Справа № 487/9330/25
Провадження № 1-кс/487/5506/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2025 м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання старшого слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0001555 від 06.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області, старший лейтенант поліції ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту терміом на 60 діб, заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та покласти на підозрюваного наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України: не відлучатися за межі міста Миколаєва без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора або суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну у разі їх наявності; утримуватися від спілкування у будь-який спосіб за допомогою будь-яких засобів або через третіх осіб з потерпілим та свідками у вказаному кримінальному провадженні.

У клопотанні зазначено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а тому, саме запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити уникнення ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити іншн кримінальне правопорушення.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого, наполягав на застосуванні до підозрюваного запобіжногой заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого, врахувавши, що він проходить військову службу. Щодо обставин, зазначених у повідомленні про підозру, пояснив, що дійсно за місцем його проживання була вилучена граната, про яку він, прямуючи у відпустку, забув і залишив вдома.

Захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання слідчого, врахувавши недоведеність зазначених ризиків, а також дані про особу підозрюваного, який є військовслужбовцем, позитивно характеризується, продовжує боронити державу від збройної агресії РФ. Вважали, що є підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 04.07.2019 у справі «Корбан проти України (заява № 26744/16) зазначено, що хоча домашній арешт мав на увазі менше обмежень та меншу ступінь страждання та незручності заявника, ніж звичайне ув`язнення в пенітенціарній установі, він усе ще дорівнював позбавленню волі в розумінні статті 5 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у справі «Манчіні проти Італії» вказав, що за наслідками та способами застосування тримання під вартою, як і домашній арешт дорівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Статтею 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч. 4 ст. 194 КПК України).

В судовому засіданні встановлено, що СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001555 від 06.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що відповідно до переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, спеціального порядку набуття права власності громадянами на окремі види майна (додаток № 2), затвердженого постановою Верховної Ради України від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна» (зі змінами і доповненнями): п. 1 - зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку № 2, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), п. 2 вибухові речовини та засоби вибуху.

Відповідно до п. п. 1-4 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, належать: вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна, охолощена, мисливська нарізна і гладкоствольна), бойові припаси до неї, холодна зброя, (арбалети, мисливські ножі тощо), пневматична зброя калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів за секунду, пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначені патрони, вибухові матеріали і речовини, сильнодіючі отруйні речовини I - II класу безпечності, збудники інфекційних захворювань I - II групи патогенності і токсини, сховища, склади і бази, де вони зберігаються, стрілецькі тири і стрільбища, мисливсько-спортивні стенди, а також підприємства і майстерні по виготовленню і ремонту вогнепальної та холодної зброї, піротехнічні майстерні, пункти вивчення матеріальної частини зброї, спеціальних засобів, правил поводження з ними та їх застосування, магазини, в яких здійснюється продаж зброї та бойових припасів до неї, організації, що займаються збутом сильнодіючих отруйних речовин, і лабораторії, що проводять аналізи цих засобів і речовин, працюють із збудниками інфекційних захворювань I - II групи патогенності і токсинами). Міністерства та інші центральні органи державної виконавчої влади, підприємства, установи, організації, господарські об`єднання, а також громадяни мають право у встановленому порядку використовувати, зберігати, перевозити предмети, матеріали і речовини, відкривати підприємства, майстерні та лабораторії, на які поширюється дозвільна система.

Таким чином, ОСОБА_6 , розуміючи те, що він не має дозволу компетентних органів та ліцензії на здійснення відповідних видів діяльності, маючи намір на придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв та боєприпасів, без передбаченого законом дозволу, порушуючи Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576 зі змінами, останній раз внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 № 938 та Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 622, вчинив кримінальне правопорушення проти громадської безпеки за таких обставин.

Так, у невстановлені під час досудового розслідування дату та час, але не пізніше 15.12.2025 (точну дату та час під час досудового розслідування не встановлено), у невстановленому досудовим розслідуванням місці, за невстановлених обставин ОСОБА_6 незаконно придбав корпус гранати Ф-1 та підривач типу УЗРГМ, які у подальшому незаконно зберігав у приміщенні кімнати АДРЕСА_2 без передбаченого законом дозволу, до моменту його вилучення працівниками правоохоронних органів.

15.12.2025 в період часу з 12:31 по 15:20 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 було виявлено корпус гранат Ф-1, який згідно з довідкою про категорію небезпечності виявлених вибухових речовин відносяться до ІІІ категорії обмежено небезпечний підривач типу УЗРГМ, який згідно з довідкою про категорію небезпечності виявлених вибухових речовин відносяться до ІІ категорії небезпечний.

Цього ж дня ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України затримано за підозрою у вчиненні злочину, а 16.12.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме: у придбанні та зберіганні вибухових пристроїв, бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема, протоколу допиту свідка ОСОБА_8 від 09.12.2025; протоколу обшуку від 15.12.2025; акту перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів від 15.12.2025; довідок про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів.

При цьому для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Застосування запобіжного заходу стає можливим за наявності ризиків. Ризик це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Слідчий суддя вважає, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який йому загрожує покарання до 7 років позбавлення волі, в разі визнання винуватим.

Крім того, слідчий суддя вважає, що існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто підозрюваний ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, серед яких є подруга його дружини, зокрема шляхом узгодження позицій, схиляння до дачі неправдивих свідчень або відмови від показань, що здатне перешкодити встановленню істини у справі. Цей ризик зберігається до допиту свідків судом.

Інші ризики, вказані слідчим в клопотанні, передбачені п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Беручи до уваги дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , встановлені обставини кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає, що слідчий у клопотанні не навів достатніх виняткових підстав, які б свідчили про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного, що зможуть мінімізувати наведені ризики.

Проте слідчий суддя вважає, що встановлені ризики можуть бути мінімізовані менш обтяжливими запобіжним заходом, ніж домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, враховує також вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим; вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , має задовільний стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків: підозрюваний одружений, має постійне місце проживання у АДРЕСА_1 , де проживає з сім`єю; ОСОБА_6 перебуває на військовій службі за контрактом, у 2024 році брав участь у заходах з забезпечення безпеки та оборони України; позитивно характеризується за місцем проживання і служби; про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення йому не повідомлено.

Згідно з ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 179 КПК України підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, слідчий суддя вважає, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання у повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 під час досудового розслідування даного кримінального провадження, а тому в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 176-179, 181, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволені клопотання слідчого відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до 15 лютого 2026 року, зобов`язавши його прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду, а також виконувати обов`язки, передбачені пунктами 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України:

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Попередити підозрюваного ОСОБА_6 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 18.12.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1