ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/1682/21 Номер провадження 11-кп/814/991/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000323 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 17 грудня 2025 року,

встановила:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:

- 31.03.2020 року вироком Хорольського районного суду Полтавської області за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

обвинуваченого за ч.2 ст.307 КК України,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 2 місяців, тобто до 18 лютого 2026 року. Визначено заставу в розмірі 242 240 грн. із встановленням передбачених ст.194 КПК України обов`язків,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який притягується до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.263, ч.1 ст.286 КК України. 27.10.2017 року оголошеного у розшук Дарницьким УП ГУНП в м.Київ,

обвинуваченого за ч.ч. 2,3 ст.307, ч.1 ст.263 КК України,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 2 місяців, тобто до 18 лютого 2026 року, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжних заходів відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив про наявність на розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, які є тяжкими та особливо тяжкими, та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Захисник в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби або зменшити визначений судом розмір застави, щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави у мінімальному розмірі.

Вказує, що обвинувачені наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та вчиняти інше кримінальне правопорушення не мають.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, яка вважала ухвалу суду законною і обгрунтованою та просила залишити її без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого висновку.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом ст.199 КПК України, при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши у сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Ухвалюючи рішення, суд, проаналізувавши можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перестали існувати.

Суд належним чином врахував наявність ризику переховування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від суду, оскільки вони не працевлаштовані, не одружені, тобто не мають міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходу, обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за одне з яких передбачено покарання від дев`яти до дванадцяти років позбавлення волі, звернувши увагу на можливе покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими в інкримінованих правопорушеннях, так як відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

При цьому, всупереч доводам апелянтів, існує ризик впливу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на свідків, адреси проживання яких їм відомі, з метою зміни ними своїх показань чи відмови від них.

Перебуваючи на волі, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 можуть вчинити дії, спрямовані на знищення, приховання або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення

Крім того, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, а тому існує вірогідність вчинення ними інших кримінальних правопорушень.

Про можливість перешкоджати здійсненню кримінального провадження свідчить характер кримінальних правопорушень, об`єктом яких є здоров`я населення та громадська безпека.

Жодний інший, більш м`який запобіжній захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Доводи апелянтів про наявність позитивно характеризуючих особи обвинувачених даних, не спростовують висновку суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, у разі непродовження строку тримання під вартою.

Відповідно до роз`яснень ВС №1/0/2-22 від 03 березня 2022 року, як відповідний ризик враховано запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено наявні матеріали, а наведені захисником доводи не можуть бути безумовними підставами для застосування інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою.

Враховуючи наведене, висновок суду про необхідність застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, відносного ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою без визначення застави ґрунтується на досліджених у судовому засіданні обставинах, а саме рішення прийняте у відповідності до вимог кримінального процесуального закону. Тому підстав для їх скасування колегія суддів не вбачає, в зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 14 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4