Справа № 464/7761/25
пр.№ 1-кп/464/601/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2025 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/7761/25, внесене 07 листопада 2025 року до ЄРДР за № 0000803, стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України з вищою освітою, військовозобов`язаного, неодруженого, не працює, судимості не має, -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;

захисту - обвинувачений ОСОБА_3

учасником провадження - потерпіла ОСОБА_5

з участю його сторін, -

у с т а н о в и в :

ОСОБА_3 03 жовтня 2025 року в період часу з 17.10 до 17.44 год на алеї по вул.Довженка,2 у м.ЛЬвові, на лавочці, знайшов гаманець з банківською карткою АТ «Першийукраїнський міжнародний банк» (номер рахунку НОМЕР_1 ), видану на ім`я потерпілої ОСОБА_6 , на якій зберігалися грошові кошти потерпілої, що за функціональним призначенням, як засіб доступу до банківських рахунків, є різновидом офіційного документу (Закон України «Про інформацію» від 02.10.1992, Закони України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001, «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000), не вчинив жодних дій по її поверненню власнику, діючи умисно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, привласнив знайдену ним банківську карту АТ «Першийукраїнський міжнародний банк» (номер рахунку НОМЕР_1 ), з метою подальшого незаконного використання такої карти шляхом розрахунку грошовими коштами, належними потерпілій.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив привласнення офіційного документа з корисливих мотивів, тобто кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.357 КК України.

Крім того він же 03 жовтня 2025 року в період часу з 17.44 по 22.31 год, маючи при собі привласнену ним банківську картку АТ «Першийукраїнський міжнародний банк» (номер рахунку НОМЕР_1 ), видану на ім`я потерпілої ОСОБА_6 , на якій зберігалися грошові кошти останньої, будучи обізнаним про наявність на рахунку грошових коштів та маючи умисел на таємне їх викрадення в умовах воєнного стану, з метою власного безпідставного збагачення, таємно викрав грошові кошти з вказаної картки, здійснивши платежі, зокрема: в магазині «Напої продукти тютюн» на пр.Ч.Калини,59 в м.Львові о 17.44 год на суму 98,50 грн, о 17.45 год - на суму 31 грн, о 17.46 год - на суму 110 грн, о 17.46 год - на суму 120 грн, о 22.31 год - на суму 453 грн та о 22.31 год - на суму 50,50 грн.; в магазині «OVATSIYA № 292» по вул.Довженка,2/4 в м.Львові о 18.15 год - на суму 270,90 грн, о 18.16 год - на суму 32,30 грн, о 18.33 год - на суму 142,50 грн, о 19.13 год - на суму 313,60 грн та о 19.16 год - на суму 259,10 грн; в магазині «М`ясна імперія» по вул.Довженка,25 в мЛьвові - о 18.20 год на суму 587,86 грн; в магазині «Колекція напоїв» по вул.Довженка,2 в м.Львові - о 18.24 год на суму 250 грн; в магазині «OVATSIYA № 427» по вул.Зубрівська,36 в м.Львові - о 20.03 год на суму 379 грн; в магазині «Продукти» на пр.Червоної Калини,75/77 - о 20.11 год на суму 596 грн., а всього грошима на загальну суму 3694,26 грн, чим заподіяв потерпілій майнову шкоду на вказану суму.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

За приписами ч.3 ст.349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених ч.3 ст.323 та ст.381 цього Кодексу.

У силу положень ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Із постанови Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 521/844/21 випливає, що роз`яснення учасникам судового провадження підстав та наслідків його здійснення за ч.3 ст.349 КПК не повинно мати формальний характер. Це означає, що суд, перш ніж постановити рішення про здійснення розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК, повинен роз`яснити суть цієї норми, при цьому не обмежитися цитуванням самої статті, а у доступній, чіткій та конкретизованій формі викласти її зміст, тим самим дати розгорнуте пояснення сторонам. Метою такого роз`яснення є однакове, правильне і точне розуміння всіма учасниками судового провадження змісту цієї норми, виявлення її сутності, яку законодавець вклав у словесне формулювання. Водночас суд має упевнитися і в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконатися в добровільності їх позицій.

Отже, визнання вини, незаперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального проступку, в якому особа обвинувачується, правові наслідки розгляду на підставі ч.3 ст.349 КПК, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є передумовами можливості здійснення розгляду провадження в зазначеному порядку.

Під час судового розгляду обвинувачений, який усвідомлено відмовився у встановленому законом порядку від захисника, а дійсність і добровільність вказаної відмови перевірена судом, свою винуватість в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях: привласненні офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів, та таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, погодився із кваліфікацією дій за ч.1 ст.357 КК України та ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, підтвердив викладені в обвинувальному акті фактичні обставини, щиро покаявся, добровільно відшкодував заподіяну ним потерпілій шкоду й вибачився перед останньою, та дав згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, заявивши, що розуміє зміст цих обставин. При цьому суд переконався у правильності розуміння ОСОБА_3 змісту обвинувачення, у добровільності його позиції і належно роз?яснив, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Після чіткого, детального та розгорнутого пояснення судом змісту норми ч.3 ст.349 КПК України обвинувачений ствердно заявив про бажання здійснення судового розгляду за вказаним порядком з правовими наслідками такого розгляду. Зазначене під час судового провадження підтримали прокурора та потерпіла, зокрема, остання у поданій нею заяві.

Таким чином суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст.50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; та 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 березня 2023 року у справі № 127/10995/19, яку суд застосовує у відповідності до приписів ч.6 ст.368 КПК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд ураховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно зі ст.12 КК України, є кримінальним проступком та злочином проти власності, дані про особу винного, який немає судимості, неодружений, не працює, має (зі слів) хронічне захворювання - гіпертонію, наявність міцних соціальних зв`язків, під наглядом в наркологічному чи психоневрологічному диспансерах не перебуває; характеризуючі дані на особу органом досудового розслідування не надано; обставин, які б обтяжували покарання, не здобуто, пом`якшували щире каяття, про що зазначено в обвинувальному акті, та добровільне відшкодування заподіяної потерпілій шкоди, що знайшло підтвердження під час судового слідства та наголошено прокурором у судовому засіданні.

За сукупності вище наведених обставин, ураховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд визнає за неможливе досягти мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_3 без його ізоляції та поміщення до КВУ закритого типу і вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за: ч.4 ст.185 КК України позбавлення волі та ч.1 ст.357 КК України - обмеження волі (з урахуванням положень ч.3 ст.61 КК України); - та мінімальному строці в межах санкції інкримінованих статей відповідно п`яти та одного років, зважаючи на обставини кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно слід визначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Саме такі вид та розмір покарання є необхідними і достатніми для виправлення засудженого і попередження нових кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діянь.

Разом з тим, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді, зокрема, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням ч.1 ст.75 КК України у відповідній редакції.

Обвинувачений, який є особою молодого віку, уперше притягується до кримінальної відповідальності, був демобілізований з військової служби зі ЗС України 02.11.2025 (військовий квиток серії НОМЕР_2 від 15.01.2024) за станом здоров`я (8 контузій та 9 поранень), має батьків, з яких батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю П групи, а матір ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою з інвалідністю Ш групи; добровільно відшкодував заподіяну потерпілій шкоду 07.11.2025 року до скерування обвинувального акта до суду та просив вибачення у потерпілої, у зв`язку з чим остання претензій до ОСОБА_3 не має; усвідомив свою протиправну поведінку і запевнив суд про невчинення у майбутньому жодного кримінального правопорушення. Наведене у своїй сукупності безумовно свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку. Тому обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України із встановленням іспитового строку два роки та покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, надавши можливість виправдати довіру суду у невчиненні в майбутньому інших кримінальних правопорушень та усвідомити вчинене.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, вибір заходу примусу узгоджується із позицією сторони обвинувачення, висловленої у судових дебатах, щодо виду та розміру покарання.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини у їх сукупності, суд не знаходить.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, запобіжний втратив свою дію, а необхідності у застосуванні такого з урахуванням призначеного покарання суд не вбачає, процесуальні витрати відсутні.

Речові докази чотири DVD-R диски з відеозаписами з місця події, визнані постановами слідчого СВ ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 від 06 та 10 жовтня 2025 року, що знаходяться при кримінальному провадіженні, слід залишити при його матеріалах.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання:

за ч.4 ст.185 КК України позбавлення волі на строк п`ять років;

за ч.1 ст.357 КК України обмеження волі на строк один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк два роки, та згідно зі ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи.

Відповідно до ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Залишити при кримінальному провадженні речові докази - чотири DVD-R диски з відеозаписами з місця події, визнані постановами слідчого СВ ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 від 06 та 10 жовтня 2025 року.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку після проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_9