КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1433/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна «Lion Sea CompanyS.A.» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2025 року про арешт майна,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001194 від 24.10.2014 року.

Накладено арешт на майно, а саме на судно «GLADIUS» (IMO: 8919879), на момент заходу до закритого порту у м. Севастополі назва «PERESVET», ІМО: 8919879), яке належить компанії «LION SEA COMPANY S.A.» (ІМО: 0339691), яка зареєстрована за адресою: Panama City, Republic of Panama, із забороною відчуження, користування та розпорядження.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна «Lion SeaCompany S.A.» - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати повністю ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2025 у справі №755/23727/25 і ухвалити нову ухвалу, якою відмовити прокурору прокуратури АР Крим та міста Севастополя у задоволенні клопотання про арешт судна «GLADIUS» (IMO: 8919879) у кримінальному провадженні №0001194 від 24.10.2014 за ч. 3 ст. 110-2, ч. 1 ст. 111, ст. 291, ч. 1 ст. 332-1, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 332-1, ч. 2 ст. 332-1, ч. 3 ст. 332-1 КК України.

На обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує на те, що вважає ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2025 року незаконною та необгрунтованою.

Зазначає, що в якості обґрунтування накладеного оскаржуваною ухвалою арешту відповідно до матеріалів клопотання про арешт майна встановлено, що 09.01.2021 суховантажне судно ««PERESVET» здійснило захід до закритого Севастопольського морського торговельного порту, що знаходиться на ТОТ АР Крим та міста Севастополя. Нібито досудовим розслідуванням встановлено факт вивезення у 2021 році вантажу пшениці з ТОТ Крим вказаним судном, яке на той час мало іншу назву та належало іншому власнику - іншій юридичній особі з іншою юрисдикцією.

На даний час у кримінальному провадженні немає відомостей щодо підозрюваного, тобто нікому не вручене повідомлення про підозру.

Сторона захисту вважає вказаний арешт необгрунтованим, а ухвалу такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Адвокат зазначає, що слідчий суддя вийшов за межі компетенції, арештовуючи судно на підставі положень КПК України, як речовий доказ, оскільки над нормами КПК України мають вищу силу норми міжнародного договору - Конвенцій 1952 та 1982 р.р.

Україна не повідомила державу прапора про затримання та подальший арешт судна, що являє собою порушення Україною міжнародних зобов?язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 Конвенції 1982 року у випадку, коли влада держави учасниці затримує судно, яке плаває під прапором іншої держави-учасниці, стверджується, що затримуюча держава не дотримується положень цієї Конвенції про негайне звільнення судна або його екіпажу після надання розумної застави або іншого фінансового забезпечення, питання про звільнення може бути передане будь якому суду або арбітражу за згодою сторін, або, якщо протягом десяти днів з часу затримання такої згоди не буде досягнуто, суду або арбітражу, визначеному затримуючою державою згідно зі ст. 287, або міжнародному трибуналу з морського права, якщо сторони не домовляться про інше.

Однак Україною, в порушення вказаної норми міжнародного договору не поставлене питання та не надано можливості ніякої застави або іншого фінансового забезпечення для звільнення судна ані Державі-прапору, ані власнику.

Відтак, враховуючи те, що стаття 42 Кодексу торговельного мореплавства України має імперативний характер, то тільки на підставі морської вимоги прокурора міг бути накладений арешт на судно. Враховуючи те, що прокурором відповідна морська вимога не складалась, до суду не подавалась, то відсутні правові підстави для накладення арешту на судно, а накладений арешт не відповідає єдиній законній процесуальній підставі та формі арешту - морській вимозі.

Матеріали клопотання прокурора про арешт майна складаються з неналежних і недопустимих документів, викладених іноземними мовами без їх перекладу, легалізації та без зазначення джерела їх отримання.

Представник власника майна вказує на те, що оскаржувана ухвала не відповідає та грубо порушує загальні засади кримінального провадження, оскільки постановлена за клопотанням, матеріали якого не містять жодного належного та допустимого доказу, викладеного українською мовою з законним джерелом походження на підтвердження події кримінального правопорушення та його складу.

Так, сторона обвинувачення посилається на те, що арештоване судно використовувалось, як знаряддя кримінального правопорушення та є речовим доказом, нібито для збереження якого є доцільним накладення на нього арешту.

Також зазначає те, що до письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат». Пунктом 2.1 глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012 визначено, що якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зорблено перекладачем, справжність підпису якого засвічує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 20.06.2019 у справі №910/4473/17.

Вказує на те, що в мотивувальній частині оскаржуваної ухвалі чітко та однозначно не вказана мета застосованого арешту майна.

Єдиною можливою підставою для арешту майна у даному випадку могло бути забезпечення збереження речового доказу, однак, яке доказове значення може мати вантажне судно у випадку якщо органом досудового розслідування інкримінуються протиправність дій капітана, який колись (п`ять років тому) керував цим судном.

Окрім того, якщо стороною обвинувачення буде кваліфіковано дії колишнього капітана судна, то 09.01.2026 спливають строки давності ймовірно (теоретично) вчиненого кримінального правопорушення, отже такий захід втручання у право на мирне володіння майном є недоречним і непропорційним.

Як слідує з доводів та матеріалів справи, власник арештованого майна, судна «GLADIUS», є добросовісним набувачем, який не був обізнаний про те, що судно колись, п`ять років тому, відвідало порт міста Севастополь.

Окрім того, 06.12.2025 на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 05.12.2025 слідчими СБУ на арештованому судні «GLADIUS» був проведений обшук, в ході якого вилучено дуже багато майна, що може та має бути речовими доказами, тому після вилучення з судна арештованого майна саме судно «як залізо» (двигун, палуби, каюти, паливні баки) не має доказового значення.

Відтак, арешт на судно накладено передчасно, необгрунтовано, і має бути скасовано.

Майно арештовано слідчим суддею як речовий доказ, однак жодна слідча дія, окрім обшуку, з арештованим майном не проводилась і не планується. А в ході обшуку на судні було вилучене усе майно, що має доказове значення для справи.

Крім того, на думку представника власника майна, потреби досудового розслідування також не виправдовують такого ступеня втручання у права і свободи особи, про які йдеться у клопотанні.

Також зауважує на тому, що досудове слідство у кримінальному провадженні триває вже більше одинадцяти років, і зрозуміло, що порушені усі можливі розумні строки, а саме по собі кримінальне провадження розпочато невідомо та незрозуміло за яким фактом і подіями і скільки ще буде тривати.

В судове засідання не з`явився власник майна, про дату, час та місце судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника власника майна ТОВ «Lion SeaCompany S.A.» - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_7 , яка щодо апеляційної скарги заперечувала, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим управлінням (з дислокацією у м. Київ) Головного управління СБ України в Автономній Республіці Крим (місце реєстрації та фактичне місцезнаходження: м. Київ, вул. Юрія Поправки, 14 А), за процесуального керівництва прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001194, відомості про яке 24.10.2014 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110-2, ч. 1 ст. 111, ст. 291, ч. 1 ст. 332-1, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 332-1, ч. 2 ст. 332-1, ч. 3 ст. 332-1 КК України.

Відповідно до матеріалів 2 відділу УЗНД ГУ ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що 09.01.2021, суховантажне судно «PERESVET» (IMO: 8919879, прапор РФ: власник PERESVET SHIPPING S.A. (адреса реєстрації: вул. Новорязанська, 28, м. Москва, РФ); капітан громадянин РФ ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина рф для виїзду за кордон НОМЕР_1 ) здійснило захід до закритого Севастопольського морського торговельного порту, що знаходиться на ТОТ АР Крим та м. Севастополя.

У період часу з 09.01.2021 по 21.01.2021 судно «PERESVET» (IMO 8919879) було завантажене пшеницею (6903 т.). Відправник вантажу «ООО «СЛАВЯНСКИЙ ЭКСПОРТ» (ІПН РФ ; адреса юридичної особи: РФ, м. Воронеж, вул. Красноармійська, буд. 21а); отримувач іноземний суб?єкт господарювання: FOOD WORLDWIDE INVESTMENT LLC (Ліцензія № 911146, поштова скринька 3555, Дубай, ОАЕ) Єгипетський порт в Середземному морі.

Так, 01.01.2019, судно «PERESVET» (IMO: 8919879, прапор Камерун) було оформлено на компанію SEVASTOPOL TRANSPORT SYSTEMS (IMO 5680391, ООО «СЕВАСТОПОЛЬСКИЕ ТРАНСПОРТНЫЕ СИСТЕМЫ», ІПН РФ )

Перед заходом, 09.01.2021, до закритого Севастопольського морського торговельного порту, судно PERESVET» (ІМО: 8919879, прапор РФ) було переоформлено на компанію PERESVET SHIPPING SA (IMO: 6084133) та ANSHIP LLC (IMO: 5114569), зареєстровані за адресою: вул. Новорязанська, 28, м. Москва, РФ).

В подальшому, суховантажне судно ІМО 8919879 змінювало назву на: 1) «AYANA STAR» (IMO 8919879, прапор Республіка Палау), та було зареєстроване на фірму: SKY MOON SHIPPING LTD (IMO 6431991, 80-a Широка вулиця, Монровія, Республіка Ліберія);

2) «AMINAH STAR» (IMO 8919879, прапор Республіка Гвінея-Бісау) та було зареєстроване на фірму: BROADWAY MARINE LTD, (IMO 6431991, Республіка Ліберія).

16.10.2025, перед заходом в українські внутрішні води судно змінив назву на «GLADIUS» (ІМО: 8919879, прапор Республіка Гвінея-Бісау), та отримав тимчасовий сертифікат реєстрації на компанію LION SEA COMPANY S.A. (індивідуальний номер підприємства - ІМО 0339691, Республіка Панама).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19, ст. 68 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтями 5, 72, 73 Конституції України передбачено, що Україна є республікою. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їх повноважень, встановлених Конституцією України.

Створення та діяльність органів іноземної держави на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим (далі - ТОТ АР Крим) призвели до заходів посилення тимчасової окупації невід`ємної території України та порушення її суверенітету.

Відповідно до п.п. 3-5 ст. 94 Конвенції ООН з морського права 1982 року, кожна держава стосовно суден, що ходять під її прапором, вживає необхідних заходів для забезпечення безпеки в морі.

У зв?язку з неможливістю здійснення у морських портах, розташованих на ТОТ АР Крим, обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних, експедиційних робіт та інших, пов`язаних з цим, видів господарської діяльності, забезпечення належного рівня безпеки судноплавства, дотримання вимог міжнародних договорів України, забезпечення охорони навколишнього природного середовища, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.04.2014 №578-р, Міністерству інфраструктури України та Державній інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті доручено здійснити заходи щодо тимчасового припинення своїх повноважень на території АР Крим і м. Севастополя, та закриття морських портів. Керч, Севастополь, Євпаторія, Феодосія та Ялта.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 16.06.2014 № 255-«Про закриття морських портів», що набув чинності 15.07.2014, до відновлення конституційного ладу України на ТОТ АР Крим закрито морські порти Керч, Севастополь, Євпаторія, Феодосія та Ялта

Одночасно Міністерство закордонних справ України своєю нотою від 04.08.2014 № 630/23-300-3716 звернулося до Дипломатичних Місій іноземних держав, в якій зауважило, що заходження суден під іноземним прапором до закритих морських портів на території АР Крим та м. Севастополя розглядатимуться українською стороною як порушення норм міжнародного права, як дії, що підривають суверенітет України, а також як порушення законодавства України, що тягне за собою відповідальність судновласників, операторів і капітанів суден, у тому числі кримінальну.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 367 «Про затвердження Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», визначено вичерпний перелік пунктів пропуску та порядок в`їзду/виїзду до ТОТ АР Крим.

Таким чином, уповноважені державні органи України своїми діями вчинили вичерпні заходи, відповідно до міжнародної морської практики, спрямовані на попередження міжнародної спільноти про закриття морських портів на тимчасово окупованій території України - в Автономній Республіці Крим, небезпеку заходження до них та відповідальність судновласників. операторів та капітанів суден за порушення законодавства України та міжнародно-правових норм.

Досудовим розслідуванням встановлено факт вивезення вантажу пшениці, захопленого країною-агресором на території України, з тимчасово окупованої території Кримського півострова, в порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї з метою заподіяння шкоди інтересам держави, судном «GLADIUS» (ІМО: 8919879, на момент заходу до закритого порту у м. Севастополі назва «PERESVET», ІМО: 8919879), яке належить компанії «LION SEA COMPANY S.A.» (ІМО: 033969), яка зареєстрована за адресою: Panama City, Republic of Panama, капітан судна: громадянин рф ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина рф для виїзду за кордон НОМЕР_1 )

Попередньо отримано інформацію про те, що агропродукція з окупованого Криму постачалась до Єгипту.

Крім того, слід зазначити, що судна, які в порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї заходили до закритих портів Кримського півострова, у своїй більшості не заходять до портів підконтрольної Україні території, тому проведення слідчих дій безпосередньо на таких суднах іноді фактично не можливе.

Вказане судно заходило до закритого порту тимчасово окупованої території України - Автономної Республіки Крим в порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї з метою заподіяння шкоди інтересам держави шляхом незаконного вивезення вантажу зернових культур, захоплених країною-агресором на території Херсонської та Запорізької областей, з тимчасово окупованої території Кримського півострова, зокрема зафіксовано заходження за 2021 рік.

При цьому, під час заходження судна безпосередньо до закритого порту була вимкнена система стеження AIS «Automatic Identification System», що є грубим порушенням вимог безпеки мореплавства, що підтверджується матеріалами провадження.

Встановлено, що судно «GLADIUS» (ІМО: 8919879, на момент заходу до закритого порту у м. Севастополі назва «PERESVET», ІМО: 8919879), належить компанії «LION SEA COMPANY S.A.» (IMO: 0339691), яка зареєстрована за адресою: Panama City, Republic of Panama.

Таким чином, судно «GLADIUS» (ІМО: 8919879, на момент заходу до закритого порту у м. Севастополі назва «PERESVET», ІМО: 8919879) було засобом/знаряддям вчинення злочину, речі та документи, наявні на судні містять відомості, які можуть бути використані як докази фактів та обставин, що встановлюються в рамках кримінального провадження.

Крім цього, згідно даних наявних у Marine Traffic (міжнародній базі в якій зазначено поточне розміщення торгівельних суден), наявна інформація, яка свідчить що станом на 03.12.2025 судно «GLADIUS» (ІМО: 8919879, на момент заходу до закритого порту у м. Севастополі назва «PERESVET», IMO: 8919879), знаходиться в Чорному морі, а саме в територіальних водах Одеської області.

04.12.2025 року постановою старшого слідчого вказане судно було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

05.12.2025 року прокурор відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки прокуратури АР Крим та міста Севастополя ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні №0001194 від 24.10.2014 року.

Клопотання прокурор мотивувала тим, що, на даний час судно «GLADIUS» (ІМО: 8919879, на момент заходу до закритого порту у м. Севастополі назва «PERESVET», ІМО: 8919879) тимчасово не вилучалось, однак визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. При цьому, згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001194 від 24.10.2014 року.

Накладено арешт на майно, а саме на судно «GLADIUS» (IMO: 8919879, на момент заходу до закритого порту у м. Севастополі назва «PERESVET», ІМО: 8919879), яке належить компанії «LION SEA COMPANY S.A.» (ІМО: 0339691), яка зареєстрована за адресою: Panama City, Republic of Panama, із забороною відчуження, користування та розпорядження.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя зазначив, що зазначене в клопотанні майно, а саме судно «Gladius» (IMO 8919879), підпадає під ознаки речових доказів, оскільки воно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення, було засобом/знаряддям вчинення злочину, та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до положень статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникненню майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу власника майна з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводів апеляційної скарги представника власника майна «Lion SeaCompany S.A.» - адвоката ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Твердження апелянта про непричетність посадових осіб компанії «Lion SeaCompany S.A.» до кримінального правопорушення та кримінального провадження в цілому, а також те, що керівнику товариства та іншим працівникам не вручалась підозра, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення про те, що вилучене майно є знаряддям вчинення злочину та може містити інформацію, яка може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому зазначене майно відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта про відсутність будь-яких об`єктивних доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення з використанням судна «GLADIUS» (IMO: 8919879) є передчасними та такими, що не є предметом оцінки слідчого судді під час розгляду клопотання про арешт майна.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу власника майна з можливістю арешту такого майна.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Твердження апелянта про те, що арештоване майно, а саме судно «GLADIUS» (IMO: 8919879) не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення та у органу досудового розслідування немає достатніх доказів на підтвердження цього, та ці докази не мають офіційного перекладу з іноземних мов, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, так як встановлені прокурором фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що дане майно могло бути знаряддям вчинення злочину, та може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Не спростовують висновків слідчого судді і доводи апеляційної скарги про неспівмірність обмеження прав власника майна завданням кримінального провадження, оскільки на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, зважаючи на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно, та крім того, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене, слідчий суддя наклав на нього арешт.

Посилання представника власника майна «LionSea CompanyS.A.» - адвоката ОСОБА_6 на те, що прокурором при арешті судна «GLADIUS» (IMO: 8919879) не були дотримані вимоги міжнародних договорів та морської вимоги не приймаються до уваги колегією суддів з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 3-5 ст. 94 Конвенції ООН з морського права 1982 року, кожна держава стосовно суден, що ходять під її прапором, вживає необхідних заходів для забезпечення безпеки в морі.

У зв?язку з неможливістю здійснення у морських портах, розташованих на ТОТ АР Крим, обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних, експедиційних робіт та інших, пов`язаних з цим, видів господарської діяльності, забезпечення належного рівня безпеки судноплавства, дотримання вимог міжнародних договорів України, забезпечення охорони навколишнього природного середовища, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.04.2014 №578-р, Міністерству інфраструктури України та Державній інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті доручено здійснити заходи щодо тимчасового припинення своїх повноважень на території АР Крим і м. Севастополя, та закриття морських портів Керч, Севастополь, Євпаторія, Феодосія та Ялта.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 16.06.2014 № 255 «Про закриття морських портів», що набув чинності 15.07.2014, до відновлення конституційного ладу України на ТОТ АР Крим закрито морські порти Керч, Севастополь, Євпаторія, Феодосія та Ялта.

Одночасно Міністерство закордонних справ України своєю нотою від 04.08.2014 № 630/23-300-3716 звернулося до Дипломатичних Місій іноземних держав, в якій зауважило, що заходження суден під іноземним прапором до закритих морських портів на території АР Крим та м. Севастополя розглядатимуться українською стороною як порушення норм міжнародного права, як дії, що підривають суверенітет України, а також як порушення законодавства України, що тягне за собою відповідальність судновласників. операторів і капітанів суден, у тому числі кримінальну.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 367 «Про затвердження Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», визначено вичерпний перелік пунктів пропуску та порядок в`їзду/виїзду до ТОТ АР Крим.

Таким чином, уповноважені державні органи України своїми діями вчинили вичерпні заходи, відповідно до міжнародної морської практики, спрямовані на попередження міжнародної спільноти про закриття морських портів на тимчасово окупованій території України - в Автономній Республіці Крим, небезпеку заходження до них та відповідальність судновласників. операторів та капітанів суден за порушення законодавства України та міжнародно-правових норм.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Інші доводи апеляційної скарги, на які посилається апелянт, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна «LionSea CompanyS.A.» - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4