Справа № 159/4545/23 Провадження №11-сс/802/641/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

детектива ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2025 року про накладення арешту на майно (ЄРДР №0000027),

В С Т А Н О В И В

Ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2025 року задоволено клопотання слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Ковельського РУП ГУНП у Волинській області лейтенанта поліції ОСОБА_10 про арешт майна, яке 05.03.2025 було вилучено в ході обшуків з позбавленням права на відчуження розпорядження та користування вказаним майном, за адресою проживання ОСОБА_8 АДРЕСА_1 .

Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що прокурором та слідчим доведено наявність підстав, передбачених ст.170 КПК України, а саме майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді представник власника майна подав апеляційну скаргу. Вказує про порушення строку розгляду клопотання, передбаченого ч. 1 ст. 172 КПК України. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в арешті майна.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, думку прокурора та детектива, які щодо її задоволення заперечили, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Так, ч.2 ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно зі ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Відповідно до ст.98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст.100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно з ч.ч.2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 05.03.2025 на підставі ухвали слідчого судді Ковельського міськрайонного суду було проведено санкціонований обшук за адресою проживання та працевлаштування ОСОБА_8 , а саме за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в ході яких було виявлено та вилучено документацію стосовно ввезення транспортних засобів на територію України та причетності ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення.

Постановою слідчого СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 від 05.03.2025 вилучену документацію визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000027 від 05 травня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2, ч. 3 ст. 358 КК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді про накладення арешту на майно, яке було виявлено і вилучено у громадянина ОСОБА_8 , з урахуванням тих обставин, що воно може зберігати сліди вчинення кримінального правопорушення, а відтак існують підстави вважати, що дане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення клопотання.

Як вважає апеляційний суд, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права та свободи власника майна з потребами кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя розглянув клопотання з дотриманням вимог ст.ст. 170-173 КПК України та прийшов до правильного висновку задоволення клопотання.

Не є безумовною підставою для скасування рішення слідчого судді і доводи апеляційної скарги представника власника майна, щодо порушення строків звернення з клопотанням до суду, з урахуванням вихідних днів.

При апеляційному розгляді доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження та з урахуванням наведених вище мотивів не дають підстав для відмови в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування рішення суду, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2025 року про накладення арешту на майно, - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді