Справа № 302/1097/24
Провадження № 1-кс/302/350/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

07 листопада 2025 року селище Міжгір`я Закарпатської області

Слідчий суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника СВ відділення поліції № 2 Хустського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_4 , погоджене з начальником Міжгірського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_3 , в кримінальному провадженні відомості про яке 07.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000154, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 Кримінального кодексу України (далі КК України), про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхній Студений Міжгірського району Закарпатської області та мешканця АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

07.11.2025 заступник начальника СВ відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 ..

Досудовим слідством встановлено, що на протязі кінця липня та початку серпня 2024 року ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті здійснити незаконне переправлення осіб чоловічої статі з числа громадян України віком від 18 до 60 років, яким у зв`язку з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69 "Про загальну мобілізацію", заборонено виїзд через державний кордон України та отримати винагороду, почав підшуковувати осіб, які мають на меті здійснити перетин кордону поза офіційними пунктами пропуску державного кордону.

Надалі, переслідуючи корисливу мету, 23 липня 2024 року на залізничному вокзалі у с-щі Воловець Мукачівського району Закарпатської області ОСОБА_5 за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючим в АДРЕСА_2 , якого відвіз по місцю свого проживання для очікування подальшого переправлення через кордон.

Окрім того, 30 липня 2024 року залізничному вокзалі у с-щі Воловець Мукачівського району Закарпатської області ОСОБА_5 за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючим в АДРЕСА_3 якого також відвіз по місцю свого проживання для очікування подальшого переправлення через кордон.

В подальшому, маючи корисливий мотив та з метою отримання більшого збагачення за рахунок кількості осіб, ОСОБА_5 почав підшуковувати осіб, які мають на меті здійснити перетин кордону поза офіційними пунктами пропуску державного кордону по місцю свого проживання в с. Торунь Хустського району Закарпатської області де на початку серпня 2024 року мав декілька зустрічей та розмов з місцевими мешканцями, а саме з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючим в АДРЕСА_4 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючим в АДРЕСА_5 , під час яких обумовлювали грошову винагороду за успішне перетинання кордону та надавав інформацію щодо зручних маршрутів, часу і місця незаконного перетинання та рекомендував взяти з собою плавзасоби, які можуть полегшити досягнення мети у виді переплаву через річку Тиса до однієї з іноземних країни і за вказані послуги повідомив, що їм необхідно сплатити грошові кошти в сумі 4000 доларів США з кожного на що останні погодились, а ОСОБА_10 запропонував, як оплату за вказані послуги в організації незаконного переправлення через державний кордон України, надати ОСОБА_5 свій автомобіль «Nissan Terrano» номерний знак іноземної реєстрації НОМЕР_1 , що і зробив надалі перед безпосереднім виїздом.

Окрім того, всім особам, яких ОСОБА_5 планував переправити через державний кордон України, під час особистих зустрічів, здійснюючи організацію незаконного переправлення даних осіб через державний кордон України, з корисливих мотивів, роз`яснив, що рух буде на транспортному засобі марки «Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_2 він особисто відвезе їх до населеного пункту с-ще. Солотвино, Тячівського району, Закарпатської області, де їх буде передано іншій невстановленій особі для подальшого переправлення через державний кордон по річці Тиса та дасть необхідні вказівки і поради, щодо його перетину, при цьому забезпечить безперешкодний проїзд через блок пости, які встановлені на маршруті їх руху з с. Торунь, Хустського району Закарпатської області до с-ща. Солотвино Тячівського району Закарпатської області.

Реалізовуючи свій план ОСОБА_5 07 серпня 2024 року близько 05.00 год. разом з всіма особами, які мали намір у незаконному перетині кордону, а саме з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ОСОБА_9 та іншими двома особами перебуваючи за кермом автомобіля марки «Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_2 умисно, з метою незаконного переправлення осіб через державний кордон України, виїхав з с. Торунь Хустського району Закарпатської області по автодорозі Р21 Долина-Хуст.

Прямуючи по дорозі ОСОБА_5 діючи умисно, усвідомлюючи, що перетин державного кордону буде здійснюватися незаконно, поза пунктом пропуску, передбачаючи можливість їх затримання працівниками прикордонної служби, під руху на автомобілі марки «Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_2 проінструктував ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 .. ОСОБА_9 про не повідомлення про організацію ним переправлення через державний кордон України та повідомив, що при зупиненці автомобіля на блокпостах, він буде вести діалог сам, а в разі чого всі повинні повідомити, що рухаються в с. Липчу Хустського району Закарпатської області будувати монастир разом з іншими двома особами, а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Надалі, 06.08.2024 біля 06.00 год. ОСОБА_5 супроводжуючи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ОСОБА_9 на автомобілі марки «Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_2 та при спробі перетину блокпосту в с. Сойми, Хустського району, Закарпатської області був викритий працівниками прикордонної служби та затриманий разом з особами, які намагалися незаконно перетнути державний кордон України.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 3 ст. 332 КК України.

У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Верхній Студений Міжгірського району Закарпатської області та мешканець буд. АДРЕСА_1 , одружений, громадянин України, з вищою освітою, працюючий священнослужителем Святовведенського храму с. Торунь, раніше не судимий, на утриманні перестарілих осіб немає.

11.09.2024 ОСОБА_5 оголошено про підозру в порядку ст. 111 КПК України у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України за кваліфікуючими ознаками організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянні вчиненню таких дій порадами, вказівками та наданням засобів, вчинене щодо кількох осіб за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: повідомленням про виявлення кримінального правопорушення з НОМЕР_3 прикордонного загону ДПС України від 07.08.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 08.08.2024; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 від 16.08.2024; журналом судового засідання №3213772 під час проведення допиту свідка в суді в порядку ст. 225 КПК України; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 08.08.2024; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 від 20.08.2024; журналом судового засідання №3213467 під час проведення допиту свідка в суді в порядку ст. 225 КПК України; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 08.08.2024; журналом судового засідання №3213258 під час проведення допиту свідка в суді в порядку ст. 225 КПК України; протоколом впізнання особи за фотознімками за участю свідка ОСОБА_10 від 07.08.2024; протоколом пред`явлення речей для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_10 від 07.08.2024; протоколом огляду предмета (мобільного телефону) свідка ОСОБА_10 від 07.08.2024; протоколом пред`явлення речей для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_9 від 07.08.2024; протоколом впізнання особи за фотознімками за участю свідка ОСОБА_9 від 07.08.2024; протоколом огляду предмета (мобільного телефону) свідка ОСОБА_9 від 07.08.2024; протоколом пред`явлення речей для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_8 від 07.08.2024; протоколом впізнання особи за фотознімками за участю свідка ОСОБА_8 від 07.08.2024; протоколом огляду предмета (мобільного телефону) свідка ОСОБА_8 від 07.08.2024; протоколом огляду предмета (мобільного телефону) ОСОБА_5 від 08.08.2024; протоколом огляду місця події (транспортного засобу марки Nissan Terrano» номерний знак іноземної реєстрації НОМЕР_1 ) від 12.08.2024; протоколом огляду місця події (транспортного засобу марки Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_2 ) від 10.08.2024.

Вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Повідомлення про підозру ОСОБА_5 повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990, п. 32, Series А, N 182).

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

Згідно ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

З метою запобігання вчинити підозрюваним ОСОБА_5 будь-якої з вищеописаних дій, виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме застосування йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

Крім цього, за допомогою застосування до ОСОБА_5 заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого ним кримінального правопорушення.

Таким чином, орган досудового розслідування вважає, що є обґрунтовані підстави для застосування підозрюваному ОСОБА_5 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки із вищеперерахованих обставин інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вищеописаним ризикам та забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Так, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких і за який йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

В ході досудового розслідування встановлено, що 11.09.2024 слідчим слідчої групи заступником начальника СВ ВП №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 було надіслано повістку про виклик підозрюваного ОСОБА_5 на 10.00 год 17.09.2024, для проведення процесуальних дій, зокрема проведення допиту. Однак в зазначений час останній не з`явився, про причини своєї неявки орган досудового розслідування не повідомив.

11.12.2024 отримано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості щодо перетину державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України підозрюваним ОСОБА_5 де з отриманої відповіді встановлено, що інформації щодо останнього в Базі даних не виявлено.

Однак, на виконання доручення (№ 22/106/28-2-2025 від 04.02.2025) у кримінальному провадженні №0000154 від 07.08.2024 за фактом незаконного перетину державного кордону України, Управлінням Служби безпеки України в Закарпатській області отримано інформацію, про те що, ОСОБА_5 користуючись налагодженими схемами переправлення осіб призовного віку через державний кордон України, 11.09.2024 за невстановлених обставин покинув територію України та оселився в м. Міловіце (Чеська Республіка), де отримав дозвіл на проведення богослужінь в храмі ОСОБА_13 . Факт перебування та проведення літургій ОСОБА_5 в чеському містечку підтверджується протоколом огляду від 11.02.2025 місцевих засобів масової інформації на офіційному Чеському Інтернет-ресурсі https://www.seznamzpravy.cz.

09.10.2024 досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000154 від 07.08.2024 зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України, а підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхній Студений Міжгірського району Закарпатської області та мешканця буд. АДРЕСА_1 , оголошено в розшук, оскільки останній ігнорує явку до слідчого, не з`являвся і не повідомив про місце перебування, засіб зв`язку, що свідчить про те, що підозрюваний і надалі ухиляється від органу досудового розслідування та в подальшому буде ухилятись від слідства та суду.

26 березня 2025 року слідчим суддею Міжгірського районного суду задоволено клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, відомості про яке 07.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000154, яка Закарпатським апеляційним судом залишена без змін.

Цією ж ухвалою визначено, що після затримання ОСОБА_5 і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за його участю, розглядає питання про подальше застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

07.11.2025 о 08 годині 25 хвилин, ОСОБА_5 було затримано у порядку ст. 208 КПК України.

На протязі тривалого часу ОСОБА_5 ігнорував явку до слідчого, не з`являвся і не повідомив про місце перебування, засіб зв`язку, що свідчить про те, що підозрюваний і надалі ухиляється від органу досудового розслідування та в подальшому буде ухилятись від слідства та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Окрім того, підозрюваний ОСОБА_5 перестарілих осіб на утриманні не має, за станом здоров?я здоровий.

Також, на сьогоднішній день в Україні оголошено воєнний стан і частина території держави знаходиться під окупацією ворога та не контролюється Україною і останній може скриватися на непідконтрольних територіях чи пересікти кордон з іншою державою існують реальні ризики, що останній скриється від слідства та суду і надалі, що вже доведено в ході досудового розслідування, так як підозрюваний перебував в іноземній країні Республіці Чехії перетнувши державний кордон України поза межами офіційних пунктів пропуску.

Однак, як встановлено в ході досудового розслідування, що за успішне переправлення осіб через державний кордон підозрюваний мав отримати матеріальні блага у виді грошових коштів у сумі 4000 доларів США та автомобіль «Nissan Terrano» номерний знак іноземної реєстрації НОМЕР_1 , що еквівалентно сумі 4000 доларів США. Разом з тим в матеріалах досудового розслідування містяться відомості про суму 5 500 доларів США за успішне переправлення осіб через кордон, що в свою чергу перевищує суму вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням викладеного, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього зобов`язань, слідчий уважає, що необхідно визначити обсяг застави у розмірі який перевищує вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 , підтримали клопотання із зазначених у ньому підстав.

Підозрюваний та його захисник адвокат ОСОБА_6 заперечили проти задоволення клопотання. Стверджували про необґрунтованість підозри та відсутність ризиків, на які посилається слідчий у клопотанні. Просили при обранні запобіжного заходу, врахувати тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та застосувати заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів.

Вислухавши пояснення та думку слідчого і прокурора, які підтримали заявлене клопотання та просять клопотання задовольнити за підставами, викладеними у ньому, думку підозрюваного ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , які просять застосувати заставу в меншому розмірі, та дослідивши додані до клопотання матеріали й проаналізувавши докази на обґрунтування клопотання у їх сукупності, виходячи з принципів об`єктивності, справедливості та розумності, вважаю, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно змісту ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що: 1) підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1); підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (частина 2).

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до положень п. 1, 2, 3 ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Тримання під вартою, за нормами ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

11.09.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами та доданими до клопотання матеріалами, зокрема витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.08.2024, рапортом чергового від 29.07.2025, рапортом оперуповноваженого ОСОБА_14 від 29.07.2025, повідомленням про виявлення кримінального правопорушення від Управління служби безпеки України в Закарпатській області, протоколом огляду місця події від 29 липня 2025 року, повідомленням про виявлення кримінального правопорушення з НОМЕР_3 прикордонного загону ДПС України від 07.08.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 08.08.2024; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 від 16.08.2024; журналом судового засідання №3213772 під час проведення допиту свідка в суді в порядку ст. 225 КПК України; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 08.08.2024; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 від 20.08.2024; журналом судового засідання №3213467 під час проведення допиту свідка в суді в порядку ст. 225 КПК України; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 08.08.2024; журналом судового засідання №3213258 під час проведення допиту свідка в суді в порядку ст. 225 КПК України; протоколом впізнання особи за фотознімками за участю свідка ОСОБА_10 від 07.08.2024; протоколом пред`явлення речей для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_10 від 07.08.2024; протоколом огляду предмета (мобільного телефону) свідка ОСОБА_10 від 07.08.2024; протоколом пред`явлення речей для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_9 від 07.08.2024; протоколом впізнання особи за фотознімками за участю свідка ОСОБА_9 від 07.08.2024; протоколом огляду предмета (мобільного телефону) свідка ОСОБА_9 від 07.08.2024; протоколом пред`явлення речей для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_8 від 07.08.2024; протоколом впізнання особи за фотознімками за участю свідка ОСОБА_8 від 07.08.2024; протоколом огляду предмета (мобільного телефону) свідка ОСОБА_8 від 07.08.2024; протоколом огляду предмета (мобільного телефону) ОСОБА_5 від 08.08.2024; протоколом огляду місця події (транспортного засобу марки Nissan Terrano» номерний знак іноземної реєстрації НОМЕР_1 ) від 12.08.2024; протоколом огляду місця події (транспортного засобу марки Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_2 ) від 10.08.2024.

Слідчий суддя доходить висновку, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України відповідає критерію обґрунтованості відповідно до практики Європейського суду з прав людини. Зокрема в рішенні у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», ЄСПЛ зробив висновок, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990, п. 32, Series A, N 182). Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

Статтею 183 ч. 1 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, якою передбачено умови, мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити, зокрема, такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під ризиком в кримінальному процесуальному законодавстві мається на увазі невизначена подія, яка з високою мірою можливості може виникнути й потягнути за собою настання несприятливих для органу досудового розслідування обставин, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, які перешкоджають виконанню завдань кримінального провадження.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у органу досудового розслідування існує необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» № 14310/88 від 28 жовтня 1994 року зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Разом з тим, слідчий суддя не відхиляє доводів сторони захисту на користь підозрюваного, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання підозрюваним процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії»).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує вимоги п.п.3,4,5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя бере до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року» термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182). Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів слідчий суддя визначає, що причетність ОСОБА_5 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

Наявні у провадженні докази вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину, у об`ємі як вимагає Закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_5 міг вчинити злочин, оскільки підтверджується наданими стороною обвинувачення матеріалами, детальний перелік яких міститься у клопотанні, та долученими до нього доказами.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Слідчий суддя висновує, що при розгляді клопотання слідчим та прокурором доведено наявність обставин, передбачених ч.1 ст.177 КПК України (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, наявність ризиків, передбачених п.1, п.2, п.3, п.4 ч.1 ст.177 КПК України.

Існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні корисливого злочину, який, відповідно до положень ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, відповідальність за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дев`ять років, що дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 , усвідомлюючи тяжкість покарання, яке може бути призначено йому відповідно до санкції вказаної статті, а також розуміючи невідворотність вчиненого та кримінальної відповідальності за скоєне, може залишити місце проведення досудового розслідування, тим самим ухилитися від кримінального переслідування. Реальність існування зазначеного ризику підтверджується характером кримінального правопорушення, в учиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , об`єктом якого є встановлений порядок перетинання державного кордону України та суспільні відносини з охорони суверенітету України, цілісності й недоторканності її кордонів. Так, підозрюваного ОСОБА_5 було оголошено в розшук, оскільки останній ігнорував явку до слідчого, не з`являвся і не повідомляв про місце перебування, засіб зв`язку, що свідчить про те, що підозрюваний і надалі може ухилятися від органу досудового розслідування та від слідства і суду. Слідчий суддя уважає, що на цій стадії досудового розслідування існує високий ризик того, що підозрюваний, у випадку перебування на свободі, може здійснити повторну спробу незаконного перетину державного кордону й у такий спосіб переховуватись від слідства й суду.

Водночас, відповідно по п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі. Зокрема відповідно до п.36 рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Слідчий суддя уважає реальним ризик можливості незаконно впливати, зокрема, на свідків у цьому кримінальному провадженні. Існування цього ризику є підвищеним на цій стадії кримінального провадження, оскільки свідки не допитані судом і під впливом тиску чи підбурювання з боку підозрюваного можуть змінювати показання, що ускладнить виконання завдань кримінального провадження.

Також слідчий суддя уважає реальним ризики вчинення підозрюваним ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Існування цього ризику підтверджується тим, що підозрюваний вчиняючи вказане кримінальне правопорушення, діяв усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання.

Зважаючи на суворість загрожуваного покарання підозрюваний, у випадку перебування на свободі, може чинити спроби перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема підшуковуючи інших осіб, які можуть надати вигідні йому неправдиві показання, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відтак при розгляді клопотання слідчим та прокурором доведено наявність обставин, передбачених п.1 (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення); та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно підозрюваного пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вказаним ризикам, обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 , у виді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, забезпечення його процесуальної поведінки та нівелювання встановлених ризиків. Слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_5 раніше уникав явки на виклик слідчого та переховувався від слідства.

Неможливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту пов`язана з тим, що органом досудового розслідування встановлено, що підозрюваний проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 користуючись налагодженими схемами переправлення осіб призовного віку через державний кордон України, 11.09.2024 за невстановлених обставин покинув територію України та оселився в м. Міловіце (Чеська Республіка), де отримав дозвіл на проведення богослужінь в храмі ОСОБА_13 , а тому обрання відносно нього іншого запобіжного заходу створить передумови для повторного переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та/або суду. Зазначений запобіжний захід не є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, забезпечення його процесуальної поведінки та нівелювання встановлених ризиків.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу.

За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цим ризикам, а також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваного свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування.

З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено вказаними матеріалами існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, тому що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути розцінені як менш небезпечні ніж покарання і процедура виконання покарання, а також беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого злочину, його вік, стан здоров`я, майновий стан та інші обставини, зважаючи на особливу суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_5 для запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо нього запобіжного заходу - тримання під вартою як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років.

Розглядаючи можливість застосування до підозрюваного будь-якого альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя виснував, що наразі достатніми та належними підставами застосування запобіжного заходу у виді тримання стосовно підозрюваного під вартою є не лише очікування завершення досудового розслідування та розгляду справи в суді, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку повністю виправдовує утримання підозрюваного під вартою.

Отже, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя враховує практику Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах Смірнов проти Росії від 24 липня 2003 року; Вемгофф проти Німеччини від 27 червня 1968 року; Штегмюллер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Мацнеттер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Летельєр проти Франції від 26 червня 1991 року та ін.), також тривалість існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину як неодмінна умова законності її продовжуваного тримання під вартою (рішення ЄСПЛ «Геращенко проти України» від 7 листопада 2013 року) та суворість покарання, яке може бути призначено, як слушний елемент в оцінці ризику можливості переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Серйозність висунутих обвинувачень свідчить про те, що державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує (рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України» від 20 травня 2010 року). Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», який враховується слідчим суддею як стала практика правозастосування, тобто в якості правової визначеності, як елемента верховенства права, слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також, слідчий суддя враховує характер та ступінь тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , його вік, матеріальний та сімейний стан.

Будь-яких документів про наявність на теперішній час медичних протипоказань утримання підозрюваного ОСОБА_5 в умовах ізоляції, в ході розгляду клопотання слідчому судді не надано та в судовому засіданні під час розгляду даного клопотання підозрюваним не доведено.

Відповідно до ст.178 КПК України, слідчий суддя, враховую особу підозрюваного ОСОБА_5 , який офіційно не працевлаштований, регулярного доходу та постійного джерела прибутку немає, наявність міцних соціальних зв`язків: одружений, має на утриманні неповнолітню дитину. Відтак, враховуючи обставини, перераховані у ст.178 КПК України, а також доведеність слідчим під час розгляду клопотання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти наведеним під час розгляду клопотання ризикам, оцінюючи ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженню, намагаючись забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, слідчий суддя вбачає, що клопотання слідчого ОСОБА_4 про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно задовольнити і застосувати до нього запобіжний захід тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КПК України слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

З врахуванням положень ч.3 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. В ухвалі слідчого судді зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Враховуючи тяжкість інкримінованого злочину та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом; слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України у розмірі 110 (сто десять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі, на думку слідчого судді, зможе гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч.7 ст.182 КПК України у випадках, передбачених ч.3 або ч.4 ст.183 КПК України, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, встановленому в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до ч.3 ст.183 та ч.5 ст.194 КПК України у разі внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора, суду із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді; 3) повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання, та /або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з свідками сторони обвинувачення; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 6) носити електронний засіб контролю.

Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України, підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника СВ відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, до 05 січня 2026 року, включно.

Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 відраховувати з часу його фактичного затримання - з 08 годин 25 хвилин 07 листопада 2025 року, згідно протоколу затримання від 07.11.2025 року.

Визначити розмір застави в розмірі 110 (сто десять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідає сумі 333 080 (триста тридцять три тисячі вісімдесят) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок: отримувач коштів: ТУ ДСА України в Закарпатській області, код отримувача , банк отримувача: ДКСУ м.Київ, МФО 820172, рахунок отримувача: UA0018501.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що в разі внесення ним застави у визначеному розмірі він підлягає звільненню з-під варти і з того моменту буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

В разі внесення заставодавцем визначеної в ухвалі суми застави, зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 виконувати такі обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора, суду із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді; 3) повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання, та /або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з свідками сторони обвинувачення; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 6) носити електронний засіб контролю.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити - два місяці з моменту внесення застави.

Попередити підозрюваного ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 15-00 годині 10 листопада 2025 року.

Слідчий суддяОСОБА_1