Справа № 729/436/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/663/25
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 12 січня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037 від 12.01.2021 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03 червня 2025 року щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, начальника караулу Першого ДПРЧ ГУ ДСНС України у м. Києві, одруженого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03 червня 2025 року ОСОБА_11 визнано винуватим за ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Запобіжний захід ухвалено не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

Стягнуто із ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 300000 (триста тисяч) гривень 00 коп. моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 300000 (триста тисяч) гривень 00 коп. моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 200000 (двісті тисяч ) гривень 00 коп. моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 процесуальні витрати пов`язані з правовою допомогою в сумі по 13 000 (тринадцять тисяч) гривень 00 коп. кожному.

Стягнуто із ОСОБА_11 на користь держави за проведення експертиз 5526 ( п`ять тисяч п`ятсот двадцять шість) гривень 12 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині призначеного покарання, обвинувачений ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити, виключивши додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що міра запобіжного заходу йому взагалі не обиралась, він не був обмежений у керуванні транспортними засобами, що свідчить про мінімальну суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення та ймовірність вчинення ним повторних злочинів. Звертає увагу, що вперше притягується до кримінальної відповідальності , до адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння на момент вчинення кримінального правопорушення не перебував, на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, згідно досудової доповіді його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Вказує, що за місцем служби характеризується виключно позитивно, неодноразово брав участь у ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, спричинених ворожими обстрілами, має численні грамоти та подяки за сумлінне виконання обов`язків, старанність, сміливість та наполегливість, проявлені під час виконання службових (бойових) завдань, тривалий час займається волонтерською діяльністю, допомагає ЗСУ, має міцні соціальні зв`язки, місце події не залишав, не переховувався від органів досудового розслідування та суду. На даний час усвідомив, що в його діях наявний склад злочину, який передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, висловлює щирий жаль з приводу скоєного, повністю визнає свою вину, щиро кається, вибачився перед потерпілими, повністю відшкодував заподіяну їм шкоду.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_11 , 12.01.2021 близько 21 год. 45 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «SKODA OCTAVIA», днз НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю близько 111,18 км/год. у м. Бобровиця Чернігівської області по вул. Незалежності в напрямку від ринку міста до магазину «ФОРА», де в районі будинку № 38, в порушення вимог пунктів 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, не вибравши безпечну швидкість руху та не впоравшись із керуванням автомобілем, допустив наїзд на громадянина ОСОБА_13 , який переходив проїжджу частину вул. Незалежності в м. Бобровиця зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у лікарні.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 отримав зумовлені комплексом однієї травми в умовах дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження, а саме: закриту внутрішньо черепну травму - крововилив в м`які тканини голови вогнищеві крововиливи в м`які мозкові оболонки, садна на голові; закриту травму грудної клітки: множинні переломи ребер зліва та справа, забій правої легені; закриту травму органів черевної порожнини: розрив правої долі печінки, кореня брижі тонкої кишки заочеревинна гематома справа, гематома великого сальника. Перелом кісток тазу зі зміщенням: розрив крижово - клубового зчленування зліва та справа, розрив лоннога з`єднання. Рвану рану промежини з розривом ануса та передньої стінки прямої кишки. Розрив сечового міхура з відривом простати та уретри. Закритий перелом малогомілкової та великогомілкової кісток лівої гомілки. Множинні садна на животі, множинні синці та садна на верхніх та нижніх кінцівках.

Виявлений комплекс тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 має ознаки тяжкого ступеня тяжкості за ознакою небезпечності для життя. Тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_13 могли бути заподіяні при дорожньо-транспортній пригоді та спричинені при житті дією тупих предметів по механізму удару та тертя в результаті удару частинами транспортного засобу, який рухався.

У причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди перебувають невідповідність дій водія автомобіля марки «SKODA OCTAVIA», днз НОМЕР_1 , ОСОБА_11 вимогам пунктів 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху, відповідно до яких:

п. 12.3: «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

п. 12.4: «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год».

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в них підстав, думку прокурора, потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх представника - адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, як і кваліфікація дій обвинуваченого, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, характер та ступінь тяжкості наслідків правопорушення, його відношення до вчиненого, сімейний та матеріальний стан, його вік, те що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався стан здоров`я, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, має постійне місце проживання, позицію потерпілих щодо призначення покарання обвинуваченому, заподіяна шкода яким не відшкодована, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, висновок органу пробації.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений визнав свою вину та надав заяви від потерпілих, що шкода, заподіяна ним злочином їм повністю відшкодована. Проте, якщо потерпіла ОСОБА_8 поклалася на розсуд суду при прийнятті судового рішення, то потерпілий ОСОБА_7 категорично був проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

А тому, апеляційні доводи обвинуваченого про суворість призначеного покарання, за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення покарання з випробуванням, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання у межах, установлених у санкції відповідної статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про вид та розмір покарання.

Як убачається з матеріалів справи, вирішення місцевим судом питання про призначення ОСОБА_11 покарання ґрунтується на наведених вимогах та призначено в межах, ближче до мінімальної межі, передбаченої санкцією інкримінованої статті, з позбавленням права керування транспортними засобами, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Повною мірою врахувавши всі обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_11 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є можливим при призначенні покарання у виді позбавлення волі, яке необхідно реально відбувати, з чим погоджується апеляційний суд.

На думку колегії суддів, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам, тому відсутні підстави вважати його невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто яка є явно несправедливим через суворість.

При призначенні покарання, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини кримінального провадження, зважаючи, що внаслідок свідомого, грубого порушення ПДР спричинено потерпілому тяжкі тілесні ушкоджень, від яких він помер, апеляційний суд не дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_11 без відбування покарання, тому не може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Також при призначенні покарання врахована думка потерпілої сторони, яка зважаючи на двооб`єктний характер злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, хоча і не є вирішальною, однак підлягає обов`язковому врахуванню у сукупності з іншими обставинами справи.

В апеляційній скарзі не зазначено переконливих доводів для звільнення ОСОБА_11 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, а відомості щодо особи обвинуваченого, його ділової репутації та поведінки під час виконання службових обов`язків, не є виключними обставинами, які визначають, що особі може бути призначено покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Відшкодування шкоди потерпілим, відсутність судимостей, позитивні характеристики з місця роботи були враховані судом при призначені покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та не свідчать про необхідність прийняття рішення про пом`якшення призначеного покарання або застосування положень ст. 69 та ст. 75 КК України, оскільки як інститут звільнення від відбування покарання, так і саме покарання є індивідуальним заходом примусу та призначається конкретній особі із врахуванням обставин та даних, що стосуються кожної особи персонально у конкретному кримінальному провадженні щодо неї. Таким чином реалізується принцип індивідуалізації покарання закріплений кримінально-правовими нормами, передбаченими ст. 65 КК України.

Також апеляційний суд зазначає, що не вбачає в діях обвинуваченого щирого каяття, так як на відсутність такого вказує поведінка останнього та позиція у суді першої інстанції, де він свою винуватість у вчиненому злочині не визнавав з метою уникнення справедливого покарання, а визнання ним вини під час апеляційного розгляду колегія суддів розцінює як формальне, оскільки воно здійснено вже після проголошення вироку судом першої інстанції під тиском беззаперечних доказів його винуватості у вчиненні злочину.

При цьому колегія суддів враховує, що щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, має вказувати на справжнє засудження свого діяння, визнання його антисуспільного характеру, про що мають свідчити і об`єктивні дані щодо поведінки такої особи, ставлення до вчиненого, аспектів відшкодування шкоди тощо.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які є підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03 червня 2025 року щодо ОСОБА_11 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4