Провадження № 11-кп/824/1256/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

06 серпня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю:

прокурора - ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_8

захисника (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000031 від 08.02.2019року за апеляційною скаргою прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, працюючого на посаді директора в ТзОВ «Делікація СВ», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдано у зв`язку з недоведеністю, що ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України;

цивільний позов прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_8 залишено без розгляду;

вирішено питання про речові докази.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що у квітні-червні 2018 року він вступив із невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, у злочинну змову та шахрайським шляхом заволодів квартирою АДРЕСА_3 , надавши вказівки для виготовлення завідомо підробленого документу та використавши завідомо підроблений документ при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_8 у квітні-червні 2018 року, більш точний час досудовим розслідування не встановлено, знаходячись у місті Києві, більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою протиправного заволодіння чужим майном шляхом обману в особливо великих розмірах, розробив злочинний план на вчинення особливо тяжкого злочину, а саме заволодіння шляхом обману (шахрайство) квартирою АДРЕСА_3 .

Зокрема, у квітні-червні 2018 року, більш точний час досудовим розслідування не встановлено, знаходячись у місті Києві, більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 невстановленим способом отримав правовстановлюючі документи на кв. АДРЕСА_3 , власник якої - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а спадкоємців у останньої не було. Дізнавшись вказану інформацію, у ОСОБА_8 виник кримінально протиправний намір, направлений на заволодіння вказаною вище квартирою шляхом обману.

У подальшому, ОСОБА_8 , у квітні-червні 2018 року, точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, з метою пособництва у виготовленні завідомо підробленого офіційного документу, який посвідчується нотаріусом і надає права, надав невстановленій досудовим розслідуванням особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вказівки щодо своїх персональних даних, шляхом надання відомостей щодо його повних анкетних даних, його місця реєстрації, проживання, паспортних даних та присвоєного йому реєстраційного номеру облікової картки платника податків.

Невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, у невстановленому місці та у невстановлений час виготовила завідомо підроблений документ, який посвідчується нотаріусом і надає права - договір купівлі-продажу від 17.09.2008 квартири АДРЕСА_3 , нібито посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстраційним номером нотаріальної дії № 2245, на спеціальному бланку нотаріальних документів ВКМ № 727955, в який було внесено неправдиві дані щодо предмету та сторін даного договору, де «Продавцем» було зазначено дійсну власницю квартири ОСОБА_10 , а «Покупцем» зазначено ОСОБА_8 ..

Згідно відомостей Київського міського Бюро технічної інвентаризації, квартира за адресою: АДРЕСА_4 належить ОСОБА_10 на підставі довідки Житлобудівельного кооперативу «Науковий робітник» № 40 від 27.05.1992.

Усвідомлюючи вказані обставини, ОСОБА_8 , діючи у відповідності до свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне заволодіння квартирою, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, у невстановленому місці та у невстановлений час поставив власний підпис навпроти слів - « ОСОБА_8 » «Покупець» у завідомо підробленому документі, який посвідчується нотаріусом і надає права - договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 17.09.2008 на спеціальному бланку нотаріальних документів ВКМ № 727955, нібито посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстраційним номером нотаріальної дії № 2245. У подальшому, ОСОБА_8 14.06.2018 о 16 год. 35 хв., знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Стрілецька, 4-6, звернувся до Державного підприємства «Сетам» з метою реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_3 та останнім, відповідно до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28716771 від 14.06.2018 15:35:45, було особисто подано: власноручно заповнену та підписану заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), оригінал договору купівлі-продажу, нібито укладеного 17.09.2008 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , та зареєстрованого в реєстрі за № 2245 на спеціальному бланку нотаріальних документів ВКМ № 727955, в який було внесено неправдиві дані щодо сторін даного договору, де «Продавцем» було зазначено дійсну власницю квартири ОСОБА_10 , а «Покупцем» зазначено ОСОБА_8 , оригінал Інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 12.06.2018 КВ-2018 № 21434, оригінал технічного паспорту № 346 від 31.05.2018 (видавник КП «КМБТІ») на вказаний об`єкт.

При цьому, в ході досудового розслідування встановлено, що за реєстраційним номером нотаріальної дії нотаріуса ОСОБА_11 № 2245 від 02.09.2008 засвідчено вірність копії, а 17.09.2008 нотаріус не посвідчував жодного правочину де б стороною виступав ОСОБА_8 .

Також встановлено, що Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» не було оформлено жодного замовлення, за адресою: АДРЕСА_4 .

В подальшому, на підставі поданого ОСОБА_8 до ДП «Сетам» завідомо підробленого документу, державний реєстратор ДП «Сетам» ОСОБА_12 , не усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_8 , 18.06.2018 прийняла рішення (індексний номер 41651658) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) та внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності № 26662403 від 14.06.2018, відомості про право власності на зазначене нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), за ОСОБА_8 .

В результаті зазначених вище дій, ОСОБА_8 , шляхом обману заволодів об`єктом нерухомого майна - квартирою АДРЕСА_3 , чим спричинив територіальній громаді міста Києва, яка згідно з положеннями ст. 1277 ЦК України, в разі відсутності спадкоємців померлих власників квартир, набуває право власності на квартири, розташовані на її території, матеріальну шкоду в особливо великих розмірах, а саме у розмірі 4 249 754 гривень.

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайства), в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Крім того, у квітні-червні 2018 року, більш точний час досудовим розслідування не встановлено, знаходячись у місті Києві, більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 невстановленим способом отримав правовстановлюючі документи на квартиру по АДРЕСА_5 , власник якої - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а спадкоємців у останньої не було. Дізнавшись вказану інформацію, у ОСОБА_8 виник кримінально протиправний намір, направлений на заволодіння вищевказаною квартирою шляхом обману використавши для цього підроблені документи.

У подальшому, ОСОБА_8 , у квітні-червні 2018 року, точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, у невстановленому досудовий розслідуванням місці, з метою пособництва у виготовленні завідомо підробленого офіційного документу, який посвідчується нотаріусом і надає права, надав невстановленій досудовим розслідуванням особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вказівки щодо своїх персональних даних, шляхом надання відомостей щодо його повних анкетних даних, його місця реєстрації, проживання, паспортних даних та присвоєного йому реєстраційного номеру облікової картки платника податків.

Далі, невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, у квітні-червні 2018 року, точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, виготовила завідомо підроблений документ, який посвідчується нотаріусом і надає права - договір купівлі-продажу від 17.09.2008 квартири АДРЕСА_3 , нібито посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстраційним номером нотаріальної дії № 2245, на спеціальному бланку нотаріальних документів ВКМ № 727955, в який було внесено неправдиві дані щодо предмету та сторін даного договору, де «Продавцем» було зазначено дійсну власницю квартири ОСОБА_10 , а «Покупцем» зазначено ОСОБА_8 .

Отримавши вказаний договір, розуміючи його недійсність та фіктивність, а також те, що ОСОБА_10 не вчиняла відповідних дій щодо продажу своєї квартири, ОСОБА_8 поставив власний підпис навпроти слів « ОСОБА_8 »

«Покупець» у договорі від 17.09.2008 виконаному на спеціальному бланку нотаріальних документів ВКМ № 727955, нібито посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрованому в реєстрі за № 2245.

При цьому, в ході досудового розслідування встановлено, що за реєстраційним номером нотаріальної дії нотаріуса ОСОБА_11 № 2245 від 02.09.2008 засвідчено вірність копії, а 17.09.2008 не посвідчував жодного правочину де б стороною виступав ОСОБА_8 .

Також встановлено, що Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» не було оформлено жодного замовлення, за адресою: АДРЕСА_4 .

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у пособництві в підробленні офіційного документу, який посвідчується нотаріусом і надає права, з метою його використання, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України.

Крім того, ОСОБА_8 , 14.06.2018 о 16 год. 35 хв., знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Стрілецька, 4-6, переслідуючи умисел, направлений на заволодіння квартирою, шляхом використання завідомо підробленого документу, з корисливих мотивів, зокрема з метою проведення державної реєстрації права власності за собою на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що вказаний об`єкт нерухомого майна не належить йому на праві власності та він не має відносно нього будь-яких передбачених чинним законодавством прав, у тому числі щодо вказаного майна ОСОБА_8 жодних договорів не укладав, а також розуміючи, що для державної реєстрації за собою права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна та набуття права власності на цей об`єкт необхідно надати державному реєстратору документи відповідно до вимог, встановлених у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015, надав державному реєстратору Державного підприємства «Сетам» ОСОБА_12 завідомо підроблений документ, виготовлений невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та переданий для його використання ОСОБА_8 , а саме договір купівлі-продажу від 17.09.2008 квартири АДРЕСА_3 , нібито посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстраційним номером нотаріальної дії № 2245, на спеціальному бланку нотаріальних документів ВКМ № 727955, в який було внесено неправдиві дані щодо предмету та сторін даного договору, де «Продавцем» було зазначено дійсну власницю квартири ОСОБА_10 , a «Покупцем» зазначено ОСОБА_8 .

При цьому, в ході досудового розслідування встановлено, що за реєстраційним номером нотаріальної дії нотаріуса ОСОБА_11 № 2245 від 02.09.2008 засвідчено вірність копії, а 17.09.2008 не посвідчував жодного правочину де 6 стороною виступав ОСОБА_8 .

Також встановлено, що Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» не було оформлено жодного замовлення, за адресою: АДРЕСА_4 .

В подальшому, після виконання усіх зазначених дій, на підставі наданого ОСОБА_8 до ДП «Сетам» завідомо підробленого документу, державним реєстратором Державного підприємства «Сетам» ОСОБА_12 , не усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_8 , 18.06.2018 прийнято рішення (індексний номер 41651658) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності № 26662403 від 14.06.2018, відомості про право власності на зазначене нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), за ОСОБА_8 .

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у використанні завідомо підробленого документа, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України та виправдано та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що ОСОБА_8 вчинив вищевказані кримінальні правопорушення.

В обґрунтування мотивів прийнятого рішення, суд першої інстанції зазначив, що висунуте ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх доказів на доведення участі у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень стороною обвинувачення не надано, а судом не виявлено, в зв`язку з чим суд вважав за необхідне в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України, виправдати обвинуваченого на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки у судовому засіданні не було доведено, що ним вчинено вказані кримінальні правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор, оспорюючи висновки суду щодо визнання ОСОБА_8 невинуватим та його виправдання у зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад вищезазначених кримінальних правопорушень, вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування мотивів поданої апеляційної скарги вказав, що на етапі досудового розслідування встановити яким чином та в який спосіб виготовлено договір купівлі-продажу квартири від 17.09.2008 року, серія та номер 2245, сторона обвинувачення не змогла, оскільки віднайти його не вдалося, внаслідок чого провести почеркознавчу технічну експертизу на предмет його підробки не виявилося можливим, натомість сторона захисту в ході судового розгляду надала висновок № 5821, в якому зазначено про підписання вказаного договору ОСОБА_10 , однак документи, на підставі яких експерт ОСОБА_13 дійшла відповідного висновку стороною захисту в ході досудового розслідування не надавалися, що в свою чергу позбавило орган досудового розслідування можливості надати оцінку таким документам та експертизі. Також вважає, що зазначена експертиза № 5821 виконана з порушенням чинного законодавства, оскільки у вступній частині не зазначено про попередження (обізнаність) експерта про відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку або за відмову від надання висновку, суд також не попередив експерта про це в ході судового розгляду, попередивши її тільки про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а покази експерта ОСОБА_13 про те, що вказаний пункт на той час був відсутній не заслуговують на увагу, оскільки вказані положення діяли постійно. Крім того, у сторони обвинувачення існують сумніви щодо методології проведення дослідження, зокрема не проведення технічного дослідження підпису ОСОБА_10 на предмет технічної підробки. Зазначив, що відхиляючи численні клопотання сторони обвинувачення щодо призначення експертиз, суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду. Крім того вказав, що суд взяв до уваги докази сторони захисту щодо свідка ОСОБА_11 , однак не конкретизував які саме, також взяв до уваги рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02.11.2021 року, яким встановлено факт укладення між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 договору купівлі-продажу квартири, однак вказане рішення не має преюдиційного значення для встановлення факту винуватості чи невинуватості ОСОБА_8 , оскільки в ході судового розгляду вказаний договір не досліджувався, зокрема на предмет його оригінальності. Вказав, що суд першої інстанції не проаналізував кожний доказ у взаємозв`язку з іншими доказами, не надав належної оцінки показанням свідків, які опосередковано підтверджують обставини інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, натомість врахував неоднозначні покази свідків сторони захисту і прийшов до передчасного висновку про невинуватість ОСОБА_8 . Просив оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч. 5 ст. 27ч. 3 ст. 358КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі; визнати винним за ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання у виді 1 року обмеження волі; визнати винним за ч. 4 ст. 190КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі, а також покласти на нього процесуальні витрати.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченого вказав, що заперечує проти доводів апеляційної скарги прокурора в повному обсязі з огляду на те, що лише покази свідка ОСОБА_11 та довідка з Київського державного нотаріального округу є тими доказами, якими сторона обвинувачення обґрунтовує винуватість ОСОБА_8 , при цьому обидва наведених докази є непрямими та жодним чином не спростовують доводи сторони захисту. Зазначив, що покази свідка - приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_11 про те, що такий договір ним не посвідчувався, підпис та відтиск печатки не його не свідчить про те, що такий договір підроблений обвинуваченим. Доводи прокурора про те, що у висновку № 5821 не зазначено про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку є необґрунтованими, адже будучи допитаною в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_13 висновок підтримала та повідомила про обізнаність про кримінальну відповідальність, а також пояснила, що сторона захисту надала достатньо матеріалів для проведення експертизи, в ході чого нею було встановлено, що підпис був виконаний ОСОБА_10 . Також експерт пояснила, що підстави для технічного дослідження підпису були відсутні у зв`язку з відсутністю ознак технічної підробки підпису, а тому доводи прокурора щодо сумніву методології проведення експертизи також не заслуговують на увагу. Вказав, що суд першої інстанції дав правильну оцінку рішенню Шевченківського районного суду м. Києва від 02.11.2021 року, яке незважаючи на спроби прокурора його оскаржити, залишилось без змін та підтверджує, що договір купівлі-продажу квартири був нотаріально посвідчений, що не викликало сумнівів при реєстрації права власності. Апелянт також вказав, що висновок експерта № 5821 через який прокурор просив призначити експертизу, був відкритий стороні обвинувачення ще з 23.09.2020 року, однак з того часу і до 18.04.2023 року сторона обвинувачення жодним чином на нього не реагувала, а тому суд обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотань прокурора про призначення експертизи, оскільки останній не був позбавлений можливості на стадії досудового розслідування вжити заходів на отримання необхідної інформації, яку він просив витребувати у ОСОБА_8 та призначення власної експертизи, а задоволення такого клопотання судом означало б порушення принципу рівності та змагальності. Крім того, прокурор просив поставити на вирішення експерта аналогічне питання, відповідь на яке вже було надано у вказаному висновку, не зазначаючи підстав для визнання вказаного висновка як недопустимого доказу, а інші запропоновані прокурором питання не відповідали вимогам законодавства. Зазначив, що сторона обвинувачення не врахувала, що договір купівлі-продажу від 17.09.2008 року укладений на спеціальному бланку ВКМ № 727955, який згідно з відомостями Єдиного реєстру спеціальних бланків був використаний саме 17.09.2008 року, а не в квітні-червні 2018 року, як стверджує сторона обвинувачення. За таких обставин вважає, що вина обвинуваченого поза розумним сумнівом не доведена, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити і вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення прокурора, який апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити; пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вирок просили залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Водночас згідно з ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, як це визначено у ст. 86 КПК України, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умови усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

Положеннями ст. 373 КПК України визначені умови ухвалення обвинувального вироку, якими є: неможливість обґрунтування вироку припущеннями та доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 373 КПК). При недотриманні цих умов наслідком чого є: не доведення вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведення того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, а також не доведення того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 373 КПК) судом ухвалюється виправдувальний вирок.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку про те, що у ході судового розгляду в суді першої інстанції вказані вище вимоги закону судом були дотримані у повному обсязі. Судом досліджені усі докази, що були надані сторонами кримінального провадження, ці докази були проаналізовані та оцінені відповідно до вимог ст. 94 КПК України, за результатами чого суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про не доведення того, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України вчинені обвинуваченим ОСОБА_8 .

Так, формулюючи зміст обвинувачення, орган досудового розслідування в обвинувальному акті зазначив, що ОСОБА_8 у квітні-червні 2018 року вступив із невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, у злочинну змову та шахрайським шляхом заволодів квартирою АДРЕСА_3 , надавши вказівки для виготовлення завідомо підробленого документу та використавши завідомо підроблений документ.

Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 190 КК України, а саме як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), в особливо великих розмірах, за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України, а саме як пособництво у підробленні офіційного документу, який посвідчується нотаріусом і надає права, з метою його використання, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за ч. 4 ст. 358 КК України, а саме як використання завідомо підробленого документа.

Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вищевказаних кримінальних правопорушень, суд першої інстанції послався на відсутність у висунутому ОСОБА_8 обвинуваченні, зокрема, об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, вказавши, що не встановлено де, коли, яким чином та з ким ОСОБА_8 домовився про пособництво в підробленні офіційного документа та його використанні, не встановлено будь-яких доказів умислу ОСОБА_8 на заволодіння чужим майном, не встановлено яким чином, в якій спосіб, період та з якою метою невстановлена особа у 2018 році можливо виготовила завідомо підроблений документ, який посвідчується нотаріусом і надає права - договір купівлі-продажу від 17.09.2008 квартири АДРЕСА_3 , нібито посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_11 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, аби визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Надані стороною обвинувачення докази, які були досліджені судом першої інстанції, не підтверджують поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_8 надав вказівки для виготовлення підробленого офіційного документу, який посвідчується нотаріусом і надає права, з метою його використання, та використав завідомо підроблений документ і заволодів квартирою шляхом обману (шахрайства), в особливо великих розмірах.

Так, відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно, 14.06.2018 року квартиру зареєстровано на праві власності за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.09.2008, серія та номер 2245, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 17.09.2008 року.

Однак, згідно з наданими суду першої інстанції показами ОСОБА_11 , який працював нотаріусом із кінця 2008 по 24 березня 2010 року, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 йому не відомі, ніяких правочинів за їх участю, зокрема щодо купівлі-продажу квартири він не проводив. Зазначив, що договір, який надавав йому слідчий, він не посвідчував, а підпис на бланку, який надав йому слідчий для огляду, не його та підроблений.

Відповідно до справи № 02-27 «Реєстр нотаріальних дій», том «2, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим номером 2245 засвідчив вірність копії. Крім того, запис за реєстровим номером 2245 здійснено 02.09.2008, а не 17.09.2008.

Відповідно до записів в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , за 17.09.2008 він не посвідчував жодного правочину, де б стороною виступав ОСОБА_8 відповідно листа Київського державного нотаріального архіву від 22.02.2019 № 813/01-21.

Разом з тим, з показань обвинуваченого ОСОБА_8 , який категорично заперечував свою вину, вбачається, що він мав намір вкласти кошти у нерухомість, в подальшому познайомився з пані ОСОБА_14 , яка познайомила його з ОСОБА_10 та повідомила, що готова на себе взяти питання з продажу квартири та підготовки документів. Пізніше пані ОСОБА_15 подзвонила та повідомила, що все готово, а після його приїзду на квартиру виявилось, що нотаріус вже був там, обвинувачений ознайомився із договором та іншими документами, потім підписали договір, розписалися в книжці реєстрації нотаріальних дій, ОСОБА_10 перерахувала гроші, а обвинувачений з пані ОСОБА_14 відійшов до іншої кімнати для розрахунку за роботу 2000 доларів, після цього ОСОБА_8 отримав свій екземпляр та поїхав додому. Також повідомив, що в періоді з 2008 до 2018 року періодично приїзжав в Київ та заходив 2-4 рази в рік до ОСОБА_10 .. Були випадки коли заходив допомагав з сантехнікою, купляв коврик. В 2016 році ОСОБА_10 дала ключі від квартири, оскільки не завжди могла встати та відкрити квартиру. В 2018 році, коли він навесні приїхав до Києва, то побачив, що квартира опечатана, зайшов в квартиру та зрозумів, що ОСОБА_10 померла. В подальшому звернувся в БТІ для виготовлення технічного паспорту, з першого разу не зміг подати документи для оформлення, а тому у Львові звернувся до колишнього керівника за допомогою у виготовлені технічного паспорту, йому порадили особу, до якої він звернувся та надав документи, після чого за тиждень було виготовлено технічний паспорт, а потім ОСОБА_8 надали витяг. Крім цього, вказав, що в 2016 році була криза, йшов невеликий ремонт та звернувся до знайомої ОСОБА_16 , яка допомогла з меблями, але коштів не було, через що оформили вексель на суму 325 тисяч, який вона організувала, а обвинувачений підписав. В липні-серпні 2018 року, коли ОСОБА_16 наполегливо вимагала повернення коштів, але він не міг це зробити. Від приватного виконавця обвинувачений дізнався, що квартира в арешті. В подальшому виставили квартиру на торги де вона не продалася. Зі ОСОБА_16 домовилися, що вона викупить квартиру за мінусом боргу. Після цього пройшла процедура, в грудні обвинувачений отримав кошти та передав ключі та витяг про право власності. Та більше не мав відношення до тієї квартири.

Колегія суддів вважає, що зазначені свідком ОСОБА_11 покази та надані стороною обвинувачення докази не підтверджують висунуте ОСОБА_8 обвинувачення та не доводять його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень.

Так, надані стороною обвинувачення докази про підроблення договору купівлі-продажу квартири від 17.09.2008, серії та номеру 2245, який нібито посвідчив нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 17.09.2008 року, а також те, що ОСОБА_8 звернувся до державного реєстратора щодо реєстрації речового права на нерухоме майно жодним чином не підтверджують, що ОСОБА_8 вступив у злочинну змову з невстановленою особою та надав їй вказівки щодо підроблення договору, який він в подальшому використав для заволодіння квартирою.

При цьому, будь-яких інших доказів того, що ОСОБА_8 вступив у злочинну змову з невстановленою особою та надав їй вказівки щодо підроблення офіційного документу, який посвідчується нотаріусом і надає права, з метою його використання та заволодіння квартирою, що підтвердило б наявність в його діях інкримінованих кримінальних правопорушень, прокурором не надано та матеріали справи не містять.

Колегія суддів також враховує, що наданими стороною обвинувачення доказами не спростовано покази ОСОБА_8 про те, що нотаріус безпосередньо ним не залучався та вже був присутній на квартирі під час укладення договору, що свідчить про те, що ОСОБА_8 міг не знати особу нотаріуса та відповідно про підроблення договору, вважаючи, що договір укладено належним чином та він є дійсний у зв`язку з чим він і оформив право власності на квартиру.

Щодо аргументів прокурора про незаконність наданого стороною захисту висновку експерта № 5821 від 10.09.2020 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з висновку експерта № 5821 від 10.09.2020 року (том 9 а.с. 13-17) в ньому дійсно не зазначено про попередження експерта ОСОБА_13 про кримінальну відповідальність, однак в процесі судового розгляду експертка ОСОБА_13 була викликана в судове засідання 13.10.2023 року для допиту, в якому була попереджена судом про кримінальну відповідальність та відповідаючи на запитання прокурора пояснила, що обізнана про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, що свідчить про усвідомлення нею наслідків надання завідомо неправдивого висновку, а тому за таких обставин, не зазначення у висновку експерта № 5821 від 10.09.2020 року вказаних положень не можуть бути визнані як безумовні підстави для визнання цього висновку неналежним доказом.

Посилання прокурора про наявність сумнівів щодо методології проведення дослідження, зокрема не проведення технічного дослідження підпису ОСОБА_10 на предмет технічної підробки, колегія суддів також вважає безпідставним, оскільки згідно з п. 1.4. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.98 (зі змінами), визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта, а тому прокурор, який не має профільної освіти та не володіє відповідними знаннями позбавлений можливості оцінювати обрану експертом методику. Крім того, колегія суддів враховує, що в цьому питанні прокурором не наведено обґрунтованих доводів, які б дійсно свідчили про недоцільність обраної експертом методології або її невідповідність чинним нормативно-правовим актам, а висловлено лише сумніви.

За таких обставин підстав для визнання висновку експерта № 5821 від 10.09.2020 року неналежним чи недопустимим доказом колегія суддів не вбачає.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що вказаний висновок експерта був відкритий стороні обвинувачення 23.09.2020 року, про що свідчить повідомлення про надання стороні обвинувачення доступу до доказів сторони захисту, на якому наявна відмітка «прокурор ОСОБА_17 23.09.2020 отримав», а тому сторона обвинувачення не була позбавлена можливості проаналізувати вказаний висновок та надати йому належну оцінку.

Необґрунтоване відхилення наданого стороною захисту висновку експерта виключно з мотивів незгоди прокурора з таким висновком порушує засади змагальності та принципи справедливості судового розгляду.

Не ґрунтуються на вимогах законодавства і доводи апеляційної скарги щодо відхилення численних клопотань сторони обвинувачення про призначення експертизи та тимчасового доступу до речей та документів, які, на думку прокурора, свідчать про неповноту судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, заявлені прокуратором клопотання суд першої інстанції розглянув та відмовив в їх задоволенні, посилаючись на те, що незгода з висновком експерта не може бути підставою для проведення повторної експертизи, а оскільки метою тимчасового доступу до документів експертної установи було призначення експертизи, у задоволенні якої суд відмовив, то і підстав для тимчасового доступу не було. Колегія суддів погоджується з вказаними висновками та звертає увагу прокурора на те, що за змістом ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, тоді як питання, які прокурор пропонував поставити на вирішення експертів вже були вирішені висновком сторони захисту, підстав для його визнання недопустимим прокурором не обґрунтовано, а тому підстави для призначення повторної експертизи були також відсутні.

Отже, судом першої інстанції детально досліджено всі докази, надані стороною обвинувачення, та вжито всіх можливих заходів у рамках кримінального провадження для з`ясування обставин та усунення протиріч, за результатами чого судом зроблені належні висновки про те, що вказані докази не доводять поза розумним сумнівом ту обставину, що обвинуваченим ОСОБА_8 були вчинені інкриміновані йому кримінальні правопорушення, а тому суд дійшов до обґрунтованого висновку про недоведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та на законних підставах ухвалив щодо нього виправдувальний вирок, належним чином мотивувавши своє рішення.

При цьому, колегія суддів не вбачала підстав для задоволення клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, оскільки повністю погоджується з їх оцінкою, наданою в суді першої інстанції. Крім того, клопотання прокурора не містить належного обґрунтування підстав для повторного дослідження доказів як того вимагають положення ст. 404 КПК України, зокрема в частині того, яким чином той чи інший доказ, про дослідження якого просить прокурор, може підтвердити чи спростувати, що обставини справи, встановлені під час кримінального провадження, досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. Безпосередня наявність клопотання не є підставою для обов`язкового його задоволення.

Апеляційна скарга прокурора не містить обґрунтованих доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд виправдав ОСОБА_8 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, а саме, за недоведеністю того, що ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, а не за відсутністю в діях обвинуваченого складу вказаних кримінальних правопорушень, як зазначає прокурор в своїх мотивах апеляційної скарги.

Зважаючи на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що усі висновки суду, які викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, закон України про кримінальну відповідальність застосований правильно, порушень вимог кримінального процесуального закону у ході кримінального провадження, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення колегією суддів не виявлено, а тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 рокущодо ОСОБА_8 -залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 рокущодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4