Справа № 519/2846/25
Провадження № 1-кс/519/592/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2025 м. Південне

Слідчий суддя Південного міського суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Південне клопотання слідчого СВ ВП №4 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 301-1, ч. 4 ст. 152 КК України:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого на посаді електромонтера в ДП «МТП Южний», який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, відносно якого 06.10.2023 до Південного міського суду направлено обвинувальний акт за ч. 2 ст. 156 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодження з прокурором звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що слідчим відділенням ВП №4 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області розпочато досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000780 від 03.09.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 301-1, ч. 4 ст. 152 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період з липня 2022 року по вересень 2023 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем мешкання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , знаходячись із малолітньою донькою ОСОБА_9 , у нього виник злочинний умисел, спрямований на задоволення своєї статевої пристрасті, шляхом вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло останньої з використанням сексуальної іграшки.

Ігноруючи принципи суспільної моралі у сфері статевих відносин, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, ОСОБА_5 визначив об`єктом свого злочину статеву недоторканість малолітньої ОСОБА_9 , при цьому достовірно усвідомлюючи, що остання є малолітньою і в силу психологічної та фізіологічної безпорадності, викликаної малолітнім віком не може розуміти характер і значення скоєних з нею дій, не має природнього фізіологічного та соціального досвіду щодо стосунків між статтями, не обізнана щодо фізіології сексуальних контактів, не розуміє їх природу, соціальне, моральне та юридичне значення.

Так, ОСОБА_5 задля реалізації свого злочинного умислу, направленого на вчинення дій сексуального характеру щодо ОСОБА_9 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій та бажаючи їх настання, посягаючи на статеву свободу та недоторканість потерпілої ОСОБА_9 без отримання її добровільної згоди, що в період з липня 2022 року по вересень 2023 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, продовжуючи перебувати за місцем мешкання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , за допомогою психологічного впливу змусив малолітню ОСОБА_9 роздягатися.

Далі, ОСОБА_5 , використовуючи стан психологічної та фізіологічної безпорадності малолітньої ОСОБА_9 , діючи протиправно, умисно і наполегливо, аморально і цинічно, маючи злочинний намір на вчинення відносно останньої дій сексуального характеру, спрямованих на задоволення власної статевої пристрасті, посягаючи на статеву недоторканність і нормальний фізичний, психічний та соціальний розвиток особи, усвідомлюючи, що його дії вчинять непоправний негативний вплив на фізичний, психічний та соціальний розвиток особи, утримуючи ОСОБА_9 в положенні лежачи на животі та використовуючи свою перевагу в емоційному стані та силі по відношенню до останньої, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на зґвалтування, здійснив анальне проникнення з використанням сексуальної іграшки - анальної пробки в анальний отвір малолітньої потерпілої.

Також, в період з липня 2022 року по вересень 2023 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем мешкання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , знаходячись із малолітньою донькою ОСОБА_9 , у нього виник злочинний умисел, спрямований на виготовлення дитячої порнографії з метою її подальшого незаконного розповсюдження.

Так, ОСОБА_5 задля реалізації свого злочинного умислу, направленого на виготовлення із примушуванням малолітньої ОСОБА_9 у створенні дитячої порнографії, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій та бажаючи їх настання, в період з липня 2022 року по вересень 2023 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, використовуючи свою перевагу в емоційному стані та силі по відношенню до малолітньої ОСОБА_9 , діючи умисно, всупереч суспільним відносинам, що складаються з приводу протидії розповсюдження дитячої порнографії, примусив останню прийняти участь у виготовленні цифрового відеозапису, що відноситься до дитячої порнографії, після чого, використовуючи не встановлений пристрій для запису відео у цифровому форматі, виготовив відеофайл із зображенням малолітньої ОСОБА_9 , які належать до дитячої порнографії, та став її зберігати на не встановленому цифровому носії інформації з метою подальшого незаконного розповсюдження.

В подальшому, 03.09.2024, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_5 , використовуючи не встановлений електронний пристрій з додатком «Телеграм», розповсюдив відеозапис із зображенням малолітньої ОСОБА_9 , що відноситься до дитячої порнографії, який проти своєї волі отримала ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали подане клопотання, просили його задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід, з урахуванням наявності обґрунтованої підозри, особи підозрюваного та ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 просили відмовити у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки підозра є необґрунтованою, ризики не підтверджені, підозрюваний має соціальні звязки та постійне місце роботи.

Вислухавши учасників справи, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_5 органом досудового розслідування 27.12.2025 повідомлений про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 301-1, ч. 4 ст. 152 КК України та йому 27.12.2025 надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується застосування запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У судовому засіданні встановлено, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 301-1, ч. 4 ст. 152 КК України, обґрунтовується наявними матеріалами кримінального провадження, а саме:

-протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 06.09.2024;

-протоколом огляду предмету від 06.09.2024;

-висновком експертів №24-5134 від 16.10.2024;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 23.09.2024;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 23.09.2024;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 15.10.2024;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 06.11.2025;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 06.11.2025;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 31.10.2025;

-протоколом допиту малолітнього потерпілого ОСОБА_9 від 05.11.2025;

-протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_9 від 05.11.2025;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 11.12.2025;

-протоколом огляду предмету за участі свідка ОСОБА_17 від 11.12.2025;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 23.12.2025.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

На даній стадії процесу слідчий суддя позбавлений можливості аналізувати матеріали кримінального провадження та добуті органом досудового розслідування докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів вказує на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих йому злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрювані, обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Як вбачається з клопотання, відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які обґрунтовують наявність підстав для застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 .

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Слідчий суддя доходить висновку про доведеність існування ризику, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, про що свідчить відсутність міцних соціальних зв`язків (вдівець, діти передані до патронатної сім`ї), вагомість доказів про вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, зокрема його вік та стан здоров`я, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, вказані злочини, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

Ризик незаконно впливати на свідків та потерпілу є обґрунтованим, оскільки потерпілою у даному кримінальному провадженні є малолітня донька. Підозрюваний та його мати систематично підтримують телефонний зв`язок з малолітніми та неповнолітніми дітьми, під час якого схиляють їх до відмови від надання показань проти батька, забороняють повідомляти будь-які відомості про обставини кримінального правопорушення. Перебуваючи на волі, ОСОБА_5 має реальну можливість здійснювати психологічний тиск, залякування, маніпуляції,, примушувати дітей до зміни показань або відмови від них, використовуючи свій авторитет батька, матеріальну та емоційну залежність дітей, а також їх вік та вразливий психоемоційний стан. Крім того, на момент розгляду клопотання не всі свідки допитані в суді, а відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, жоден доказ не має наперед встановленої сили та підлягає безпосередньому дослідженню судом, що додатково підсилює ризик незаконного впливу.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином на першочерговій стадії досудового розслідування є також обґрунтованим, враховуючи характер інкримінованих кримінальних правопорушень, обсяг ще не проведених слідчих дій (психологічні та психіатричні експертизи, допити, проведення процесуальних дій з дітьми), підозрюваний, маючи доступ до інформації про перебіг розслідування, може вчиняти дії, спрямовані на ускладнення або зрив проведення таких слідчих дій, у тому числі шляхом порушення встановлених правил спілкування з дітьми або створення психологічного тиску, що призводить до необхідності повторного проведення процесуальних дій та затягування строків розслідування. Особливу небезпеку становить той факт, що всі ключові докази у провадженні ґрунтуються на показаннях малолітніх та неповнолітніх осіб, які відповідно до практики ЄСПЛ потребують посиленого захисту з боку держави.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження злочинної діяльності є реальним та обґрунтованим з огляду на його поведінку, попередній кримінально-правовий досвід та характер інкримінованих діянь. За відсутності належних процесуальних обмежень підозрюваний може продовжити протиправну поведінку, у тому числі вчиняти нові кримінальні правопорушення проти дітей, зважаючи на характер раніше вчинених дій та наявність доступу до кола осіб, які є вразливими.

Суд приймає до уваги те, що ОСОБА_5 має постійне місце роботи та проживання, раніше не судимий (вирок за ч.2 ст.156 КК України не набрав законної сили), однак вказане саме по собі, не спростовує вищенаведених ризиків. При цьому прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. В зв`язку з чим, слідчим суддею не визначається розмір застави.

Згідно ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 176-178, 182-184, 186, 187, 193-194, 196, 197, 202, 205, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП №4 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 301-1, ч. 4 ст. 152 КК України, ОСОБА_5 , задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави, на строк шістдесят днів, обчислюючи строк тримання під вартою з моменту взяття ОСОБА_5 під варту, тобто з 30 грудня 2025 року.

Строк дії ухвали - до 27 лютого 2026 року включно.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Час оголошення повного тексту ухвали 02.01.2026 о 15.00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_19