Справа № 646/4013/25
№ провадження 1-кп/646/1135/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року м. Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000522 від 14.03.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 125, п.3, п.12 ч. 2 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні суду перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Судом на обговорення учасників процесу було поставлено питання про можливість призначення справи до судового розгляду за даним кримінальним провадженням.

Прокурор вважав за можливе призначення справи до судового розгляду, перешкод, передбачених діючим КПК, для цього не вбачав.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 заперечував проти призначення судового розгляду, посилаючись на порушення правил підслідності на стадії досудового розслідування цього кримінального провадження.

Інші учасники підтримали думку захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 .

Заслухавши думку осіб, які беруть учать у підготовчому судовому засіданні, суд приходить до висновку про наявність підстав для закінчення підготовчого провадження і призначення судового розгляду.

Положеннями п.3 ч.3 ст.314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Вимоги до обвинувального акту встановлені статтею 291 КПК України.

Так, обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

У справі, що розглядається, обвинувальний акт відповідає вищевказаним вимогам кримінального процесуального закону.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_8 про порушення правил підслідності у кримінальному провадженні, то навіть за наявності таких обставин це не є підставою для повернення обвинувального акту, оскільки ці доводи фактично стосуються предмету доказування у кримінальному провадженні, зокрема, допустимості доказів внаслідок, як він вважає, порушення правил підслідності.

Проте, у постанові від 15.04.2024 у справі № 753/25892/21 Об`єднана Палата Кримінального касаційного суду у складі верховного Суду зазначила, що повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору у зв`язку з тим, що вони не відповідають вимогам КПК України (п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України), не відновлює досудове розслідування. В ухвалі про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору суд першої інстанції не вправі зазначати про неповноту чи неправильність досудового розслідування, неправильність кримінально-правової оцінки діяння та про необхідність проведення органом досудового розслідування слідчих (розшукових) дій та/або негласних слідчих (розшукових) дій.

При цьому суд звертає увагу на те, що захисник ОСОБА_8 раніше подав письмове клопотання щодо завершення підготовчого судового розгляду та призначення справи до судового розгляду, та у минулих судових засіданнях наполягав на задоволенні цього клопотання.

Судом не встановлено підстав для прийняття рішення відповідно до п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Таким чином, кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду.

Крім того, у підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування посилався на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення й те, що наразі існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, не зможуть забезпечити виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники адвокат ОСОБА_8 , кожен окремо, заперечували проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, цілодобовий домашній арешт у місті Харкові.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_9 , кожен окремо, заперечували проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту у місті Харкові.

Заслухавши прокурора, який підтримав клопотання та вважає доведеним висновок про існування ризиків, зазначених у клопотанні та наявність підстав для продовження запобіжного заходу, заслухавши обвинувачених та захисників, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно вимог ст. ст. 42, 276-278 КПК України 15.03.2025 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України

Під час досудового розслідування вказаного провадження ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду міста Харкова від 17.03.2025 стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Ухвалою колегії Основ`янського районного суду міста Харкова від 12.05.2025 року відносно обвинувачених продовжено застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 10.07.2025 року.

Після чого запобіжний захід продовжувався, останній раз 20.08.2025 року ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18.10.2025 року (включно).

На сьогоднішній день виникла необхідність продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що строк запобіжного заходу завершується 18.10.2025 року, однак, закінчити судовий розгляд до зазначеного строку неможливо внаслідок необхідності допиту у судовому засіданні свідків, дослідження письмових матеріалів та речових доказів, а заміна запобіжного заходу на більш м`який не зможе забезпечити виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків, що може перешкодити судовому розгляду обвинувального акту.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 , то він є громадянином України, має вище освіту, є військовослужбовцем ЗСУ за мобілізацією, одруженим, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2014 та 2021 року народження, має зареєстроване місце проживання у Львівській області, раніше не судимий.

Обвинувачений ОСОБА_6 є громадянином України, має середньо-спеціальну освіту, є військовослужбовцем ЗСУ за мобілізацією, не одружений, дітей та непрацездатних осіб на своєму утриманні не має, має зареєстроване місце проживання у Хмельницькій області, де фактично не проживає.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.1 ст.125, п.32 та п.12 ч.2 ст.115 КК України.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.1 ст.125, п.32 та п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, (умисне легке тілесне ушкодження) відноситься до кримінальних проступків та санкція цієї норми передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.146 КК України, (незаконне позбавлення волі, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки) відноситься до тяжких злочинів, за який закон передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Кримінальне правопорушення, передбачене п.3 та п.12 ч.2 ст.115 КК України, (умисне вбивство викраденої людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб), є особливо тяжким злочином, який карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.

Підставами для продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та ризиків, передбачених п.1 та п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризику переховування від суду та ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих.

Про ризик втечі обвинуваченого ОСОБА_7 від суду свідчить тяжкість обвинувачення у сукупності з наступними обставинами: під час проходження військової служби обвинуваченого його підрозділ може у будь-який час змінити місце дислокації в іншу область внаслідок проведення бойових дій на території України, що створить умови для переховування від суду в інших областях України. При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків у місці здійснення кримінального провадження. З огляду на суворість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості, наслідки переховування від суду можуть бути розцінені ним як менш обтяжливі ніж правові наслідки від кримінального переслідування державою.

При цьому наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 дружини та малолітніх дітей не є гарантією його належної поведінки та запобіжником ризику втечі, враховуючи тяжкість можливих правових наслідків для нього в результаті кримінального переслідування.

Що стосується ризику незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_7 на свідків та потерпілих, то про його існування свідчить тяжкість обвинувачення у сукупності з наступними обставинами: обвинуваченому, якому як стороні захисту відкриті матеріали досудового розслідування, у тому числі, протоколи допиту свідків та потерпілих, відомі обставини їх особистої ситуації (у тому числі, місця проживання, роботи, сімейний стан тощо). При цьому ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні насильницьких злочинів з застосуванням автоматичної зброї. Отже, будучи військовослужбовцем та перебуваючи на свободі й маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї обвинувачений ОСОБА_7 може здійснити вплив на потерпілих та свідків, у тому числі, погрожуючи зброєю, з метою домогтися від них показань на його користь або відмови від дачі показань під час судового розгляду.

Разом з тим, свідки у вказаному кримінальному провадженні судом ще не допитані, а за правилами ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

В свою чергу, підставами для продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та ризиків, передбачених п.1 та п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризику переховування від суду та ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих.

Про ризик втечі обвинуваченого ОСОБА_6 від суду свідчить тяжкість обвинувачення у сукупності з наступними обставинами: під час проходження військової служби обвинуваченого його підрозділ може у будь-який час змінити місце дислокації в іншу область внаслідок проведення бойових дій на території України, що створить умови для переховування від суду в інших областях України. При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків у місці здійснення кримінального провадження. Також суду не надано доказів на підтвердження наявності у обвинуваченого ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків у місці реєстрації та/або фактичного проживання. З огляду на суворість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості, наслідки переховування від суду можуть бути розцінені ним як менш обтяжливі ніж правові наслідки від кримінального переслідування державою.

Про наявність ризику незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_6 на свідків та потерпілих, то про його існування свідчить тяжкість обвинувачення у сукупності з наступними обставинами: обвинуваченому, якому як стороні захисту відкриті матеріали досудового розслідування, у тому числі, протоколи допиту свідків та потерпілих, відомі обставини їх особистої ситуації (у тому числі, місця проживання, роботи, сімейний стан тощо). При цьому ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні насильницьких злочинів з застосуванням автоматичної зброї. Отже, будучи військовослужбовцем та перебуваючи на свободі й маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити вплив на потерпілих та свідків, у тому числі, погрожуючи зброєю, з метою домогтися від них показань на його користь або відмови від дачі показань під час судового розгляду.

В той же час, як суд зазначав вище, свідки у вказаному кримінальному провадженні судом ще не допитані, а за правилами ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Що стосується інших ризиків, то вони прокурором не доведені.

Так, зі спливом часу ті обставини, на які посилалася сторона обвинувачення в обгрунтування наявності ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, то за час перебування обвинувачених під вартою ними не вчинялися будь-які дії, які б свідчили про намір нанести собі каліцтво чи симулювати хворобу, на що прокурор посилається як на обставину, якою обвинувачені можуть скористатися для введення суду в оману з метою ухилитися від явки до суду та здійснити вплив на свідків, потерпілих, спеціалістів, експертів.

Крім того, на цей час не підтвердився ризик вчинення кожним з обвинувачених кримінального правопорушення. Та ж обставина, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, не свідчить про існування цього ризику, враховуючи відсутність попередніх судимостей у обвинувачених та принцип презумпції невинуватості.

Проте, враховуючи на обставини інкримінованого обвинувачення та тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченим у випадку доведення їх винуватості, ризики переховування від суду та незаконного впливу на свідків та потерпілих кожним з обвинувачених є дуже високими.

Суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не можуть запобігти вищевказаним ризикам щодо кожного з обвинувачених, виходячи з серйозності інкримінованих обвинувачень та суворості можливого покарання та, відповідно, наявності суспільного інтересу у цьому кримінальному провадженні,

Тому суд не погоджується з доводами захисників про можливість забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених застосуванням до кожного з них запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

З урахуванням всіх вищенаведених обставин суспільний інтерес у цьому кримінальному провадженні, який може бути забезпечений триманням обвинувачених під вартою, переважає їх право на свободу.

Отже, єдиним ефективним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків та запобігти ризикам їхньої втечі та незаконного впливу на свідків та потерпілих, є тримання під вартою, а також забезпечити виконання завдань кримінального провадження.

Враховуючи усі вищевказані обставини, суд за правилами 8 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначає кожному з обвинувачених розмір застави, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, а також щодо злочину, який спричинив загибель людини.

При вирішенні клопотання прокурора суд враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Судовий розгляд з об`єктивних причин неможливо закінчити до спливу терміну запобіжного заходу, а отже, виникає необхідність продовження строку вказаного запобіжного заходу оскільки судом було встановлено, що вищезазначені ризики існують. Жодних обставин, які б свідчили про зменшення вищеперелічених ризиків та можливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу не встановлено.

Виходячи з наведеного є всі підстави задовольнити клопотання прокурора та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених доцільним є продовження строку обраного ОСОБА_7 , ОСОБА_6 запобіжного заходу в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», на 60 днів, тобто до 15.12.2025 року (включно).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 314-316, 369-372 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Призначити судовий розгляд за обвинувальним актом у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000522 від 14.03.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 125, п.3, п.12 ч. 2 ст. 115 КК України, на 23.10.2025 року о 09 годині 45 хвилин в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова за адресою: м. Харків, м-н Героїв Небесної Сотні, 36, під. 3, каб. 318.

Здійснювати судовий розгляд кримінального провадження у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання викликати учасників провадження.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», на 60 днів, тобто до 15.12.2025 року (включно).

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», на 60 днів, тобто до 15.12.2025 року (включно).

Строк дії ухвали до 15.12.2025 року (включно).

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, що перебувають під вартою - у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено та оголошено 20.10.2025 о 16-15 год.

Головуючий суддя - ОСОБА_1

Судді - ОСОБА_10

ОСОБА_3