Номер провадження: 11-кп/813/2033/25
Справа № 493/1076/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

їх захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на вирок Балтського районного суду Одеської області від 15.05.2025 у к/п №0000081 від 15.06.2022 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Балті Одеської обл., громадянина України, одруженого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Демівка Чечельницького р-ну Вінницької обл., громадянина України, одруженого, пенсіонера, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України і призначене йому покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн; ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України і призначене йому покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та витрат за надання правничої допомоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 3 293,08 грн, моральну шкоду в сумі 10 000 грн, витрати за надання правничої допомоги в сумі 20 000 грн, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь держави витрати на проведення судово-психологічної експертизи № 23-1130 від 03.04.2023 та № 23-397 від 03.04.2023 в загальній сумі 19 118,40 грн.

Ухвалу слідчого судді Балтського райсуду Одеської області від 05.08.2022 про накладення арешту на майно, вилученого 04.08.2022 під час огляду місця події скасовано.

Речові докази, які зберігаються в ВП №1 Подільського РУП ГУ НП в Одеській обл. вирішено знищити.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, 14.06.2022 в вечірній час, більш точного часу під час дізнання не установлено, у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які перебували неподалік домогосподарства, що розташоване по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклої сварки з їхнім сусідом ОСОБА_10 , раптово виник злочинний умисел, направлений на заподіяння шкоди здоров`ю останньому шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи вищевказаний злочинний намір, в той же день та час, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підійшли до ОСОБА_10 , ОСОБА_7 позаду схопив його за плечі, а ОСОБА_8 в цей час знаходячись попереду, кулаками обох рук наніс серію ударів (щонайменше п`ять) в область тулуба ОСОБА_10 , від яких останній впав на коліна.

В подальшому, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 тримаючи ОСОБА_10 за плечі та не даючи йому встати на ноги, кулаком своєї руки наніс невстановлену серію ударів по тулубу останнього, а ОСОБА_8 в цей час, кулаками обох рук наніс серію ударів (щонайменше три) в область голови та декілька ударів (щонайменше два) ногою в область тулуба ОСОБА_10 .

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 були нанесені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку, забійно-рвана рана лобно-тім`яної ділянки голови зліва, невстановлена кількість синців грудної клітини справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_8 та ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчинене групою осіб.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не погодився із оскаржуваним вироком суду, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просив його скасувати та закрити кримінальне провадження № 0000081 від 15.06.2022 стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з огляду на допущені помилки під час досудового розслідування, на які не звернув увагу суд 1-ої інстанції.

Водночас, 21.10.2025 до апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_9 про звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_9 та обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , підтримали подане клопотання, водночас прокурор ОСОБА_6 не заперечувала проти задоволення клопотання, при цьому представник потерпілого ОСОБА_11 подав заяву про розгляд справи за відсутності потерпілого та його представника, проти апеляційної скарги сторони захисту заперечував.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Водночас, під час апеляційного розгляду кримінального провадження захисник ОСОБА_9 заявив клопотання про звільнення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

В зв`язку з тим, що сторона захисту подала клопотання про звільнення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, апеляційний суд не надає оцінки доводам апеляційної скарги захисника щодо відсутності в діях обвинувачених складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України та переходить до розгляду клопотання по суті.

Так, відповідно до правового висновку, викладеного в постанові ККС ВС від 17.02.2022 у справі № 752/23954/18 (провадження №51-4344км21), обов`язковою умовою звільнення особи саме від кримінальної відповідальності, а не від покарання, на підставі ст. 49 КК України, є визнання факту, що така особа вчинила кримінальне правопорушення. Лише в такому випадку можливо обчислити відповідні строки давності.

Також заслуговує на увагу правова позиція, висловлена в постанові ККС ВС від 29.09.2022 у справі № 559/182/19 (провадження №51-5223км21), відповідно до якої оскільки в ухвалі про звільнення особи від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності та закриття провадження у справі суд не робить висновків про винуватість чи не винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, оцінка кожного доказу, що стосується цього питання, з точки зору належності, допустимості та достовірності КПК України не передбачена та є зайвою.

Статтею 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому застосування кримінально-правових норм здійснюється у межах кримінально-процесуальних відносин. Тобто застосування норм матеріального кримінального права можливе лише із одночасним застосуванням норм кримінального процесуального закону. Процесуальні аспекти звільнення від кримінальної відповідальності визначені у ст.ст. 285-289 КПК України.

Так, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до одного року, або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальний проступок було вчинено, тобто згідно матеріалів кримінального провадження є 14.06.2022 та зазначена обставина сторонами не заперечується.

Отже, станом на день апеляційного перегляду вироку суду 1-ої інстанції, передбачений диференційований трирічний строк давності притягнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України сплинув.

При цьому, в матеріалах судового провадження відсутні відомості щодо вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення, а також щодо ухилення їх від органів досудового розслідування або суду.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що з дня вчинення обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України минуло понад 3 років, тобто в зазначеному кримінальному провадженні строк давності притягнення обвинувачених до відповідальності, передбачений ст. 49 КК України закінчився.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що на день апеляційного перегляду вироку суду 1-ої інстанції обвинувачені або його захисник мають право на звернення із клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та їх захиснику ОСОБА_9 апеляційним судом роз`яснено наслідки закриття кримінального провадження на підставі положень ст. 49 КК України, та вони підтвердили своє розуміння зазначених норм матеріального та процесуального законів, підтримали клопотання та просили суд закрити кримінальне провадження, звільнивши їх від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

В цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує правовий висновок, викладений в постанові ККС у складі ВС від 29.09.2022 у справі № 160/74/16 (провадження №51-6007км21), відповідно до якого звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження стосовно неї на цій підставі не є тотожною визнанню вини у вчиненні кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини.

Отже, враховуючи звернення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, впевнившись в добровільності їх волевиявлення та усвідомлення останніми наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, апеляційний суд приходить до висновку про існування підстав для задоволення клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Частина 1 ст. 126 КПК України визначає, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

При цьому, норми чинного кримінального процесуального закону не містять регулювання порядку розподілу процесуальних витрат у випадку ухвалення судом рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності.

Натомість, в цьому контексті суд апеляційної інстанції приймає до уваги правову позицію, сформульовану в постанові Об`єднаної палати ККС ВС, викладену у постанові від 12.09.2022 у справі №203/241/17 (провадження №51-4251кмо21), відповідно до якої якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

У вищевказаній постанові суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що важливого значення у механізмі розподілу процесуальних витрат за проведення експертиз у кримінальному провадженні набуває питання про те, хто призначав експертизу та за чиєю ініціативою вона проводилася, а також те, чи входить проведення експертизи до сфери службових обов`язків залученого експерта, чи є експерт співробітником державних експертних установ.

Процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) залучення експерта саме стороною захисту.

З матеріалів справи вбачається, що ініціатором проведення експертиз у цьому кримінальному провадженні був саме орган досудового розслідування, а сторона захисту не залучала жодних експертів, на підставі чого, згідно з вимогами ч. 2 ст. 122 та ст. 124 КПК України, витрати на проведення судових експертиз в розмірі 19 118,40 грн не підлягають стягненню з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та покладаються на державу.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Частина 9 ст. 100 КПК передбачає, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

В свою чергу, відповідно до п.п. 5 та 7 зазначеної ч. 9 ст. 100 КПК України гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що постановою начальника СД ВП № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_12 від 04.08.2022 в зазначеному к/п № 0000081 від 15.06.2022 було визнано речовим доказом одяг, а саме майку чоловіку сірого кольору із слідами бурого кольору та куртку сіру чоловічу розміру 54 з помаранчевими смужками, на якій сліди бурого кольору (т. 2, а.с. 59-60). Також, постановою начальника СД ВП № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_12 від 04.08.2022 було визнано речовим доказом два пластикових фрагменти зажиму для волосся синього кольору (т. 2, а.с. 58-59).

В подальшому, ухвалами слідчого судді Балтського районного суду Одеської обл. від 05.08.2022 були задоволені клопотання органу досудового розслідування та накладено арешт на зазначене вище майно (т. 2, а.с. 71,72).

Відтак, з огляду на вищевикладені положення кримінального процесуального закону, апеляційний суд, вирішуючи питання про долю речових доказів в зазначеному кримінальному провадженні, вважає за необхідне скасувати арешт майна, накладений вищезазначеними ухвалами слідчого судді від 05.08.2022 та знищити речові докази.

Окрім того, в даному к/п ОСОБА_10 був заявлений цивільний позов до обвинувачених. Апеляційний суд звертає увагу, що у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства, що узгоджується з правовим висновком суду касаційної інстанції викладеним у постанові ККС у складі ВС від 08.05.2024 (справі № 376/2282/21).

За таких обставин та оскільки кримінальне провадження в даній справі підлягає закриттю, цивільний позов ОСОБА_10 до обвинувачених підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін, а також скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Водночас, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів доходить переконання про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги захисту, задоволення клопотання захисника, погоджене з обвинуваченими про звільнення від кримінальної відповідальності, скасування оскаржуваного вироку суду, звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, у зв`язку із закінченням строку давності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України з мотивів, викладених судом апеляційної інстанції вище.

Керуючись ст.ст. 24, 126, 284, 286, 370, 404, 405, 407, 409, 417, 419, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 частково задовольнити.

Клопотання захисника ОСОБА_9 , підтримане обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження - задовольнити.

Вирок Балтського районного суду Одеської області від 15.05.2025, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п.2) ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Закрити кримінальне провадження № 0000081 від 15.06.2022, за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та витрат за надання правничої допомоги залишити без розгляду.

Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Балтського районного суду Одеської обл. від 05.08.2022 на вилучене майно скасувати.

Речові докази, які зберігаються у ВП № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській обл.- знищити.

Процесуальні витрати на проведення судово-психологічних експертиз № 23-397 від 03.04.2023 в сумі 9 559,2 грн та № 23-1130 від 03.03.2023 в сумі 9 559,2 грн, а в загальній сумі 19 118,4 грн віднести на рахунок держави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4