Справа № 359/1056/23
Провадження № 1-кп/359/151/2025
У Х В А Л А

1 грудня 2025 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000873 від 05.08.2022 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Новосибірськ РФ, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

в с т а н о в и в :

04.08.2022, близько 08 год. 00 хв., в світлий період доби, водій ОСОБА_4 керуючи технічно-справним автомобілем «MITSUBISHI LANCЕR», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в крайній правій полосі автомобільної дороги, зі швидкістю близько 30-40 км/год., по вул. Київський шлях в м. Борисполі Київської області, в напрямку м. Київ. В цей час автомобільну дорогу по вул. Київський шлях, зліва направо, в напрямку будинку № 1-Д, швидким темпом переходила пішохід ОСОБА_8 , яка була переконана, що не заважає дорожньому руху на цій ділянці автомобільної дороги.

У той час як пішохід ОСОБА_8 рухалась по крайній правій полосі автомобільної дороги, водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем «MITSUBISHI LANCЕR», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявляючи злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не виявив небезпеку для руху (перешкоду), яку водій був об`єктивно спроможний виявити, чим грубо порушив наступні Правила дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила): п. 2.3 «б» Правил, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.3 Правил, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, допустив зіткнення з пішоходом ОСОБА_8 .

В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_8 отримала тілесне ушкодження у вигляді ЗТГЖ (закрита травма грудей та живота), розрив селезінки (спленектомія), розрив лівої долі печінки з розвитком гемоперитонеуму, які відносяться до категорії тяжкого ступеня тяжкості.

Своїми діями, ОСОБА_4 , порушуючи вищезазначені вимоги Правил, передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, у вигляді зіткнення з пішоходом ( ОСОБА_8 ), оскільки дорожня обстановка, дорожні умови, обрана водієм швидкість руху та об`єктивна спроможність виявити дорожню перешкоду, дозволяла негайно вжити заходи щодо зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, але легковажно розраховував на їх відвернення, допустив тим самим кримінальну протиправну самовпевненість. Порушення ОСОБА_4 п.п. 2.3 «б», 12.3 Правил знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та заподіянням ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження.

Відповідно до висновку судової-психіатричної експертизи № 1339 від 23 вересня 2025 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, не виявляв ознак психічного розладу та за своїм психічним станом міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Разом з тим в теперішній час ОСОБА_4 виявляє ознаки хронічного психічного розладу «Деменції змішаного (судинно-атрофічного) ґенезу» (F02.8 за МКХ-10) та за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними; рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди він повідомити нічого не може, оскільки не пам`ятає. Вказав, що проходить лікування та буде продовжувати. Захисник ОСОБА_5 погодився із фактичними обставинами вчинення кримінального правопорушення, що зазначене в обвинувальному акті та не висловив жодних заперечень щодо долучених стороною обвинувачення доказів. Зважаючи на висновок експерта, вважає, що до його підзахисного необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру в амбулаторному порядку. Законний представник ОСОБА_6 в суді підтвердила, що її чоловік ОСОБА_4 хворіє на психічне захворювання, що проявляється у нерозумінні наслідків своєї поведінки. Внаслідок хвороби вона здійснює його опіку та постійний догляд за ним. Представник потерпілого ОСОБА_7 у судовому засіданні вважав, що вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення повністю доведено зібраними та дослідженими в суді доказами, однак зважаючи на наявне в ОСОБА_4 психічне захворювання погоджується з необхідністю застосування примусових заходів медичного характеру в амбулаторному порядку. Також просив вирішити питання щодо наявного цивільного позову. Прокурор вважав, що вчинення ОСОБА_4 викладеного вище кримінального правопорушення підтверджено сукупністю доказів, зібраних під час досудового розслідування та досліджених судом. Разом з тим у зв`язку з наявним висновком судової-психіатричної експертизи та встановленими в суді обставини просив суд застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Вислухавши думку учасників справи, перевіривши фактичні обставини справи належними й допустимими доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами статей 18, 19 КК України осудність є обов`язковою ознакою суб`єкта злочину, що характеризується таким психічним станом особи, при якому вона під час вчинення злочину здатна усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Здатність особи під час вчинення злочину усвідомлювати свої дії (бездіяльність) означає правильне розуміння фактичних об`єктивних ознак злочину - об`єкта посягання, суті діяння, обстановки, часу і місця, способу його вчинення, його суспільно небезпечних наслідків тощо. Така здатність повинна бути пов`язана з можливістю контролювати, керувати своїми вчинками. Тут свідомість і воля взаємозалежні й лише в сукупності виступають передумовою визнання особи винною.

Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку (ч. 1 ст. 503 КПК України).

Відповідно до положень, передбачених ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності злочини; 3) які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання. Таким чином, суб`єктом примусових заходів медичного характеру є три категорії осіб: неосудні, обмежено осудні та осудні суб`єкти, які після скоєння злочину захворіли на психічну хворобу.

Особа яка вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але до постановлення вироку захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними - є суб`єктами кримінального правопорушення, проте до неї згідно вимог ч. 3 ст. 19 КК України не може бути застосоване покарання. До такої особи застосовуються заходи медичного характеру, а після одужання така особа може підлягати покаранню.

Положеннями ст. 513 КПК передбачено, що під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Системний аналіз наведених вище норм КПК України приводить до висновку, що при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру суд, у кожному випадку, зобов`язаний встановити факт вчинення суспільно небезпечного діяння, кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення), вчинення його тією особою щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру та дослідити надані сторонами та наявні у справі докази.

Вчинення ОСОБА_4 кримінально правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується: показаннями потерпілої ОСОБА_8 , а також даними автоматизованого робочого місця працівника поліції підрозділу «102» (далі АРМ 102); протоколом огляду дорожньо-транспортної пригоди від 04.08.2022, схемою та фотототаблицею; заявою про залучення до кримінального провадження потерпілої ОСОБА_8 від 03.09.2022; медичною довідкою виданою ББЛІЛ від 04.08.2020 щодо звернення потерпілої до медичного закладу; випискою із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_8 № 5517/806; протоколом проведення слідчого експерименту від 08.09.2022 проведеного з ОСОБА_4 , схемою та фототаблицею, на якій також присутній ОСОБА_4 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 07.10.2022 та 26.10.2022 проведеного з потерпілою ОСОБА_8 , з долученням схеми слідчого експерименту та фототаблиці; висновком інженерно-технічної експертизи № СЕ-19/111-22/33159-ІТ від 14.09.2022; висновком експерта № СЕ-19/111-22/50465-ІТ від 08.12.2022 встановлено, що в діях водія автомобіля «Mitsubishi Lancer» р.н. НОМЕР_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР України, яка перебуває в причинному зв`язку з виникненням ДТП; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 26.10.2020 вилучено історію хвороби потерпілої № 5517/806; висновком експерта № 230/Е від 08.11.2022 про те, що згідно наданої медичної документації у гр. ОСОБА_8 , 1990 р.н., мали місце ушкодження у вигляді ЗТГЖ, розрив селезінки (спленектомія), розрив лівої долі печінки з розвитком гемоперитонеуму, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння; висновком експертного дослідження № 281 в крові ОСОБА_4 алкоголю не виявлено.

Отже дослідивши надані докази суд переконався, що дійсно мало місце кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, що вказане кримінальне правопорушення вчинене саме ОСОБА_4 , який на момент вчинення вказаного кримінального правопорушення міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, проте після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 захворів на психічну хворобу, що виключає призначення йому кримінального покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КК України, надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Отже, суд вважає, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України у стані осудності, але захворів на психічну хворобу до постановлення вироку, а тому до нього слід застосувати примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Потерпілою ОСОБА_8 (через представника адвоката ОСОБА_7 ) до початку судового розгляду кримінальної справи № 359/1056/23 заявлено до ОСОБА_4 цивільний позов (т.1, а. с. 101-104). Потерпіла просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь матеріальні збитки, завдані злочином, в розмірі 9287,25 гривень, а також моральну шкоду в сумі 500000 гривень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У постанові Верхового Суду від 07.02.2022 у справі № 165/1610/20 висловлена позиція, згідно з якою в залежності від встановлення стану неосудності особи, щодо якої розглядається кримінальне провадження, судом також вирішується питання цивільного позову; відшкодування шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням, може бути покладено на законних представників у випадку визнання особи недієздатною або обмежено дієздатною; у разі вчинення особою кримінального правопорушення цивільний позов залишається без розгляду до видужування такої особи і відновлення кримінального провадження у порядку ст. 515 КПК; від встановлення факту осудності чи неосудності особи залежить не тільки обрання належної процедури кримінального провадження, а й вирішення долі цивільного позову, якщо такий заявлено; разом з цим, вирішення питання щодо цивільного позову можливе при новому судовому розгляді кримінального провадження в загальному порядку після одужання останнього.

Суд встановив, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення в стані осудності, але захворів на психічну хворобу до постановлення вироку, в теперішній час виявляє ознаки хронічного психічного розладу, що позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, отже, на теперішній час ОСОБА_4 не є осудною особою. Такий стан виключає можливість пред`явлення до нього цивільного позову потерпілим. Тому суд залишає без розгляду цивільний позов.

Додатково суд роз`яснює цивільному позивачеві, що вирішення питання щодо цивільного позову можливе при новому судовому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_4 в загальному порядку після одужання останнього, або згідно з положеннями ч. 7 ст. 128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Документи, надані учасниками судового провадження, слід залишити в матеріалах кримінального провадження. Питання речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про судову експертизу», ст. 124 КПК України, процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів у даному кримінальному пров адженні, в розмірі 3775,60 гривень, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 503 - 516 КПК України, ст. 19, 92, 93, 94 КК України, суд

п о с т а н о в и в :

Застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Цивільний позов потерпілої залишити без розгляду.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в кримінальному провадженні в розмірі 3775,6 гривень - віднести на рахунок Держави України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1