Справа № 336/72/26
Пр. 1-кс/336/25/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , розглянула скаргу ОСОБА_2 на дії посадових осіб відділу поліції №3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, подану в порядку ст.303 КПК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Заявник 06.01.2026 звернувся до суду зі скаргою, за змістом якої просить зобов`язати посадових осіб ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області виконати реєстрацію злочину по ОСОБА_3 в справі №00003335 від 08.08.2015 за ст.366 КК України про правопорушення, передбачене ч.1 ст.366 КК України, вчиненого слідчим відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 стосовно внесення завідомо недостовірних відомостей у офіційний документ постанову від 07.01.2021 року про закриття (додаток 2) стосовно визнання нападника ОСОБА_4 потерпілим за його підписом у кримінальному провадженні по справі №0003335 від 08.08.2015 (додаток1), що передбачено ч.1 ст.366 КК України.

Справу передано в провадження слідчої судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 на підставі відповідного протокола автоматичного визначення слідчого судді 07.01.2026.

Дослідивши матеріали скарги та додані до неї письмові докази, перевіривши її відповідність вимогам кримінально-процесуального закону України, слідчий суддя встановила наявність підстав для повернення скарги, враховучи таке.

За змістом ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Крім того, в офіційному тлумаченні ч.2 ст.55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України, від 14.12.2011 №19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Положеннями ч.1 ст.24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.30 КПК України відмова у здійсненні правосуддя не допускається.

За змістом п.19 ч.1 ст.7, ч.3 ст.26 КПК слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Так, відповідно до п.2 ч.2 ст.304 КПК України скарга повертається, якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 §1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст.6 §1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» від 12 липня 2001 року).

Згідно з положеннями п.1 ч.4 ст.216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, серед іншого, вчинених працівником правоохоронного органу.

Так, територіальна підсудність скарги має бути визначена із врахуванням юридичної адреси місця знаходження Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Мелітополі та, відповідно, суду, до юрисдикції якого віднесено дане управління, зокрема, щодо розгляду питання про внесення відомостей до ЄРДР на підставі вказаного вище повідомлення.

Слідчий суддя також зауважує, що із системного аналізу ст.34 КПК України видно, що вказана норма стосується передання з одного суду до іншого саме кримінального провадження, яке надійшло до суду на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.

Тому встановлено підстави саме для повернення скарги, відповідно до п.2 ч.2 ст.304 КПК України.

На виконання ч.3 ст.304 КПК України копія ухвали про повернення скарги невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Разом з цим, необхідно роз`яснити заявнику положення ч. 7 ст. 304 КПК України.

Керуючись ст. 24, 26, 30, 34, 216, 303-304, 306, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Повернути скаргу ОСОБА_2 на дії посадових осіб відділу поліції №3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, подану в порядку ст.303 КПК України, як таку, що не підсудна Шевченківському районному суду м. Запоріжжя.

Роз`яснити, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Копію ухвали негайно надіслати особі, яка подала скаргу.

Слідчий суддя ОСОБА_1