Справа № 308/7113/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освітою вищою, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину працюючого на посаді старшого дільничого офіцера поліції сектору превенції Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він працюючи на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, у спеціальному званні капітан поліції, будучи працівником правоохоронного органу та службовою особою уповноваженою на виконання функцій держави, 26.09.2018 нехтуючи вищеописаними вимогами закону та своєї посадової інструкції, вчинив умисний злочин проти власності, при наступних обставинах.

Так, 04.07.2018 СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області розпочато кримінальне провадження №0002133 за фактом нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Досудове розслідування кримінального провадження №0002133 проводив слідчий СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 .

При цьому, старший дільничний офіцер поліції сектору превенції Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , будучи обізнаним із тим як проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0002133 та розуміючи які можуть бути його результати, оскільки здійснював у ньому оперативний супровід (забезпечував виклики свідків та їх явку до слідчого), знаючи, що ОСОБА_8 , за нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, вирішив використати дану ситуацію в особистих корисливих інтересах, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_8 , шляхом обману та зловживання довірою.

Зокрема, в липні 2018 року, більш точної дати не встановлено, ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що питання про притягнення особи до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження не входить до його службових повноважень, діючи умисно, з корисливих мотивів, які полягали у протиправному збагаченні шляхом заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8 , знаходячись в нього вдома за адресою: м. Ужгород, вул. Панькевича, 58, шляхом обману та зловживаючи довірою останнього, який знав його як працівника поліції і по цій причині повністю йому довіряв, повідомив ОСОБА_8 , що вирішить питання про закриття щодо нього вищевказаного кримінального провадження за фактом побиття ОСОБА_6 , але за це він повинен сплатити йому гроші в сумі 1200 доларів США, на що ОСОБА_8 погодився.

При цьому, ОСОБА_3 обіцяв відібрати від ОСОБА_6 письмову розписку про відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_8 , на підставі якої, на думку ОСОБА_3 , слідчий ОСОБА_7 , який не був обізнаний із його протиправними намірами, прийняв би рішення про закриття вказаного кримінального провадження. В разі відмови ОСОБА_8 сплатити вказану обумовлену суму ОСОБА_3 пригрозив останньому, що вжиє заходів про притягнення його до передбаченої законом кримінальної відповідальності, хоча фактично ОСОБА_3 розумів, що вплинути на притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності та на закриття кримінального провадження він як старший дільничний офіцер поліції сектору превенції Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області не міг, оскільки ці питання не входили до його компетенції.

Такими своїми умисними діями, ОСОБА_3 , в порушення ст. 2 Закону України «Про національну поліцію» (далі Закону), згідно якої він як працівник поліції повинен охороняти права і свобод людини, а також інтереси суспільства і держави; протидіяти злочинності; ст. 6 Закону, згідно якої у своїй діяльності він як працівник поліції повинен керуватися принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; ч. 1 ст. 7 Закону, згідно якої він як працівник поліції повинен забезпечувати дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України; в порушення ч. 1 ст. 8 Закону, згідно якої він як поліцейський повинен діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; в порушення пунктів 1, 2 та 3 ч. 1 ст. 18 Закону, згідно яких він як поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; в порушення пунктів 1, 2, 3 ст. 23 Закону, згідно яких на нього як на працівника поліції було покладено: здійснення превентивної та профілактичної діяльності, спрямованої на запобігання вчиненню правопорушень; виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вжиття у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вжиття заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припинення виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень; використав надані йому службові повноваження всупереч інтересам служби та з використанням наданого йому службового становища протиправно, шляхом обману та зловживаючи довірою ОСОБА_8 , який йому довіряв, схилив останнього на сплату йому грошових коштів.

У подальшому, ОСОБА_8 залучив ОСОБА_9 до перемовин із ОСОБА_3 щодо обумовлення часу, місця та способу передачі йому грошових коштів.

27.08.2018, точний час не встановлено, ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що питання про притягнення особи до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження не входить до його службових повноважень, знаходячись в приміщенні бару «Нікіта» за адресою: м. Ужгород, вул. Льва Толстого, 10, під час зустрічі з ОСОБА_9 , знову ж таки, шляхом обману та зловживаючи довірою останнього, який знав його як працівника поліції і по цій причині повністю йому довіряв, запевнив ОСОБА_9 , що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень може бути направлене до суду, але за 1000 доларів США, тобто на 200 доларів США зменшив попередньо обумовлену із ОСОБА_8 суму, він вирішить питання про закриття щодо ОСОБА_8 кримінального провадження, на що ОСОБА_9 погодився.

Після цього, 26.09.2018 о 17.24 год., ОСОБА_9 , знаходячись неподалік бару «Нікіта» за вищевказаною адресою, під час чергової зустрічі з ОСОБА_3 повідомив йому про те, що обумовлена сума грошових коштів є в нього у наявності і вони домовились зустрітись разом із ОСОБА_6 увечері цього ж дня.

У подальшому, 26.09.2018 в період із 19.28 год. по 19.38 год. ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, доводячи до кінця свій злочинний намір щодо заволодіння грошовими коштами в сумі 1000 доларів США. знаходячись біля магазину «Кефір» по вул. Другетів в м. Ужгород, продиктував ОСОБА_6 текст письмової розписки про те, що він не має претензій до ОСОБА_10 і просить за фактом спричинення йому тілесних ушкоджень більше не турбувати, яку ОСОБА_6 написав і підписав та одразу передав ОСОБА_9 . При цьому, ОСОБА_3 вкотре запевнив ОСОБА_9 , що питання ОСОБА_10 про закриття щодо нього кримінального провадження вирішено позитивно.

Також, ОСОБА_3 проінструктував ОСОБА_6 як йому поводитись в подальшому, зокрема наголосив, що аналогічну розписку він повинен написати та подати безпосередньо слідчому ОСОБА_7 , який веде розслідування цього кримінального провадження.

Після цього, ОСОБА_9 , за вказівкою ОСОБА_3 , передав ОСОБА_6 обумовлену раніше суму грошових коштів в розмірі 28 тис. грн., половину з яких у сумі 14 тис. грн., а саме 28 грошових купюр номіналом по 500 грн. кожна, серія та номер УИ 6178522, УИ7508660, ЛБ1804263, МИ3505073, ВД6123138, ФГ5297908, ЗЗ3898722, ВД0305595, ФЗ2303638, СБ8133042, ЗИ5041470, УД0948946, ЛБ2635532, ГТ1012695, ЛА3214786, ЛД0564017, СИ7241082, ВВ7108772, ВЖ9920108, МВ5815672, ФГ9146768, ЛБ2791867, ФБ9132670, ВВ485424, У37046420, ЛД3649596, ЗГ5525963, ВЖ6447767, ОСОБА_3 знаходячись в салоні автомобіля марки «Фольцваген Гольф», на номерах польської реєстрації НОМЕР_1 , який перебував у його тимчасовому користуванні, забрав від ОСОБА_6 собі за те, що він ніби то вирішив питання про закриття щодо ОСОБА_8 кримінального провадження, що не відповідало дійсності, оскільки він на прийняття такого рішення вплинути не міг, так як це питання не входило до його компетенції.

Далі, 26.09.2018 о 20.00 год. ОСОБА_3 , керуючи вказаним автомобілем, рухаючись в м. Ужгород по вулиці Собранецькій, навпроти будинку № 47, перед перехрестям вулиць Собранецька-Митна, усвідомивши, що він викритий працівниками Закарпатського управління ДВБ НП України, намагаючись позбутися предмету злочину та, в такий спосіб уникнтути кримінальної відповідальності, викинув вказані грошові кошти в сумі 14000,00 грн., а саме 28 грошових купюр, номіналом по 500 грн., на асфальтне покриття вулиці Собранецька, після чого, був фізично затриманий працівниками Закарпатського управління ДВБ НП України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство).

В ході судового розгляду захисником подано письмове клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тобто за ст. 49 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив звільнити його від кримінальної відповідальності за обставин наведених його захисником.

Прокурор не заперечував щодо розгляду клопотання та просив суд його задовольнити, оскільки є всі підстави для звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_3 на підставі ст. 49 КК України.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду приходить до наступного висновку.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення (ч. 1 ст. 5 КПК).

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства (ч. 1 ст. 9 КПК).

У відповідності до вимог частини четвертої статті 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частиною першою статті 285 КПК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною другою статті 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

У відповідності до ст. 12 КК України кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 190 КК України відноситься за ступенем тяжкості до кримінального проступку.

За правилом ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Так, подія, яка мала наслідком вчинення кримінального проступку ОСОБА_3 зафіксована обвинувачем 26 вересня 2018 року.

З цього часу пройшло більше, ніж шість років, що дає підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення (проступок) про яке вказано в обвинувальному акті.

Станом на 20.09.2022 року (момент оголошення обвинуваченого ОСОБА_3 у розшук) минули строки давності (більше трьох років) притягнення його до кримінальної відповідальності, які не зупинялися та не переривалися, а отже є в наявності всі підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України загальний строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.

Стаття 49 КК України обмежує строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили кримінальні правопорушення.

Строк давності - це передбачений певний проміжок часу, після вчинення кримінального правопорушення, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення внаслідок спливу певного проміжку часу, що істотно позначається на досягненні мети покарання, виконанні завдань загальної і спеціальної превенції. Враховується також презумпція про втрату повністю або значною мірою суспільної небезпечності особи, яка тривалою законослухняною поведінкою після вчинення кримінального правопорушення демонструє своє виправлення. Покарання, призначене після того, як сплинув тривалий строк, є несправедливим актом, несумісним з принципом гуманізму, набуває рис необгрунтованої помсти з боку держави.

Як встановлено судом, строки давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України закінчились, обвинувачений, його захисник, та прокурор не заперечують проти звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі положень ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження щодо нього, а обставини щодо вчинення обвинуваченим протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості не виявлено.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Крім того, в силу пункту 1 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення підлягає скасуванню, коли провадження в кримінальній справі не було закрито судом за наявності підстав для закриття.

Таким чином, оскільки з дня вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального проступку і до дня набрання вироком законної сили минули, як три роки притягнення його до кримінальної відповідальності, які не зупинялися та не переривалися, так і загальні п`ть років такого слід звільнити від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження слід закрити.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 11.09.2022 року по справі №203/241/17 зазначено, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язанні зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави.

За таких обставин процесуальні витрати у кримінальному провадженні за залучення судових експертів в розмірі 16445,00 грн. віднести на рахунок держави.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст.. 100 КПК України.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлялись.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. ст. 284, 369, 372 КПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити, на підставі ч. 2 п. 1 ст. 284 КПК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні на залучення судових експертів в розмірі 16445,00 грн. віднести на рахунок держави.

Речові докази: 14000,00 грн., а саме (28 купюр, номіналом 500 грн. кожна), вилучених під час затримання ОСОБА_3 , 14000,00 грн. (28 купюр, номіналом 500 грн. кожна), вилучених під час огляду по місцю проживання ОСОБА_6 конфіскувати на користь держави, 1 грошову купюру номіналом 10 грн., 1 грошову купюру, номіналом 1 грн., мобільні телефони, марки «Нокія» із сім карткою НОМЕР_2 , ІМЕІ НОМЕР_3 , ІМЕІ НОМЕР_4 та марки «Самсунг» із сім карткою НОМЕР_5 , ІМЕІ НОМЕР_6 , ІМЕІ НОМЕР_7 , вилучену куртку ОСОБА_3 повернути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змиви з правої та лівої долоней рук ОСОБА_3 , змив із внутрішньої правої кишені куртки ОСОБА_3 , змиви з правої та лівої долоней рук ОСОБА_6 , які зберігаються в камері речових доказів знищити.

Ухвала суду може бути оскаржена в Закарпатський апеляційний суд через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1