Номер провадження: 11-сс/813/2010/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисникаОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваногоОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, в рамках кримінального провадження №0000071, внесеного до ЄРДР 24 квітня 2025 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_10 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 23 листопада 2025року включно. Визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 181680грн.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій вказують на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, постановленою з істотним порушеннями вимог КПК України, оскільки слідчий суддя не надав належної оцінки тому, що в рамках даного кримінального провадження відсутня обґрунтована підозра, а також відсутні відповідні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволені клопотання про застосування запобіжного заходу.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити її.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, ухвалу суду першої інстанції вважав законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Серед інших, до заходів забезпечення кримінального провадження, віднесено запобіжні заходи (п. 9 ч.2 ст. 131 КПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності; ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до клопотання у провадженні ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000071 від 24 квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 24 вересня 2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, за кваліфікуючими ознаками, ухилення військовослужбовцем від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, в умовах воєнного стану (а.с.18-27).

За версією органу досудового розслідування, на початку лютого 2025 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 10.02.2025, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на той момент проходив військову службу за контрактом на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії механіка-водія першого відділення інспекторів прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_2 «у військовому звані штаб сержант», звернувся до ОСОБА_11 , яка є інвалідом ІІ групи, з проханням у сприянні йому в ухиленні від проходження військової служби шляхом іншого обману, а саме шляхом укладення шлюбу з метою подальшого звільнення в запас Збройних Сил України за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини, якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу, необхідність здійснювати постійний нагляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю І чи II групи) пунктом 3 частиною 5 статтею 26 із застосуванням підпункту 3 частини 12 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу, для безперешкодного виїзду за кордон.

Після чого, 18.04.2025 ОСОБА_8 подав на ім`я першого заступника коменданта начальника штабу прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_3 рапорт про звільнення за підпунктом «г», долучивши до нього копії: свідоцтва про шлюб, акт огляду медико-соціальної експертної комісії №493980, висновок лікарсько-консультаційної комісії №2/202, акт встановлення факту здійснення догляду №253 та висновок №2/202 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної допомоги з догляду на професійній основі.

За результатами розгляду рапорту ОСОБА_12 відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.06.2025 №400-ОС між ОСОБА_8 та Державною прикордонною службою України розірвано контракт та звільнено з військової служби за підпунктом «г».

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20.06.2025 №440-ОС, ОСОБА_8 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення, та направлено на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_4 , де останньому була надана довідка від 21.08.2025 №34/25-64 про надання, відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі абзацу (за наявності) пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» строком дії до 05.11.2025.

Після чого, 24.09.2025 о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , яка діяла у якості пособника, а саме яку, як особу з числа осіб з інвалідністю ІІ групи супроводжував ОСОБА_8 , прибули на пункт пропуску «Табаки» за адресою: Одеська область, Болградський район, с. Табаки з метою перетину державного кордону України до Республіки Молдова.

Однак перетнути кордон вони не змогли, оскільки ОСОБА_8 був затриманий правоохоронним органом за вчинення кримінального правопорушення в порядку ст. 208, 615КПК України, а їх злочинна діяльність припинена.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, прийшов до висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обґрунтовано підозрюється, за викладених у клопотанні обставин.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Отже, факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Відтак, повідомлення про підозру - це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі розслідування може перерости у твердження у вигляді обвинувального акту. Отже, на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати їм оцінку з точки зору їх допустимості та достатності. Повнота та всебічність проведеного розслідування теж не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при дослідженні обґрунтованості підозри.

Як вбачається із матеріалів клопотання, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, зокрема: матеріалами відділу внутрішньої та власної безпеки по НОМЕР_1 прикордонному загону ГВ ВЗВВБ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ДПС України від 24.04.2025 №16.3/31225-25 та від 07.05.2025 №16.3/34410-25 (а.с.46-60); протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії «зняття інформації з електронних інформаційних систем» від 11 вересня 2025 року, в якому зафіксоване спілкування підозрюваного ОСОБА_8 з підозрюваною ОСОБА_13 щодо підготовки документів, які надають підстави звільнення з військової служби, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю та отримання ОСОБА_13 грошових коштів (а.с.61-76). Крім того, зафіксовані у результаті НСРД перемовини та листування між підозрюваним є прямими доказами, зміст яких не заперечувався стороною захисту.

За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до правомірного висновку про наявність у провадженні доказів, які на час розгляду клопотання свідчать про наявність обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що підозрюваний міг вчинити вищевказане кримінальне правопорушення за викладеними у повідомленні про підозру обставинами, тобто про те, що підозра на даному етапі є обґрунтованою.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії (ч.2 ст.177 КПК України).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді, в даному кримінальному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики, передбачені пунктами 1 -5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені наступним:

- ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти. Щодо ризику втечі особи, практика ЄСПЛ (зокрема, справа «Ілійков проти Болгарії») виходить із того, що суворість можливого покарання сама по собі може створювати підґрунтя для побоювань щодо наміру особи переховуватись. Колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 , будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності;

- враховуючи значення підозрюваного, як суб`єкта незаконних дій, його роль у розслідуваних подіях, з урахуванням активної стадії досудового розслідування, ОСОБА_8 , володіючи інформацією про кримінальне провадження стосовно нього, обставин, що є предметом доказування у вказаному кримінальному провадженні, може вжити заходів, з метою знищення речей і документів, які мають значення для кримінального провадження та наразі не зібрані;

- враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_8 та ОСОБА_13 є офіційним подружжям, що в силу вказаних обставин свідчить про ймовірну здатності підозрюваного вносити суттєві корективи у показання іншої підозрюваної. Так, згідно із ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу. З вказаних положень закону слідує, що ризик впливу на свідків, інших підозрюваних існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом;

- обставини та характер інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, свідчить про схильність та здатність підозрюваної приховувати свої протиправні дії всіма доступними силами та засобами, тому існує висока ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1,3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Апеляційний суд зазначає, що слідчий суддя повинен захищати правовладдя і разом з ним права та інтереси особи, яка потрапила в орбіту кримінального процесу. Однак і суспільство, вимагає безпеки і послідовного дотримання власних інтересів.

Відповідно до ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

З огляду на викладене, а також враховуючи характер інкримінованого кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, що призводить до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим, апеляційний суд констатує про наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року), а тому на цьому етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою: буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України.

Водночас слід констатувати, що на теперішній час обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, не встановлено.

Слід зауважити, що застосований запобіжний захід не є для підозрюваного безальтернативним, оскільки судом визначено розмір застави, у межах п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

У зв`язку з вище викладеним, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника не підлягають до задоволення як безпідставні.

Згідно із ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції, у тому числі має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статями 24, 176, 177, 178, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409,419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, в рамках кримінального провадження №0000071, внесеного до ЄРДР 24 квітня 2025 року,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4