Справа № 728/3366/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/24/26
Категорія - стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР . Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

12 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції з Бахмацьким районним судом, апеляційну скаргу заявника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених осіб ВП №1 (м. Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя вказав на те, що обставини перебування ОСОБА_7 на робочому місці 14 березня 2022 року, зміст доповідної записки, а також показання свідків з приводу подій цього дня, за участю заявника, були предметом перевірки в двох кримінальних провадженнях, які були закриті, та в рамках розгляду справи за позовом ОСОБА_7 в порядку цивільного судочинства, тому підстави для перегляду цих самих обставин в межах іншого кримінального провадження, відомості про яке просить внести до ЄРДР заявник, відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою зобов`язати посадових осіб ВП №1 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області внести відомості за його заявою про кримінальне правопорушення від 18 грудня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Аргументує тим, що органом досудового розслідування не було надано доказів, які б підтверджували, що під час здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0000197 та №0000139, предметом дослідження були обставини, викладені ним у заяві про вчинення кримінального правопорушення від 18 грудня 2025 року, а тому твердження суду в цій частині є безпідставним. Більш того, в рамках цих двох кримінальних проваджень показання ОСОБА_8 не досліджувались та не оцінювались.

Звертає увагу на те, що кримінальне провадження 90000220 взагалі не стосувалось обставин його перебування на робочому місці 14 березня 2022 року, а тому ці обставини не могли бути досліджені в рамках досудового розслідування, як про це вказав слідчий суддя.

Крім того, слідчий суддя повністю проігнорував його заяву про те, що відповідно до ухвали Чернігівського апеляційного суду від 11.12.2025 він перебував на вул. Гетьманська,74, тобто на своєму робочому місці, в той час, як у доповідній записці ОСОБА_9 йдеться про те, що він перебував на робочому місці разом з нею, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 . Однак, робоче місце вказаних осіб це Музей археології, який знаходиться по вул. Партизанська, 10, а не Гетьманська 74, де перебував він.

Наголошує на тому, що у всіх кримінальних провадженнях не було встановлено, де саме знаходилося те саме робоче місце згадане у доповідній ОСОБА_9 .

На думку апелянта, всі вказані ним розбіжності мали б стати предметом розгляду у кримінальному провадженні за його заявою.

Апелянт прислав електронною поштою заяву про розгляд справи без його участі. Апеляційну скаргу підтримує.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка вважала скаргу безпідставною, звертала увагу на те, що обставини подій 14 березня 2022 року за безпосередньої участі заявника вже були предметом дослідження кількох кримінальних проваджень, а інших обставин, які б давали підстави вважати, що вказаними у заяві особами були вчинені кримінальні правопорушення не встановлено та заявником не наведено, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Частиною 1 статті 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, п.1 ч.1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження на досудовому провадженні бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до положень ч.1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно ч. 2 ст. 3 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом офісу Генерального прокурора України № 298 від 30 червня 2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, як помилково вважає апелянт, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою/особами такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти і зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Прийняття та реєстрація заяви чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення не є тотожним поняттю внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, як помилкового вважає апелянт.

З матеріалів справи убачається, що 18 грудня 2025 року ОСОБА_7 звернувся до відділення поліції №1 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області із заявою про вчинення кримінального громадянкою ОСОБА_9 , яке полягало у службовому підробленні доповідної записки, яка стала підставою для його звільнення, або ж громадянкою ОСОБА_8 , показання якої суперечать відомостям, вказаним у доповідній записці.

22 грудня 2025 року при зверненні до чергового відділення поліції №1 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, ОСОБА_7 отримав повідомлення про те, що відомості про вчинення кримінального правопорушення за його заявою не були внесені до ЄРДР, але за повідомленими у заяві обставинами проводиться перевірка.

Таким чином, службовими особами ВП №1 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області були повністю виконані положення ч. 4 ст. 214 КПК України - заява ОСОБА_7 була прийнята та зареєстрована, як того вимагають положення ч. 4 ст.214 КПК України, на порушені яких наголошує апелянт.

Більш того, вказуючи на те, що викладені у його заяві обставини щодо перебування на робочому місці 14 березня 2022 року по вул. Гетьманська, 74 підтверджуються змістом ухвали Чернігівського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року, в той час як робоче місце ОСОБА_9 та інших, вказаних у доповідній записці осіб, знаходиться по вул. Партизанській, 10, підлягали встановленню під час досудового розслідування, апелянт залишив поза увагою, що обставини подій 14 березня 2022 року та його відносин з колегами були предметом чисельних перевірок в рамках різних кримінальних проваджень.

Той факт, що у судовому засіданні представник органу досудового розслідування не назвав та не надав конкретні матеріали із закритих кримінальних проваджень, які б вказували, що саме ці обставини перевірялись, не є обставиною, яка вказує на вчинення кримінального правопорушення, як безпідставно вважає заявник, а тим більше не може бути підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

По-перше, ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року були перевірені матеріали кримінального провадження №0000139 та встановлено, що мобільний термінал, яким користувався ОСОБА_7 був зафіксований по вул. Гетьманська в м. Батурин, саме по цій вулиці розташований Національний історико-культурний заповідник «Гетьманська столиця». Разом з тим, цей факт не вказує на службове підроблення доповідної записки, як намагається переконати заявник, адже цим судовим рішенням та встановленими обставинами була спростована версія ОСОБА_7 про те, що 14 березня 2022 року він перебував вдома, але не встановлювалось місце перебування ОСОБА_9 та інших свідків.

По-друге, Музей археології Батурина входить до складу Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця», що вказує на те, що працівники Музею археології Батурина є частиною персоналу Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця», а тому їх перебування по вул. Гетьманська, 74 вказує на те, що вони перебували на робочому місці.

По-третє, Музей археології в Батурині від початку повномасштабного вторгнення військ російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року був зачинений для відвідувачів, а представлені у ньому експонати були переміщені у безпечні місця. Свою роботу Музей відновив лише 18 квітня 2024 року.

Отже, станом на 14 березня 2022 року робоче місце працівників Музею археології Батурина знаходилось на території розташування Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця» по вул. Гетьманська, 74. Про ці обставини не міг не знати ОСОБА_7 під час звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення, який свідомо не повідомив про ці обставини правоохоронні органи.

До того ж, вірними є твердження слідчого про те, що в рамках трьох кримінальних проваджень обставини подій 14березня 2022 року були предметом ретельної перевірки. При цьому, вся суть цих кримінальних проваджень зводилась до того, що ОСОБА_7 намагався довести, що свідками була повідомлена не правдива інформація, що він не перебував на робочому місці 14 березня 2022 року та не вчиняв дій, за які у подальшому був звільнений, а свідками надавались неправдиві свідчення.

Після того, як всі кримінальні провадження були закриті, а вказані ОСОБА_7 обставини були спростовані не тільки показаннями свідків, а й іншими здобутими під час досудового розслідування доказами, заявник намагається домогтися чергового досудового розслідування з тих самими підстав, але перекрутивши раніше встановлені фактичні обставини на свою користь, при цьому, свідомо замовчуючи відомі йому факти про те, що експозиції Музею археології на той час не працювали, що виключає необхідність перебування працівників на території Музею, але не позбавляло їх обов`язку перебувати на роботі, тобто на території Національного історико-культурного заповідника «Гетьманська столиця», структурним підрозділом якого є Музей .

За повідомлених апелянтом обставин вбачається, що ОСОБА_7 намагається відновити досудове розслідування щодо тих обставин, які раніше вже були предметом перевірки під час здійснення інших трьох кримінальних проваджень, які були закриті за відсутністю складу кримінальних правопорушень, в поза процесуальний спосіб, що є неприпустимим, адже кожний учасник кримінального провадження має дотримуватися положень кримінального процесуального законодавства та діяти виключно в рамках КПК України.

До того ж, аналіз змісту положень ст. 214 КПК України вказує на те, що саме слідчий, дізнавач або прокурор наділені повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Єдиного реєстру досудових розслідувань не можуть бути внесені всі без винятку повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень, як безпідставно вважає ОСОБА_7 , адже ці відомості мають бути перевірені слідчим, дізнавачем або прокурором, щоб гарантувати кожній особі захист від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України. В свою чергу КК України визначає вичерпний перелік суспільно небезпечних діянь, які є злочинами та характеризує, у чому саме полягає об`єктивна та суб`єктивна його сторони, кваліфікуючі ознаки та інше.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення кримінального правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.

Той факт, що у своїй заяві ОСОБА_7 в чергове виклав свою незгоду із доповідною запискою складеною ОСОБА_9 , та в якій, на його переконання, викладені не правдиві відомості, а також вказівка на можливі неправдиві свідчення ОСОБА_8 , при тому, що ці обставини вже неодноразово перевірялись не тільки під час досудового розслідування, а й під час судових розглядів судами різних інстанції, а показанням всіх свідків, в тому числі і ОСОБА_8 надавалась юридична оцінка з огляду на показання інших свідків та здобуті під час досудового розслідування докази, не є безумовним підтвердженням факту вчинення кримінального правопорушення, як безпідставно намагається довести заявник, свідомо умовчуючи про загальновідомі обставини.

Колегія суддів наголошує, що кожне повідомлення про вчинення кримінального правопорушення має бути обґрунтованим та підтвердженим тими доказами, які достатні на етапі вирішення питання про наявність чи відсутність ознак можливого вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке у подальшому можуть бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Без дотримання цих вимог будуть порушені права громадян, які будуть беззахисними перед безпідставними та непідтвердженими звинуваченнями.

Під час судового розгляду слідчий суддя перевірив ОСОБА_7 фактичні обставини, які заявник вважає кримінально карним діянням, про що надав обґрунтовану відповідь, як того і вимагають положення кримінального процесуального законодавства в частині обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.

Проаналізувавши викладені заявником обставини, які на його думку свідчать про вчинення кримінального правопорушення, мотиви органу досудового розслідування при відмові у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, доводи слідчого судді на спростування доводів апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що твердження ОСОБА_7 ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин, не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, які б давали підстави для кваліфікації дій будь-якої особи за будь-якою зі статей Кримінального кодексу України, при тому, що досудові розслідування за вкладеними заявником обставинами вже тривали, але вказані обставини не знайшли свого підтвердження і кримінальні провадження були закриті.

Помилковим є переконання ОСОБА_7 , що заявник наділений безмежними правами на звернення з будь-якою заявою, вказавши, що визначена ним особа (особи) вчинила(ли) кримінальне правопорушення і ці відомості беззастережно мають бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки всі питання щодо місця звернення та форми цих звернень чітко регламентовані нині діючим кримінальним процесуальним Законом, що повністю узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Проте, у справі «Мельник проти України» Європейський суд наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Враховуючи викладене, оскільки заява ОСОБА_7 була прийнята та зареєстрована ВП №1 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, в свою чергу слідчий суддя перевірив доводи заявника, надавши вмотивовані відповіді на всі доводи скарги, за відсутності порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді, а також таких порушень, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та зміні або скасуванню не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24 грудня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених осіб ВП №1 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16