ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2081/25 Справа № 203/1298/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування №0003468 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м.Дніпра від 22 жовтня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, маючого повну вищу освіту, працівника правоохоронного органу, працюючого на посаді інспектора відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності ГУНП в Дніпропетровській області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111-4, ч. 3 ст. 362 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 22 жовтня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком до 30 листопада 2025 року включно без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Слідчий суддя дійшов висновку, що продовжують існувати ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, а також ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Під час прийняття рішення про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою змінити застосований відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування вказує, що прокурором не було наведено доказів наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які слідчий суддя вважав доведеними. Зазначає, що клопотання прокурора ґрунтується на припущеннях та домислах, які не мають нічого спільного з процесуальною та поза процесуальною поведінкою ОСОБА_8 .

Також захисник вказує, що слідчим суддею не було враховано обставини, які позитивно характеризують особу ОСОБА_8 та свідчать про можливість застосування до нього на даному етапі кримінального провадження менш тяжкого запобіжного заходу.

В судовому засіданні захисник та підозрюваний підтримали апеляційну скаргу і з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважає доводи скарги безпідставними, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та таким в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ст. 131 КПК України).

Відповідно до ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у вказаній статті.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора слідчим суддею дотриманні в повному обсязі, а доводи сторони захисту щодо необґрунтованості ухвали суду першої інстанції, не можуть бути визнані достатніми для скасування оскарженої ухвалу з огляду на таке.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, викладених в повідомленні про підозру, які є достатньо обґрунтованими і такими, що підтверджуються сукупністю матеріалів, доданих до клопотання прокурора, а саме: протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 24.06.2025 року, повідомленням про підозру ОСОБА_9 від 26.07.2025 року, протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_9 від 28.07.2025 року, протоколом допиту свідка від 17.08.2025 року, протоколами допиту свідка від 19.09.2025 року, протоколом допиту свідка від 22.09.2025 року, протоколом допиту свідка від 17.09.2025 року, протоколом додаткового допиту свідка від 19.09.2025 року, протоколом допиту свідка від 22.09.2025 року, супровідний лист від 12.08.2025 року про направлення матеріалів по КП №0003468, протоколом додаткового допиту підозрюваного ОСОБА_10 від 10.10.2025 року, повідомленням про підозру ОСОБА_11 від 03.10.2025 року, протокол допиту підозрюваного ОСОБА_11 від 03.10.2025 року.

Окрім, цього, обґрунтованість цієї підозри раніше була предметом судового розгляду і знайшла об`єктивне підтвердження при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу та його продовження, а також під час перегляду відповідного рішення слідчого судді в апеляційному порядку. З матеріалів провадження не вбачається, що з того часу виникли будь-які нові обставини, які б спростували обґрунтованість цієї підозри або причетність ОСОБА_8 до інкримінованих йому злочинів.

Колегія суддів вважає обґрунтованими і погоджується з висновками слідчого судді, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК не зменшились та не перестали існувати, врахувавши, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, за найтяжче з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, що саме по собі може спонукати останнього до спроби уникнути ймовірного покарання шляхом переховування від органів слідства та суду, незаконно впливати на свідків, з огляду на відомості про особу підозрюваного, стадію досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, в якому на теперішній час не проведено всі необхідні слідчі та процесуальні дії, триває збір доказів, обізнаність підозрюваного про обставини кримінального провадження, особи свідків, його роль у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Водночас, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Надаючи оцінку можливості переховування підозрюваного від слідства і суду, колегія суддів зважає на те, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні апеляційний суд враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом продовження строку тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу за відсутності дієвих стримуючих чинників буде неефективним.

Отже, колегія суддів вважає, що на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та зможе запобігти доведеним ризикам, які є реальними, продовжують існувати та підтверджені матеріалами провадження, у зв`язку з чим відповідні доводи захисника в апеляційній скарзі є неспроможними.

Крім того, колегія судів враховує і те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не закінчене з об`єктивних причин. Оскільки в рамках проведення досудового розслідування, як пояснив прокурор, додатково необхідно, зокрема, провести додатковий огляд інформації, отриманої з Головного оперативно-технічного управління ДБР по мобільним телефонам ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , об`єктами дослідження є вилучені під час обшуку мобільні телефони; допитати у якості свідків осіб, які були встановлені під час досудового розслідування щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_8 та ОСОБА_10 ; встановити банківські рахунки ОСОБА_8 , та у подальшому звернутися до суду з тимчасовим доступом до документів, які перебувають у їх володінні з метою отримання інформації про транзакції, у тому числі якими, можливо, надавалась неправомірна вигода за вирішення питань, пов`язаних зі зняттям осіб з обліку як розшукуваних ТЦК та поліції; провести розсекречування протоколів про проведення негласних слідчих (розшукових) дій та матеріальних носіїв інформації для долучення їх до матеріалів кримінального провадження, а також здійснити їх аналіз; звернутись до керівника обласної прокуратури з клопотаннями про розсекречування процесуальних документів, які стали підставами для проведення НСРД (постанов, клопотань, доручень); звернутись з клопотаннями до суду про розсекречування ухвал про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій; допитати в якості свідків осіб, які приймали участь у проведенні слідчих дій (обшуків, оглядів), з приводу відомих їм обставин, вчинених кримінальних правопорушень; за результатами проведення заходів встановити причетність до вчинення вказаних злочинів інших осіб, в тому числі працівників правоохоронних органів, та надати правову оцінку їхнім діям під час кримінального провадження, повідомити їм про підозру та застосувати запобіжні заходи; повідомити осіб про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру; виконати інші слідчі (процесуальні) дії, у проведенні яких виникне необхідність; скласти обвинувальний акт та направити його до суду для розгляду по суті, в межах строку досудового розслідування.

Враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини, що стосується порушення статті 5, пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод (право на справедливий суд) у зв`язку з надмірно тривалим триманням обвинувачених під вартою та тривалим кримінальним провадженням, апеляційний суд звертає увагу на рух кримінального провадження, періодичність судового контролю за дотриманням права на свободу підозрюваного та не вважає, що загальний строк тримання ОСОБА_8 під вартою є надмірним, з огляду на складність кримінального провадження та кількість процесуальних дій, які необхідно провести.

Неспроможними є твердження захисника про необґрунтованість висновків слідчого судді щодо не визначення застави як альтернативного запобіжного заходу.

За вимогами ч. 4 ст. 183 КПК під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Дана норма, хоча і носить диспозитивний характер щодо права слідчого судді не визначати розмір застави в передбачених випадках, однак з огляду на обставини кримінальних правопорушень, при яких ОСОБА_8 підозрюється, враховуючи його особу та продовження існування заявлених ризиків, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді щодо не визначення підозрюваному застави.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржена ухвала слідчого судді постановлена з належним дотриманням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим апеляційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статті 132, 176, 177, 183, 193, 199, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м.Дніпра від 22 жовтня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 30 листопада 2025 року включно, без альтернативи внесення застави, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4