Провадження №1-кп/760/3620/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді- ОСОБА_1

за участі сторін та інших учасників провадження

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

потерпілого - ОСОБА_4

захисника обвинуваченого - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві судовий розгляд кримінального провадження №0000817 від 11.02.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого останній раз вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 19.11.2024 за ч.1 ст. 299 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 345 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Солдат резерву взводу рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, 01.01.2025 діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», без поважних причин та дозволу командирів самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , внаслідок чого свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби не приймав та незаконно перебував за межами військової частини до 17.08.2025, тобто до дати, коли був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Крім того, солдат резерву взводу рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , обвинувачується у тому, що він, діючи умисно, у порушення вимог діючого законодавства, будучи доставленим до ЦУ ВСП по м. Києву та Київській області за адресою: м. Київ, пр.-т. Берестейський, буд. 55/2, як такий що перебуває у розшуку, реалізуючи умисел, спрямований на заподіяння працівнику правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язківприблизно о 21 год. 50 хв. 16.08.2025 підійшов до потерпілого ОСОБА_4 та своєю рукою наніс удар в область обличчя, а саме у ніс останньому, спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді у вигляді синця на спинці носа з розповсюдженням на підочні ділянки, перелому кісток носу, саден в проекції носо-губного трикутника зліва, на червоній каймі верхньої губи зліва, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив факт їх скоєння за обставин, викладених вище та відповідність дій, вчинення яких йому інкримінується.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 405, ч. 2 ст. 345 КК України, підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, зокрема зібраними у справі доказами, які учасниками процесу визнані обґрунтованими, не оспорюються та не заперечуються.

Судом роз`яснено обвинуваченому та іншим учасникам судового розгляду, що відповідно до вимог ст. 349 КПК України у разі визнання недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, то у такому випадку учасники судового розгляду будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Винуватість ОСОБА_6 у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану та у заподіянні працівнику правоохоронного органу легкої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, доведена.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 345 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, які за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України є тяжкими злочинами.

При визначенні покарання, суд виходить з положень закріплених в ст. 3 Конституції України. Життя людини є найважливішою цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя незалежно від її соціального походження, національності, матеріального стану, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Право на життя кожного охороняється законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви №43759/10 та 43771/12», зазначає, що, хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

За наведених вище обставин, враховуючи тяжкість злочину, конкретні обставини справи, особу винного, який раніше судимий, висновків для себе не зробив, наявнscnm пом`якшуючої та обтяжуючої обставин, а також вимоги ч. 2 ст. 65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення, попередження нових злочинів, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки покарання, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, а тому застосовує до ОСОБА_6 покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, у виді позбавлення волі.

На думку суду, саме таке покарання ОСОБА_6 буде відповідати вимогам ст. 50 КК України, а саме буде сприяти виправленню та запобіганню вчинення нових злочинів як ОСОБА_6 так і іншими особами.

На підставі зазначеного, cуд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України.

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 19.11.2024 року та призначити ОСОБА_6 , остаточне покарання за сукупністю вироків.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому слід обчислювати з дня набуття вироком законної сили, оскільки згідно ч. 1 ст. 17 КПК України особа не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком, тобто покарання може бути призначене лише з моменту ухвалення судом обвинувального вироку та набрання ним законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

На підставі наведених норм права, обвинуваченому слід зарахувати строк попереднього ув`язнення у загальний строк покарання, враховуючи, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі, з дня затримання 17.08.2025 до дня набрання вироком законної сили.

Також, оскільки обвинувачений засуджується до покарання, яке має відбувати реально, суд з метою виконання вироку, а також запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, вважає за необхідне обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Враховуючи, що в матеріалах справи відстуні дані щодо речових доказів, суд позбавлений можливості вирішити це питання в порядку ст.100 КПК України, однак дана обставина, не перешкоджає зверненню сторони провадження до суду в порядку виконання судового рішення.

Кримінальним правопорушенням майнової шкоди не завдано.

Цивільний позов під час досудового розслідування не пред`являвся.

Витрати на залучення експерта під час досудового розслідування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 345 КК України і призначити йому покарання за:

ч. 5 ст. 407 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

ч. 2 ст. 345 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 19.11.2024 року та призначити ОСОБА_6 , остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 , рахувати з 17.08.2025, з моменту фактичного затримання.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, і його копія після проголошення негайно вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1