Справа № 462/4905/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/832/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 вересня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави ОСОБА_7 , обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000699 від 29 травня 2025 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

з участю прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02 вересня 2025 року задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на 60 (шістдесят) днів, тобто до 31.10.2025 року включно із збереженням визначеного раніше розміру застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) грн. 00 коп. У разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі на ОСОБА_6 покласти наступні обов`язки: прибувати до суду на кожну вимогу; не відлучатися із Львівської області, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками кримінального провадження; здати на зберігання до Головного управління ДМС у Львівській області свій паспорт для виїзду за кордон. Якщо підозрюваний ОСОБА_11 в разі внесення застави, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.Копія ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вручається обвинуваченому ОСОБА_7 негайно після її оголошення. Копію ухвалу постановлено направити ДУ «Львівська установа виконання покарання (№ 19)» (79007, м. Львів, вул. Городоцька, 20) для виконання.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що наведені прокурором у судовому засіданні (та у письмовому клопотанні) підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, а заявлені при обранні запобіжного заходу ризики щодо неналежної поведінки обвинуваченого не зменшилися.

Не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити запобіжний захід на менш суворий, а саме на домашній арешт у нічну пору доби. У разі неможливості зміни запобіжного заходу, просить суд зменшити визначений розмір застави до 30 (тридцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що обраний запобіжний захід є надто суворим, а визначений судом розмір застави є надто високим та непомірним для нього.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно із положеннями до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Із змісту ст.178 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів провадження суд при прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 врахував положення наведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що продовжують існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для обрання зокрема обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ці ризики не зменшилися.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів вважає, що враховуючи вимоги ч. 5 ст. 182 КПК України, при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою, судом першої інстанції обґрунтовано визначено розмір застави у межах максимального розміру, передбаченого вимогами цієї статті, обвинувачується у вчиненні кримінальних проступків та особливо тяжких злочинів, поєднаних із насильством щодо потерпілих, що значно підвищує суспільну небезпеку вчиненого.

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ухвала суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованою та вмотивованою, а підстави для її скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 вересня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави ОСОБА_7 , обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000699 від 29 травня 2025 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4