печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, що здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001010 від 27.05.2024, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, -

В С Т А Н О В И В :

11.11.2025 до провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, що здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001010 від 27.05.2024, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001010 від 27.05.2024, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

20.01.2025 до будинку АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_3 прийшли слідчий слідчого відділу ЛРУП № 1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 та працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 та повідомили, що хочуть провести обшук.

На підтвердження права на проведення цієї слідчої дії слідчим була пред`явлена постанова старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 про проведення обшуку у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 233 КПК України, винесена 20.01.2025 у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001010.

Під час обшуку з будинку вилучено майно:

- грошові кошти в сумі 32609 доларів США, 2735 євро, що належать ОСОБА_3 ;

- мобільний телефон «Iphone 13mini», що належить ОСОБА_3 ;

- ноутбук «Lenovo» із зарядним пристроєм, який належить КНП «Кам`янка-Бузька центральна районна лікарня» і перебуває на її балансі за № 101460014.

Як зазначено у постанові слідчого від 20.01.2025, метою обшуку було відшукання та вилучення знарядь кримінального правопорушення, речей, предметів, оригіналів та копій документів, які містять відомості, що мають значення для досудового розслідування. Таким чином, ця постанова не уповноважувала слідчого слідчого відділу ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 на вилучення у ОСОБА_3 готівкових грошових коштів, тож його дії були явно свавільними, а вилучені у ОСОБА_3 кошти набули статусу тимчасово вилученого майна.

Як вбачається з постанови про проведення обшуку від 20.01.2025, кримінальне провадження, у якому він проведений, розслідується з 27.05.2024.

Згідно з відомостями, наявними у відкритому доступі (Єдиному державному реєстрі судових рішень), 20.01.2025 у кримінальному провадженні оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, лікарю-психіатру та завідуючій поліклінічним відділенням КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер». ОСОБА_3 не був і не є працівником цієї установи, його службова діяльність у Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» не була безпосередньо пов`язана із їх діяльністю, відтак він жодним чином не причетний до цього кримінального правопорушення.

У межах цієї справи ОСОБА_3 був допитаний як свідок і надав показання з приводу усіх питань, які цікавили орган досудового розслідування.

Отже ОСОБА_3 не є ні підозрюваним, ні цивільним відповідачем у цій справі.

Вилучені у ОСОБА_3 грошові кошти мають законне походження. Окрім багаторічної роботи у медичних закладах (Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня", Комунальне некомерційне підприємство "Кам`янка Бузька центральна районна лікарня", ОСОБА_3 займався підприємницькою діяльністю як приватний підприємець, був власником Приватної агрофірми «Злагода», від діяльності якої він також отримував доходи. Усі прибутки відображені у декларації про доходи та майно, що подана ОСОБА_3 13.03.2024 до Національного агентства з питань запобігання корупції. Зокрема, у розділі 12 («Грошові активи») відображено наявність особистих готівкових коштів в сумі 35 000 доларів США, що відповідає сумі, вилученій під час обшуку (32609 доларів США та 2735 євро). Тож вилучені у ОСОБА_3 кошти були усіма його заощадженнями.

Оскільки ОСОБА_3 не причетний до будь-якої неправомірної діяльності, походження його коштів є очевидним, вилучені купюри не відповідають критеріям, встановленим статтею 98 КПК України, а саме не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди і не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не були об`єктом кримінально протиправних дій, не набуті кримінально протиправним шляхом, а тому не можуть бути речовими доказами у кримінальному провадженні.

З моменту вилучення майна минуло більше дев`яти місяців. Залишившись без грошей, ОСОБА_3 був змушений різко змінити свої особисті плани, в тому числі й у частині, яка стосується власної підприємницької сільськогосподарської діяльності. ОСОБА_3 був змушений відмовився від проведення запланованого ремонту помешкання, від придбання автомобіля, сільськогосподарської техніки, необхідних йому побутових товарів, а також від вигідних для його вкладень у бізнесовій сфері.

До складу сім`ї ОСОБА_3 входять дружина та троє неповнолітніх дітей, яких він зобов`язаний на належному рівні забезпечувати як продуктами харчування, так й засобами для зростання та розвитку. Залишившись без коштів, ОСОБА_3 змушений різко зменшити витрати на дітей, що одразу ж стало для них відчутним.

03.04.2025 представником ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_6 на адресу старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 скеровано клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, однак про прийняття будь-якого рішення, зокрема щодо відновлення його права власності, ні ОСОБА_3 , ні його представнику відповіді не надіслано. Така бездіяльність слідчого суперечить вимогам частини 1 статті 220 КПК України.

За усним повідомленням слідчого в ОВС ОСОБА_5 , після проведення в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України обшуку, він звернувся із відповідним клопотанням до слідчого судді, який надав дозвіл на проникнення до житла ОСОБА_3 та вилучення у нього виявленого майна. Документальне підтвердження цього факту у ОСОБА_3 відсутнє через небажання сторони обвинувачення оприлюднити матеріали досудового розслідування.

Представник особи, в інтересах якої подано скаргу в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлявся належним чином. Адвокат ОСОБА_6 на електронну суду направив заяву про розгляд скарги за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник Головного слідчого управління Національної поліції України у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлявся належним чином, заяв, клопотань, заперечень до суду не надходило.

Вивчивши скаргу, дослідивши письмові докази, слідчий суддя приходить до наступного.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності слідчого/прокурора.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001010 від 27.05.2024, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

20.01.2025 у будинку АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_3 слідчим слідчого відділу ЛРУП № 1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 та працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 проведено обшук.

На підтвердження права на проведення цієї слідчої дії слідчим була пред`явлена постанова старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 про проведення обшуку у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 233 КПК України, винесена 20.01.2025 у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001010.

Під час обшуку з будинку вилучено майно:

- грошові кошти в сумі 32609 доларів США, 2735 євро, що належать ОСОБА_3 ;

- мобільний телефон «Iphone 13mini», що належить ОСОБА_3 ;

- ноутбук «Lenovo» із зарядним пристроєм, який належить КНП «Кам`янка-Бузька центральна районна лікарня» і перебуває на її балансі за № 101460014.

У подальшому слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва виніс ухвалу № 757/2442/25-к від 21.01.2025 про надання дозволу на проведення обшуку за даною адресою з метою вилучення вищевказаного майна.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення ;3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

За загальним правилом статус тимчасового вилученого майно набуває з моменту фактичного позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких воно перебуває, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку.

Частиною 5 ст. 236 КПК України визначено, що обшук на підставі відповідного судового рішення, повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети такого обшуку.

При обшуку слідчий має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України).

Виходячи із цих положень, можна зробити висновок про два види тимчасово вилученого майна: (1) майно, яке відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України, і (2) вилучені під час обшуку речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 235 КПК України ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.

З іншого боку, речі і документи, які вилучаються під час обшуку, в залежності від зазначення їх в ухвалі на обшук, можуть мати різний статус. Це обумовлює різницю в його подальшому процесуальному оформленні у кримінальному провадженні і, відповідно, відмінність в питанні повернення власнику. Майно, щодо якого ставиться питання про повернення, прямо заначено в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

Отже, таке майно не має правового статусу тимчасово вилученого майна і, на перший погляд, щодо нього не має ставитися питання про арешт.

Разом з тим, у відповідності до ст. 16 КПК України обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Очевидно, що ухвала, якою надається дозвіл на обшук, таким судовим рішенням, спрямованим на обмеження права власності, не є. Адже відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою: виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Положення ст. 235 КПК України встановлюють вимоги до ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи. В такій ухвалі, серед іншого, мають зазначатися речі, документи або осіб, для виявлення (прим.: а не вилучення) яких проводиться обшук.

Ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз. В свою чергу, тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном можливе внаслідок арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Арешт може застосовуватися до майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Отже, норми КПК України передбачають єдиний вид судового рішення, спрямованого на обмеження права власності особи під час досудового розслідування, - ухвалу про арешт майна (ч. 5 ст. 173 КПК України).

Так, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт; підстави застосування арешту майна; перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб. За таких обставин судовий контроль під час розгляду клопотання про дозвіл на проведення обшуку не може одночасно поширюватися і на вирішення питання про обмеження права власності особи, у якої цей обшук буде проведений. Адже предметом судового контролю в першому випадку є легітимність, необхідність і пропорційність втручання у право особи на приватність (в першу чергу, недоторканність житла чи іншого володіння особи), в той час як обмеження права власності потребує окремого судового вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися на умовах, передбачених законом, має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є їй пропорційними.

Водночас, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

До цього слід додати правовий вакуум, в якому опиняється власник майна, вилученого під час обшуку, якщо дозвіл на відшукання відповідних речей і документів прямо наданий слідчим суддею в ухвалі. Адже КПК України містить лише три процесуальні механізми, за допомогою яких володілець може ставити перед слідчим суддею питання про обґрунтованість обмеження права власності: 1) заперечення арешту майна при розгляді відповідного клопотання і обґрунтування своєї позиції в судовому засіданні; 2) звернення з клопотанням про скасування арешту майна з доведенням того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано; 3) оскарження бездіяльності щодо повернення тимчасово вилученого майна.

Отже, якщо прийняти нормативно запропоновану концепцію, що речі, на відшукання яких надано дозвіл в ухвалі слідчого судді, не є тимчасово вилученим майном, і для подальшого утримання їх органом досудового розслідування не потрібне застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження, власник цих речей залишається без належної правової процедури для захисту свого права власності в межах кримінального провадження.

Очевидно, це суперечить завданням кримінального провадження.

Крім того, досудове розслідування є динамічним процесом, в рамках якого актуальність та необхідність перебування вилученого на законних підставах майна може змінюватись.

Враховуючи викладене, на вилучене під час обшуку майно, дозвіл на відшукання якого прямо наданий слідчим суддею, необхідно поширювати режим тимчасово вилученого майна з відповідними наслідками - накладення арешту або повернення особі, у якій воно було вилучене.

Повертаючись до обставин цієї справи. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду надано дозвіл на обшук з метою, в тому числі, вилучення майна.

В світлі конкретних обставин цієї справи, вирішуючи питання про повернення майна слідчому судді належить визначити чи наявні в органу досудового розслідування підстави для подальшого утримання цього майна не лише з огляду на наявність правової підстави - ухвали слідчого судді (адже вона формально наявна), а виходячи з відношення вилученого майна до кримінального провадження.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження, можна дійти висновку, що вилучене майно утримується вже понад десять місяців.

Органом досудового розслідування не наведено доказів, які б свідчили, що таке майно має хоч якесь відношення до розслідуваного кримінального провадження, не проведено жодної дії, спрямованої на дослідження вилученого майна з метою доведення причетності такого майна до кримінального провадження. Вказане свідчить про те, що вилучення та утримування такого майна немає жодного значення для розслідування кримінального провадження, в межах якого проводився обшук та його вилучення.

У відповідності до КПК України обмеження прав власника щодо належного йому майна можуть мати місце у зв`язку з тим, що відповідні речі містять відомості, які мають значення для кримінального провадження. Відповідні обмеження мають бути розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

З урахуванням досліджених обставин в цьому кримінальному провадженні станом на час надання дозволу на проведення обшуку потреби досудового розслідування, можливо, виправдовували саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що утримання органом досудового розслідування речей, правомірно належних особі на праві приватної власності, має бути спрямоване виключно на досягнення завдань кримінального провадження.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Водночас, зважаючи на непідтвердження подальшої необхідності утримання вилученого під час обшуку майна, скарга представника власника майна є обґрунтованою та підлягає задоволенню шляхом зобов`язання уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, що здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001010 від 27.05.2024, повернути ОСОБА_3 вилучене майно під час проведеного обшуку 20.01.2025 за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, що здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001010 від 27.05.2024, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна - задовольнити.

Зобов`язати уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, що здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001010 від 27.05.2024, повернути ОСОБА_3 тимчасово вилучене майно:

- грошові кошти в сумі 32609 доларів США та 2735 євро;

- мобільний телефон «Iphone 13mini».

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1