ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8985/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/337/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1 ст. 369 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

за участі обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

при секретарі ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/337/25 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 серпня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 369 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 3500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 59500 гривень.

Згідно з вироком суду, 09 квітня 2025 року близько 13 години 46 хвилин працівниками водної поліції відділу превенції патрульної поліції ГУНП в Т/о ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які здійснювали обстеження території їх обслуговування, а саме вул. Поліська в с. Біла, Тернопільського району, Тернопільської області, було виявлено транспортний засіб марки «ЗІЛ» моделі «131» р.н. НОМЕР_1 з асенізатором, в якому знаходились нечистоти, які водій вказаного транспортного засобу мав намір злити у невідведене для цього місце.

В ході реагування на дане порушення поліцейськими водної поліції встановлено, що водієм вказаного транспортного засобу являється ОСОБА_6 .

Після цього, 09.04.2025 близько 13 години 46 хвилин у ОСОБА_6 , який перебував на узбіччі польової дороги по вулиці Поліській в с. Біла, Тернопільського району, Тернопільської області, в ході розмови із працівниками поліції виник злочинний умисел, спрямований на пропозицію надання неправомірної вигоди поліцейським водної поліції з метою уникнення відповідальності.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , 09.04.2025 близько 13 години 46 хвилин, перебуваючи на узбіччі польової дороги по вулиці Поліській в с. Біла, Тернопільського району, Тернопільської області, біля свого автомобіля попросив поліцейських водної поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які є службовими особами, що виконують організаційно-розпорядчі функції в частині прийняття рішень, що мають юридичне значення та тягнуть за собою юридичні наслідки, не вживати заходів щодо притягнення його до відповідальності, за що він надасть їм грошову винагороду у розмірі 3.000,00 гривень. Від пропозиції ОСОБА_6 , про надання грошових коштів за уникнення відповідальності поліцейські водної поліції відмовились отримувати будь-яку неправомірну вигоду, при цьому кожен із працівників поліції неодноразово повідомляв, що такі дії є неправомірними і вони тягнуть кримінальну відповідальність. Однак, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу та ненадаючи значення словам працівників водної поліції, продовжив просити не вживати заходів щодо притягнення його до відповідальності, за що він надасть їм грошові кошти у сумі 3000 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Мотивує тим, що він повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв органам досудового розслідування.

Зазначає, що на його утриманні перебувають непрацездатна мати похилого віку, яка потребує матеріальної допомоги, неповнолітній син та дружина, яка з лютого 2024 року не працевлаштована і фактично перебуває на його матеріальному забезпеченні, його ще один син загинув у зоні бойових дій у лютому 2023 року, що підтверджується належними документами.

Вважає, що суд першої інстанції, призначаючи штраф у розмірі наближеному до мінімального не врахував усіх наявних пом`якшуючих його покарання обставин, позитивні характеристики особи та відсутність обтяжуючих обставин.

Вказує на те, що він раніше не судимий, має сталі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, не перебуває на диспансерному обліку .

Вважає, що з урахуванням принципів індивідуалізації, гуманізації та пропорційності покарання, достатнім і необхідним для досягнення мети покарання буде покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, передбачене санкцією ч.1 ст.3669 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора, який заперечив щодо її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими та ніким із учасників не оспорюються, як і кваліфікація його дій за ч.1 ст.369 КК України пропозиція надання службовій особі неправомірної вигоди за невчинення службовою ососбою в інітересах того, хто пропонує таку вигоду дії з використанням наданого їй службововго становища, а отже в апеляційному порядку не перевіряються.

Перевіряючи доводи обвинуваченого щодо призначення йому покарання, яке не відповідає тяжкості скоєного ним правопорушення та його особі внаслідок суворості колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 , належним чином не мотивував свого рішення щодо розміру призначеного ним покарання .

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання виходив з ступеню тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, врахував дані про особу винного, який є не судимим, на утриманні якого перебуває неповнолітня дитина та дружина, яка з 15 лютого 2024 року є безробітною, а також встановив відсутність обставини, що обтяжують його покарання та визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття у скоєному та активне сприяння досудовому розслідуванню.

Колегія суддів враховуючи вищенаведене погоджується з видом покарання, яке призначив місцевий суд обвинуваченому штрафом.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_6 від початкку досудового слідства визнавав свою вину скоєному, активно сприяв слідству та щиро каявся у вчиненому, що відображено у обвинувальному акті в якості обставини, що пом`якшує його покарання, у судовому засіданні він не змінив своєї поведінки, а також погодився на розгляд справи у спрощеному порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, без дослідження всіх доказів, в якому суд обмежився лише допитом обвинуваченого, який в деталях розповів обставини скоєння ним злочину. Окрім того, колегія суддів вважає що при визначенні розміру штрафу слід врахувати те, що старший син обвинуваченого - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув у с.Водяне Донецької області, захищаючи нашу державу від збройної агресії РФ, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке міститься у матеріалах справи, що в суккупності з даними про особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується , не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, має на утриманні непрацездатну матір, неповнолітнього сина і непрацевлаштовану дружину, відсутністю обставин, що обтяжують його покарання та наявністю обставин, які його пом`якшують- визнання вини, щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину дає колегії суддів підстави для зміни розміру призначеного ОСОБА_6 штрафу, який слід визначити в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.369 КК України, що відповідатиме принципам індивідуалізації, гуманізації та пропорційності покарання, буде достатнім і необхідним для досягнення мети покарання.

В зв`язку з чим вирок суду у відповідності до ст.408 КПК України підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_6 слід задовольнити, вирок місцевого суду щодо нього змінити в частині призначеного покарання, зокрема, слід вважати обвинуваченого засудженим за ч.1 ст.369 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В решті вирок суду слід залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 серпня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.369 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст.369 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді