ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/22752/25

Провадження № 11-кп/820/217/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції виділене провадження у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 січня 2026 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 27 січня 2026 року клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 березня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд мотивував своє рішення тим, що на даний час жоден інший із запобіжних заходів не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просила ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 27 січня 2026 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю із покладанням на нього певних обов`язків передбачених КПК України, або визначити заставу у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів доходів громадян.

Уважала, що вказана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню внаслідок порушення вимог КПК України та без урахування усталеної судової практики Європейського суду з прав людини.

Зауважувала, що формулювання обвинувачення ОСОБА_6 зводиться до того, що він використовуючи месенджер «WhatsApp» в період з 15 по 26 січня 2025 року неодноразово телефонував на мобільний номер потерпілого ОСОБА_8 та вимагав сплатити ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 300 000 доларів США, заразом висловлював погрози про застосування фізичного насильства у разі невиконання вимог. Однак, обвинувачений ОСОБА_6 у період з 08 жовтня 2024 року по 11 лютого 2025 року утримувався в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» у рамках ішого кримінального провадження. Отож, використання обвинуваченим ОСОБА_6 засобів мобільного зв`язку у вказаний період неможливе, бо відповідно до установчих документів ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» використання ув`язненими мобільних телефонів заборонено.

Наголошувала, що навіть після звільнення ОСОБА_6 з ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» (тобто з 11 лютого 2025 року) він жодного разу ані телефонував, ані зустрічався із потерпілим.

Зазначала, що не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а висновки суду з приводу того, що такі ризики наявні і не перестали існувати, не доведені доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Посилалася на те, що місцевим судом не взято до уваги незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, який через довготривалий період утримання його в ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» погіршився та те, що ОСОБА_6 потребує належного медичного лікування.

На думку сторони захисту, автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами п.3 ст.5 Конвенції з прав людини.

Уважала, що для досягнення вказаної мети застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту або визначення розміру застави з покладенням на нього певних обов`язків буде достатнім.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 , яка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення; перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Установлено, що на розгляді Хмельницького міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

У ході досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_6 було обрано та ухвалою суду під час судового провадження продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 лютого 2026 року включно.

У судовому засіданні суду першої інстанції 27 січня 2026 року прокурором було заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 на 60 діб, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду та незаконного впливу на потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник заперечували щодо задоволення клопотання прокурора.

На думку суду першої інстанції, прокурор довів, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які не зменшилися, що у свою чергу давало підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів приходить до висновку, що прокурором було наведено достатньо підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Так, відповідно до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності з приписами ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Обґрунтовано взято до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий за злочини проти власності, а також те що, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке за своїм характером становить особливу суспільну небезпеку, є умисним, корисливим кримінальним правопорушенням, та за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 відповідає характеру та тяжкості вчиненого правопорушення, а встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, є доведеними і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

На думку колегії суддів, не знайшли свого підтвердження доводи, зазначені у апеляційній скарзі сторони захисту.

Суд першої інстанції врахував обставини, на які зверталася увага в апеляційній скарзі.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також у своїх рішеннях суд зазначав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу упродовж певного часу.

Ураховуючи наведені ризики, визначені у ст.178 КПК України обставини в їх сукупності, суд обґрунтовано продовжив строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 .

Колегія суддів уважає, що місцевий суд урахував усі обставини провадження, об`єктивно оцінив особистість ОСОБА_6 , тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та обґрунтовано прийняв рішення про необхідність продовження строку дії вищевказаного запобіжного заходу.

Обставини, на які захисник посилається у поданій апеляційній скарзі, не можуть бути підставами для зміни запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою.

Більш м`який запобіжний захід, на переконання колегії суддів, не забезпечить та не буде сприяти належній процесуальній поведінці обвинуваченого ОСОБА_6 .

Колегія суддів зазначає, що застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, а встановлені при обранні та продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики наразі не відпали.

Доводи сторони захисту щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, поєднаного із застосуванням насильства над потерпілим, що відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України дає право не визначати розмір застави.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування чи зміни ухвали місцевого суду.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 404, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 січня 2026 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3