Справа № 749/535/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/68/25
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000038 від 01.07.2021 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Нова Христофорівка Баштанського району Миколаївської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, працюючий у ДП «Сновськрайагролісгосп», раніше не судимий,

визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та виправданий у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

Ухвалено скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_8 .

Цивільний позов прокурора залишено без розгляду.

Як зазначив у вироку місцевий суд, згідно з обвинувальним актом, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він, перебуваючи на з 29.12.2018 по 01.04.2020 на посаді майстра лісу та з 01.04.2020 по 23.06.2020 на посаді лісника ДП «Сновськрайагролісгосп», будучи службовою та матеріально відповідальною особою, зобов`язаним належним чином виконувати свої службові обов`язки з охорони та захисту лісу, маючи реальну можливість виконувати покладені на нього обов`язки, у період з 01.01.2020 по 23.06.2020 допустив неналежне виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що виразилося у неналежному забезпеченні охорони і захисту лісових насаджень на ввірених йому лісових угіддях, а саме: не здійснював належних перевірок та ревізій на закріплених за ним лісогосподарських дільницях, не вживав заходів до своєчасного виявлення та припинення незаконної порубки дерев, не затримував незаконно отриманий порушниками лісоматеріал, не вживав заходів для збереження самовільно зрубаної деревини і встановлення місця її знаходження, а також не вживав заходів для документального оформлення правопорушень у сфері лісового господарства та не повідомляв про незаконні порубки керівництво підприємства, чим порушив вимоги п.п. 1.2, 2.7, 2.9, 2.12, 2.13, 2.16, 2.17 посадової інструкції майстра лісу та п.п. 2.1, 2.2, 2.5, 2.7, 2.8, 2.9 посадової інструкції лісника, що призвело до заподіяння, в результаті незаконних порубок, тяжких наслідків громадським інтересам.

У ході проведення з 23.06.2020 по 03.07.2020 Державною екологічною інспекцією України позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання ДП «Сновськрайагролісгосп» вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів на закріплених за ОСОБА_8 лісогосподарських дільницях виявлено незаконну порубку 142 дерев породи сосна та береза, яку було здійснено у період з 01.01.2020 по 23.06.2020, в результаті чого громадським інтересам спричинені тяжкі наслідки у вигляді матеріальних збитків на загальну суму 351393 грн 39 коп., що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Вказані дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 367 КК України як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки.

Виправдовуючи ОСОБА_8 , місцевий суд указав на порушення правил підслідності, у зв`язку з чим визнав недопустимими всі докази, зібрані стороною обвинувачення. Зокрема, суд визнав неумотивованою постанову прокурора від 30.10.2020 року про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу і дійшов висновку, що досудове розслідування здійснювалось слідчим відділом УСБУ в Чернігівській області з порушенням вимог ст. 216 КПК України.

Посилаючись на рішення адміністративного суду, яким визнано протиправним та скасовано припис Держекоінспеції від 08.07.2020 року № 3/6-1-07-20, встановивши порушення порядку проведення перевірки, місцевий суд вважав результати проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ДП «Сновськрайагролісгосп», які стали підставою для внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, неналежними та недопустимими доказами.

Також суд визнав неналежним доказом висновок судової інженерно-екологічної експертизи від 22.02.2021 щодо суми спричиненої шкоди, оскільки дія закону «Про оцінку впливу на довкілля» від 23.05.2017 року, про порушення якого вказав експерт, не поширювалась на ДП «Сновськрайагролісгосп». Водночас, визнаючи цей висновок експертизи недопустимим доказом, місцевий суд указав, що для проведення дослідження були надані матеріали позапланової перевірки, які визнані недопустимими доказами.

Місцевий суд, визнаючи неналежним та недопустимим доказом протокол огляду місця події від 17.12.2020 року, послався на те, що слідчим не зафіксовано всі пні спиляних дерев, їх діаметр та породу, а на фототаблиці до протоколу зафіксовано лише кілька місць виявлення пнів зрубаних дерев, тоді як у протоколі зазначена визначена кількість виявлених слідчим пнів.

Крім цього, суд указав, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті не відповідає фактичним обставинам справи щодо того, кому саме було спричинено шкоду злочинними діяннями; не зазначено конкретних нормативних актів, які було порушено обвинуваченим, що призвело до вказаних у обвинувальному акті наслідків, а також не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діянням та наслідками.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винуватим за ч. 2 ст. 367 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права обіймати постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях, посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, та виконувати такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління зі спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом на строк 3 роки, зі штрафом у розмірі 750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 12750 грн. А також задовольнити цивільний позов про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави 351393,39 грн. З метою забезпечення позову залишити арешт, накладений на майно обвинуваченого, та стягнути з нього 6864,40 грн процесуальних витрат за проведення судової експертизи. Також просить дослідити докази, вказані в апеляційній скарзі.

В обґрунтування скарги зазначив, що висновки місцевого суду щодо порушення правил підслідності не відповідають кримінальному процесуальному законодавству та правовим висновкам Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду № 640/5023/19 від 24.05. 2021 року та Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду №149/107/20 від 16.11. 2023, а постанова прокурора від 30.10.2020 про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування відповідає вимогам КПК України і є належним чином умотивованою, тому досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювалось з дотриманням вимог ст. 216 КПК України, а зібрані докази, є належними та допустимими.

Висновки місцевого суду про те, що кримінальне провадження взагалі не передавалось до органів Національної поліції спростовуються матеріалами переписки, наявними у справі.

Доводи суду про маніпуляцію прокурора з наміром штучної зміни підслідності помилкові, оскільки прокурором надавались виключно ті докази, які доводять вину ОСОБА_8 , тому місцевий суд, не маючи доступу та не досліджуючи в судовому засіданні всі матеріали досудового розслідування, не був обізнаним, що фактичним початком отримання доказів у кримінальному провадженні необхідно вважати 30.10.2020 (доручення слідчого оперативному підрозділу в порядку ст. 40 КПК України), а також подальше систематичне проведення слідчих (розшукових) дій.

ДП «Сновськрайагролісгосп» входить до сфери Управління комунального майна Чернігівської обласної ради, тому сторона обвинувачення вважає, що наслідки у виді матеріальних збитків на загальну суму 351 393, 39 грн. внаслідок неналежного виконання обвинуваченим своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них спричинені громадським інтересом. Комунальне підприємство потерпілою особою не визнавалося, оскільки заперечувало проти встановлених Державною екологічною інспекцією України порушень вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, в той час, як висновком експерта судової інженерно-екологічної експертизи підтверджені спричинені державі збитки.

До цього часу Держекоінспекцією, яка уповноважена державою здійснювати функції щодо охорони та використання природних ресурсів, які перебувають і є об`єктами права власності Українського народу, та визнана позивачем у справі, не вжито заходів щодо стягнення з відповідача шкоди, заподіяної самовільною вирубкою дерев, що спричиняє порушення інтересів держави, у вигляді ненадходження коштів до спеціальних фондів державного та місцевого бюджетів. Невжиття компетентними органами жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Ураховуючи викладене, на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», позовна заява, яка є заходом прокурорського реагування, заявлена під час досудового розслідування на захист інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції України, яка є уповноваженим державою органом у спірних правовідносинах та виступає позивачем у суді.

Для з`ясування наявності об`єктивної сторони службової недбалості стороною обвинувачення під час досудового розслідування встановлено нормативний акт, яким визначено компетенцію службової особи і коло обов`язків, покладених на неї цим актом. Посадові обов`язки, які максимально конкретизують функції майстра лісу та лісника, закріплені у відповідних посадових інструкціях, відповідно до яких мав діяти обвинувачений. Отже, є безпідставним твердження суду про те, що при пред`явленні ОСОБА_8 обвинувачення не був зазначений нормативний акт, яким визначається компетенція службової особи, а як наслідок і обов`язки, покладені на нього цим актом, та те, що саме по собі можливе порушення посадової інструкції не може свідчити про неналежне виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них з огляду на зміст диспозиції ч. 1 ст. 367 КК України.

Вважає, що місцевий суд безпідставно визнав недопустимим доказом висновок судової інженерно-екологічної експертизи № 1622/21-48 від 22.02.2021, оскільки цим висновком належно встановлена сума шкоди, яка заподіяна незаконними рубками дерев.

Протокол огляду місця події є належним доказом, так як зазначені в ньому обставини, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, зафіксовані актом перевірки Державної екологічної інспекції та доданими до нього розрахунками, відповідно до яких у період з 01.01.2020 по 23.06.2020 на території лісогосподарських дільниць, а саме у кварталі 127, який закріплений за обвинуваченим, здійснено незаконну порубку 142 шт. дерев породи сосна, береза та акація. Ці ж порушення підтверджені висновком судової інженерно-екологічної експертизи, в той час як протоколом огляду місця події зафіксовано та фактично підтверджено відсутність дерев у вказаному кварталі.

Не погодившись із поданою апеляційною скаргою, захисником подано заперечення, у якому вона просить відмовити у її задоволенні та залишити виправдувальний вирок суду без змін.

18 грудня 2025 року, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, оскільки з дня вчинення кримінального правопорушення, відповідальність, за яке передбачена ч. 2 ст. 367 КК України, минуло більше п`яти років. Захисник підтримала заявлене клопотання.

Прокурор не заперечив проти розгляду клопотання.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги та заявленого клопотання, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2024 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано.

Разом з тим, незалежно від висновків суду І інстанції та заперечення обвинуваченим під час судового розгляду в суді першої інстанції своєї причетності до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, колегія суддів, з огляду на наявність клопотання обвинуваченого та його захисника про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтриманого обвинуваченим у судовому засіданні, не вбачає достатніх правових підстав для продовження апеляційного розгляду, оскільки закриття кримінального провадження, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності є обов`язком, а не правом суду.

Заявляючи клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, встановлених ч. 1 ст. 49 КК України, обвинувачений ОСОБА_8 надав свою згоду на закриття кримінального провадження з цієї підстави, незважаючи на те, що така підстава для закриття кримінального провадження не є реабілітуючою.

Зазначене узгоджується із позицією Касаційного кримінального суду Верховного суду, викладеною у постанові від 02.04.2024 (справа № 760/6513/17, провадження № 51-5496 км 21), де окрім іншого, вказано, що суд апеляційної інстанції, з урахуванням приписів ст. 286 КПК України, зобов`язаний невідкладно розглянути клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, ухваливши рішення про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

При цьому, апеляційним судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_8 як право та підстави на звільнення від кримінальної відповідальності зі сплином строків давності, так і наслідки такого звільнення, у тому числі й те, що така підстава для закриття кримінального провадження не є реабілітуючою.

Відповідно до вимог, передбачених ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує вирок і закриває кримінальне провадження.

Згідно з приписами, передбаченими п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Як прямо передбачено ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули строки, зокрема: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 367 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років, ОСОБА_8 вчинив у період з 01.01.2020 по 23.06.2020.

Тобто з дня вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення і до цього часу минули строки притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з чим ОСОБА_8 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, оскільки останній не тільки надав свою згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а й заявив про це відповідне клопотання, яке, відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, має бути розглянуто невідкладно.

Будь-яких обставин, які б свідчили про наявність підстав для зупинення перебігу строку давності, зокрема даних про вчинення ОСОБА_8 нового кримінального правопорушення чи вчинення умисних дій, направлених на ухилення від досудового розслідування або суду, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Таким чином, клопотання обвинуваченого про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття з цих підстав кримінального провадження підлягає задоволенню, оскільки воно ґрунтується на вимогах закону та не суперечить даним, які наявні у матеріалах кримінального провадження №0000038 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та враховуючи, що вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2024 року не набув чинності, тому вважає за необхідне його клопотання задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України, закрити.

У зв`язку з цим, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 284, 405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора частково задовольнити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження задовольнити.

Вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2024 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов прокурора про стягнення із ОСОБА_8 завданої шкоди залишити без розгляду.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів на суму 6864,40 грн віднести на рахунок держави.

Скасувати застосовані ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 червня 2021 року заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна земельної ділянки з кадастровим номером :03:006:0078, площею 0.0953 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , а також будинку, житловою площею 21,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (частка 1/1), що належать ОСОБА_8 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4