н/п 1-кп/953/1047/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі суду:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000448 від 27.08.2025, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суданка Первомайського району Харківської області, громадянина України, із середньо- спеціальною освітою, не одруженого, дітей не маючого, не є військовослужбовцем та інвалідом, працюючого в ПРАТ «Харківський плитковий завод» наладчиком-глазуровщиком, раніше не судимого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128, ч.1 ст. 296 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

16.08.2025, близько о 00.10 годин, ОСОБА_5 перебував у дворі будинків АДРЕСА_3 та № 30-А по пров.Шевченківському в м.Харкові, де, маючи злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та реалізуючи його, діючи з особливою зухвалістю та нехтуючи загальноприйнятими нормами і правилами поведінки, усвідомлюючи, що знаходиться у громадському місці, виявляючи своє зневажливе ставлення до громадського порядку та очевидних існуючих в суспільстві загальноприйнятих правил поведінки, підійшов до раніше незнайомого йому ОСОБА_6 , який перебував поблизу під`їзду будинку № 30 по пров.Шевченківському в м.Харкові, та почав висловлювався на адресу ОСОБА_6 нецензурною лайкою, принижуючи його гідність, після чого, проявляючи особливу зухвалість, відкритою долонею своєї правої руки завдав не менше п`яти ударів по лівій частині обличчя ОСОБА_6 , від чого останній відчув фізичний біль. На прохання ОСОБА_6 припинити свої хуліганські дії ОСОБА_5 не реагував, та коли ОСОБА_6 , з метою уникнення побиття, став від нього утікати, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на порушення громадського порядку, діючи з особливою зухвалістю, наздогнав ОСОБА_6 приблизно на середині паркувального майданчику, розташованого у дворі вищевказаних будинків, та, використовуючи свою перевагу у тілобудові, відкритою долонею своєї лівої руки завдав 7-8 ударів по правій частині голови ОСОБА_6 , від чого останній відчув фізичний біль.

Далі, з метою уникнення побиття, ОСОБА_6 став утікати від ОСОБА_5 по території паркувального майданчика у бік виходу з території житлового комплексу за вищевказаною адресою, однак ОСОБА_5 , продовжуючи свої хуліганські дії, не реагуючи на законні вимоги ОСОБА_7 про припинення своїх дій, проявляючи особливу зухвалість, наздогнав ОСОБА_7 у торці будинку АДРЕСА_4 , де прагнучи самоствердитися за рахунок приниження інших осіб та протистояти їм себе, відкритою долонею правої руки завдав ОСОБА_6 не менше 5 ударів по лівій частині голови, від чого останній відчув фізичний біль. Далі ОСОБА_6 , бажаючи припинення побиття з боку ОСОБА_5 , пішов у бік під`їзду будинку АДРЕСА_4 та піднявся на другий поверх вказаного будинку, де розташована квартира, в якій він живе. Однак ОСОБА_5 продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, виявляючи своє зневажливе ставлення до громадського порядку та очевидних існуючих в суспільстві загальноприйнятих правил поведінки, пішов за ОСОБА_7 та з особливою зухвалістю, діючи із кримінально протиправною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння у вигляді спричинення тяжкого тілесного ушкодження, хоча повинен був і міг їх передбачити, умисно кулаком правої руки завдав один удар по лівій частині обличчя ОСОБА_6 , від чого останній під силою удару відхилився та вдарився правою частиною голови об кут дверного отвору квартири АДРЕСА_5 .

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 09-1525/2025 від 19.09.2025, спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно- мозкової травми у вигляді забою головного мозку важкого ступеню зі стисненням правобічною субдуральною гематомою, що обумовила до проведення трепанації черепу та видалення гематоми, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Хуліганські дії ОСОБА_5 уперто та наполегливо не припинялись протягом 20 хвилин.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч.1 ст.296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Окрім того, 16.08.2025, близько о 00.30 годин (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений), ОСОБА_5 , знаходячись на сходовому майданчику другого поверху будинку АДРЕСА_4 , в ході хуліганських дій відносно раніше незнайомого йому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи із кримінально протиправною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння у вигляді спричинення тяжкого тілесного ушкодження, хоча повинен був і міг їх передбачити, підійшов до раніше незнайомого йому ОСОБА_6 , та кулаком правої руки завдав один удар по лівій частині обличчя останнього, від чого ОСОБА_6 під силою удару відхилився та вдарився правою частиною голови об кут дверного отвору квартири АДРЕСА_5 .

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 09-1525/2025 від 19.09.2025, спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно- мозкової травми у вигляді забою головного мозку важкого ступеню зі стисненням правобічною субдуральною гематомою, що обумовила до проведення трепанації черепу та видалення гематоми, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ст.128 КК України, а саме необережне тяжке тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296, ст. 128 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно вчинив кримінальні правопорушення, що йому інкриміновано та зазначені в обвинувальному акті, обставини вчиненого не спорював, пояснивши причини та обставини скоєного. Зазначав, що належні висновки для себе зробив, більше подібного не повториться.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу на підставі ч.3 ст.349 КПК України. Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296, ст. 128 КК України доведена у повному обсязі.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_5 кваліфікувати за ч.1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, та за ст. 128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження.

Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані по особі обвинуваченого.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , 2003 р.н., раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, дітей або інших осіб на утриманні немає, має середню спеціальну освіту, зареєстрований в Харківській області, проживає в м. Харкові з родиною, не є військовослужбовцем та інвалідом, працює в ПРАТ «Харківський плитковий завод» наладчиком-глазуровщиком з травня 2025 року.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, бажанні виправити наслідки вчиненого.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 не заперечував обставин кримінального правопорушення, що сталися з його провини, надав критичну оцінку своїй протиправній поведінці, висловив жаль з приводу скоєного, вибачився перед потерпілим.

Наведене, на думку суду, у повній мірі підтверджує, що обвинувачений дійсно розкаюється у скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує всі обставини, встановлені судом, та вважає за необхідне обрати йому покарання в межах санкції інкримінованих статей.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Беручи до уваги наведене, при обранні міри покарання обвинуваченому, суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України та враховує те, що ним скоєно кримінальні правопорушення в умовах воєнного стану, всі надані дані по особі обвинуваченого, наведені вище, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, його відношення до скоєного, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, відсутність претензій від потерпілого, і вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання саме в межах санкцій статей, що інкриміновано, із застосуванням вимог ст. 69-1,70 КК України.

Також, враховуючи обставини вчиненого, єдиний епізод вчиненого, відсутність претензій від потерпілого, то суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання в умовах воєнного стану в Україні, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 75 КК України та з врахуванням висновків, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2002 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен урахувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

А тому, комплексне врахування всіх цих обставин справи та даних вивчення по особі обвинуваченого свідчить про те, що виправлення ОСОБА_5 в даному випадку та в умовах воєнного стану в Україні можливе без реального відбуття ним покарання за кримінальне правопорушення, що є предметом судового розгляду та можливість звільнення його з випробуванням на строк, визначений судом, надавши йому шанс виправитися, зважаючи на обставини, встановлені судом.

Тільки таке покарання, з врахуванням особливостей та обставин вчинення обвинуваченим, особи обвинуваченого, з врахуванням всіх обставин вчиненого та поведінки обвинуваченого, є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та для виконання призначеного судом покарання і попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов не заявлено. Витрат по справі немає. Клопотань щодо міри запобіжного заходу не заявлено.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити на підставі вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296, ст. 128 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 296 КК України - у вигляді 2 років обмеження волі.

- за ст. 128 КК України у вигляді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

В силу вимог ч.ч.1-3 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього в силу ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують покарання.

Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речові докази (диск) залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1