Справа № 638/3722/25
Провадження № 1-кп/638/1416/25
УХВАЛА

Іменем України

06 жовтня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши в закритому судовому засіданні в залі суду в м. Харков кримінальне провадження № 0000119 від 19 червня 2024 року з обвинувальним актом щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Шевченківського районного суду міста Харкова перебуває кримінальне провадження № 0000119 від 19 червня 2024 року, з обвинувальним актом щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визнання розміру застави. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156 КК України, за епізодами, які мали місце взимку 1998-1999 рр., навесні 1990 року, навесні 2018 року, в червні 2018 року (2 епізоди), липні 2018 року, навесні 2019 року, восени 2019 року (3 епізоди), в серпні 2020 року, взимку 2021 року. Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді від 28.09.2024 року відносно ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 (шістдесят) днів, строк дії якого неодноразово продовжувався, востаннє до 27.03.2025 року. Прокурор зазначає, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, оскільки обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе перешкоджати встановленню істини у справі, продовжити злочинну діяльність, ухилятись від слідства та суду. Враховуючи фактичні обставини вчинення інкримінованих злочинів, тяжкість можливого покарання, дані про особу обвинуваченого та його процесуальну поведінку, реальне існування ризиків, прокурор вважає, що запобігти цим ризикам шляхом обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, неможливо, оскільки такі заходи можуть призвести до неможливості досягнення завдань кримінального провадження, а також забезпечення судового розгляду в розумні строки та щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини.

Обвинувачений ОСОБА_6 проти клопотання прокурора заперечував, звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш м`який цілодобовий домашній арешт, який зможе нівелювати ризики, про які зазначає прокурор. Зазначив, що не має наміру переховуватися від суду, впливати на потерпілих, вчиняти інше кримінальне правопорушення. Крім того зазначив, що потребує кваліфікованої медичної допомоги стоматолога та терапевта, бажає ходити в храм та відвідувати богослужіння.

Захисник ОСОБА_7 проти клопотання прокурора заперечувала, підтримала клопотання обвинуваченого та просила змінити запобіжний захід на більш м`який цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання сторін, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156 КК України, які згідно зі ст. 12 КК України є нетяжкими, тяжкими та особливо тяжкими злочинами.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2024 року щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів без визначення розміру застави.

В подальшому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 14 серпня 2025 року на 60 днів до 12 жовтня 2025 року, без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3, 5 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Як вбачається з копії ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2024 року, метою застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою було забезпечення його належної процесуальної поведінки шляхом запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Станом на день проведення судового засідання судом не встановлено наявність обставин, які свідчать про усунення або зменшення ризиків, які були підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу, а також обставин, які перешкоджають триманню обвинуваченого під вартою. При цьому, прокурором доведено, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати.

Щодо ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

ОСОБА_6 обвинувачується, зокрема, у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, 6 ст. 152 КК України, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення «Слоев проти України», «Фельдман проти України»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Зазначені висновки ЄСПЛ корелюються з положенням ст. 178 КПК України, якою передбачено, що слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Як встановлено під час судового засідання, ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, одружений, має двох повнолітніх дітей, має зареєстроване та фактичне місце проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий. Вказані обставини хоча і свідчать про наявність у обвинуваченого соціальних зв`язків, проте не свідчать про такий ступінь їх стійкості, який би зміг нівелювати ризик переховування від суду та правоохоронних органів

Також стороною захисту не наведено аргументів та не надано доказів на підтвердження того, що у ОСОБА_6 за час перебування під вартою настільки змінилися соціальні зв`язки та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, що ризик переховування від суду та правоохоронних органів повністю зник або частково нівелювався.

Враховуючи викладене, суд вважає, що ризик переховування не зменшився та продовжує існувати, оскільки ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість можливого покарання, не маючи міцних соціальних зв`язків, достатніх для запобігання ризику переховування, може переховуватися від правоохоронних органів та суду, що суперечитиме виконанню завдань кримінального провадження.

Продовження існування ризику впливу на потерпілих у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), підтверджується тим, що ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі та усвідомлюючи тяжкість можливого покарання, може безпосередньо або через сторонніх осіб незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні з метою їх зміни їх показань на свою користь. Судом враховано, що ОСОБА_6 ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України, а тому йому відомі анкетні дані потерпілих, засоби зв`язку та їх місцезнаходження. Крім того, існування цього ризику обумовлене процедурою отримання показань у кримінальному провадженні, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України). Таким чином, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Отже, існування ризику незаконного впливу на потерпілих у даному кримінальному провадженні також підтверджується тим, що останні ще не допитані у судовому засіданні.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення ОСОБА_6 (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) підтверджується обставинами вчинення інкримінованого йому правопорушення. З одного боку суд враховує, що ОСОБА_6 раніше не судимий, проте з іншого боку суд не може залишити поза увагою значну кількість (понад десять) епізодів злочинної діяльності ОСОБА_6 , за якими йому висунуто державне обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, що свідчить про схильність останнього до кримінально-противоправної поведінки.

Доказів щодо неможливості подальшого утримання ОСОБА_6 в установі попереднього ув`язнення за станом здоров`я суду не надано, а доводи сторони захисту про стан здоров`я спростовуються наявною в матеріалах справи медичною документацією.

Щодо клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, то суд зазначає, що застосування домашнього арешту, не зможе нівелювати ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки наслідки порушення цього запобіжного заходу є неспівставними з тяжкістю можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , що може створити передумови як для переховування ОСОБА_6 від суду та правоохоронних органів, так і для незаконного впливу на потерпілих особисто або за допомогою третіх осіб.

З урахуванням усіх обставин справи, виходячи з того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, суд дійшов висновку, що ризики, які були встановлені при застосуванні запобіжного заходу, продовжують існувати, і при цьому їх настанню неможливо запобігти застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та дотримання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

З огляду на те, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 пов`язані із застосуванням насильства щодо потерпілого, суд відповідно до пункту 1 частини 4 статті 183 КПК України, не визначає обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави..

Керуючись ст. 177-178, 183, 197, 199, 331, 369-372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_5 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156 КК України, за матеріалами кримінального провадження № 0000119 від 19 червня 2024 року, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 04 грудня 2025 року, без визначення розміру застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 06 жовтня 2025 року о 16 год. 00 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3