 (крім випадків необхідності прибуття в укриття, в разі оголошення повітряної тривоги на час воєнного стану).

Інші обов`язки визначені ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 02.10.2025 року залишити без змін.

Копію ухвали направити до з ВП №3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області, на який покласти організацію контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час дії у відношенні нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Контроль за виконанням ухвали доручити керівнику Харківської обласної прокуратури.

Копію ухвали передати для виконання до ВП №3 Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області, до Харківської обласної прокуратури для організації контролю.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено у приміщенні Дергачівського районного суду Харківської області 14.11.2025 об 11:55.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3