Справа № 695/4886/24
провадження № 1-кп/709/60/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року колегія суддів Чорнобаївського районного суду Черкаської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, обраного обвинуваченому по кримінальному провадженню №0000874 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Чорнобаївського районного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження №0000874 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України.

В судовому засіданні 12 листопада 2025 року прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, з часу обрання запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить їх запобіганню. Так, існує ризик можливого переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування, оскільки в нього відсутні стійкі соціальні зв`язки в місці проживання. ОСОБА_7 не працює, одружений, однак з дружиною не проживав, участі у вихованні неповнолітньої дитини не бере. Він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 10 до 15 років, або довічне позбавленням волі. У разі притягнення його до відповідальності, покарання у виді реального позбавлення волі є невідворотним, адже застосування ст. 75 КК України за вчинене ОСОБА_7 діяння не передбачено. Також існує ризик незаконного впливу на свідків з метою зміни останніми раніше наданих показань на його користь чи відмови від надання показань для уникнення ним кримінальної відповідальності. Цей ризик обгрунтовується проживанням в одному населеному пункті (с. Гельмязів Золотоніського району Черкаської області) обвинуваченого ОСОБА_7 та більшості свідків. Крім того, існує ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_7 є раніше судимою особою за вчинення інших злочинів, в тому числі умисного вбивства з корисливих мотивів, має незняті та непогашені судимості.

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора. Заперечував щодо зміни обвинуваченому виду запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_9 щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу заперечував. Зазначив, що на його думку, ризики, зазначені прокурором, зменшились. Просив застосувати до ОСОБА_7 домашній арешт. Зазначив, що за таких умов обвинувачений зможе піклуватися про матір похилого віку, дружину та неповнолітню дитину з інвалідністю.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав захисника.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов такого висновку.

На всіх етапах кримінального провадження строк дії запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою повинен перебувати під контролем суду.

Періодичний судовий контроль забезпечує дотримання прав обвинуваченого чи особи, яка бере участь у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, згідно зі ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині реалізації права на забезпечення періодичного контролю за законністю застосування запобіжного заходу в судовому провадженні.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Частина 1 ст. 177 КПК України визначає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно із ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

При цьому суд враховує, що судове рішення щодо обрання та продовження запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 досудовим слідством кваліфіковано за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненому особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, та за ч. 2 ст. 194 КК України як умисне знищення майна, вчинене шляхом підпалу.

Ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29 червня 2024 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався. Ухвалою Чорнобаївського районного суду від 18 вересня 2025 року строк тримання під вартою продовжено до 16 листопада 2025 року.

Мотиви, з яких суд виходив під час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та при продовженні строку його дії, залишилися майже незмінними, оскільки ризики, запобігти яким покликано застосування саме такого запобіжного заходу, продовжують об`єктивно існувати.

З досліджених характеризуючих обвинуваченого матеріалів судом встановлено, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога. За місцем проживання характеризується негативно як особа, яка схильна до вживання алкогольних напоїв, останній час вів бродяжний спосіб життя.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою суд враховує його особу, характер та ступінь тяжкості обвинувачення, наявність ризиків, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду (загроза кримінальної відповідальності у виді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років, від 10 до 15 років, або довічно і невідворотність покарання за кримінальне правопорушення), вчинити інші кримінальні правопорушення (раніше судимий). В наступному судовому засіданні заплановано допит свідка ОСОБА_10 , яка як і обвинувачений проживає в с. Гельмязів Золотоніського району Черкаської області. Тому існує також ризик впливу ОСОБА_7 на вказаного свідка з метою зміни нею показань на користь обвинуваченого.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про необхідність продовження застосованого до обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для нейтралізації зазначених вище ризиків.

Наявність у ОСОБА_7 дитини з інвалідністю, матері пенсійного віку не є тією інформацією про наявність міцних соціальних зв`язків, що могла б нівелювати встановлені в провадженні ризики. Стороною захисту суду не доведено, що ОСОБА_7 проживав з ними разом чи утримував їх.

Належних даних про стан здоров`я обвинуваченого, які б виключали застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту суду не надано.

Хоча запобіжний захід у виді тримання під вартою і є винятковим запобіжним заходом, але жоден інший із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, що визначені ст. 177 КПК України та встановлені судом.

А відтак, підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Крім того, суд звертає увагу на те, що тривалість тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 перебуває у прямому зв`язку зі складністю даного кримінального провадження, яка полягає у необхідності проведення великого обсягу процесуальних дій, що зумовлює його тривалий розгляд. При цьому судові засідання неодноразово відкладалися саме за клопотаннями захисника обвинуваченого.

При постановленні даної ухвали, керуючись ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, враховуючи насильницький характер кримінального правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначає розмір застави.

Згідно з ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

З огляду на те, що 16 листопада 2025 року спливає строк дії обраного обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу, враховуючи неможливість з об`єктивних причин до вищезазначеної дати завершити розгляд даного провадження, беручи до уваги відсутність підстав для скасування або зміни запобіжного заходу, суд вважає за необхідне продовжити дію існуючого запобіжного заходу на 60 днів, тобто до 10 січня 2026 року включно.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 55, 314-316 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі "Черкаський слідчий ізолятор" строком на 60 (шістдесят) днів - до 10 січня 2026 року включно.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу - до 10 січня 2026 року включно.

Копію ухвали вручити учасникам та направити до Державної установи "Черкаський слідчий ізолятор".

Ухвала суду може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3