Справа № 372/2280/25
Провадження № 1-кп-278/25
В И Р О К

іменем України

10 листопада 2025 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Обухів, Київської області, громадянин України, з середньою освітою, неодруженого офіційно, який офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 31.03.2025 року Обухівським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 382 КК України із призначенням покарання у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 мешкав в одному будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 , тобто останні спільно проживали, були пов`язані спільним побутом і мали взаємні права та обов`язки, але не перебували у шлюбі.

Разом з тим, ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно, у період з 30 травня 2024 року по 13 лютого 2025 року, систематично вчиняв відносно своєї співмешканки ОСОБА_6 домашнє насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні її честі і гідності, застосуванні фізичної сили, за наступних обставин:

Так, 30 травня 2024 року близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою своїй співмешканці ОСОБА_6 , чим вчинив психологічне насильство та у подальшому притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення вказаних дій за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Разом з тим, 17 червня 2024 року близько 20 години 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, вчинив конфлікт відносно співмешканки, в ході якого погрожував та штовхнув останню, чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру та у подальшому притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення вказаних дій за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, 22 червня 2024 року близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї цивільної дружини ОСОБА_6 домашнє насильство фізичного характеру, а саме штовхав її та хапав за горло, чим міг завдати шкоди її фізичному здоров`ю та у подальшому притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення вказаних дій за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Також, 22 червня 2024 року близько 23 години 45 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї цивільної дружини ОСОБА_6 домашнє насильство фізичного характеру, а саме намагався вичинити бійку з останньою та у подальшому притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення вказаних дій за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Разом з тим, ОСОБА_4 , будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно своєї співмешканки ОСОБА_6 , діючи систематично, умисно, вчинив відносно останньої психологічне та фізичне насильство, за наступних обставин:

Так, 02 січня 2025 року, близько 18 години 30 хвилин, точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , знаходячись за місцем проживання, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення систематичного домашнього насильства, вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 , в ході якої висловлювався грубою нецензурною лайкою відносно останньої, тим самим принизив її честь та гідність, що полягало в принизливих словах, залякуванні та нездатності потерпілої захистити себе від психологічного насильства.

Крім того, 07 січня 2025 року, близько 22 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 , переслідуючи при цьому прямий умисел на заподіяння систематичного домашнього насильства, що проявилось у словесних образах нецензурними словами, які принижують честь і гідність ОСОБА_6 , чим вчинив систематичне психологічне насильство над останньою, а також наніс останній не менше одного удару кулаками правої та лівої рук по обличчю ОСОБА_6 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді периорбітальних гематом, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, тим самим вчинив систематичне фізичне насильство над ОСОБА_6 .

Разом з тим, 06 лютого 2025 року, близько 02 години 00 хвилин, точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи на відкритій ділянці місцевості по вул. Грушка в с. Слобідка Обухівського району Київської області, схопив свою співмешканку ОСОБА_6 за волосся, та почав тягнути її за собою, в напрямку будинку, в якому проживають останні, внаслідок чого остання впала на асфальтне покриття дороги, а ОСОБА_4 продовжив тягнути її за волосся по асфальтному покриттю. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_6 завдано тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лобної ділянки, що за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я, та саден на нижніх кінцівках, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Так, внаслідок психотравмуючих сімейних обставин (дій ОСОБА_4 ), у ОСОБА_6 зафіксовано комплекс негативних психоемоційних змін у вигляді сталої психоемоційної напруги з підвищеною тривожністю, погіршеним настроєм, страхом за здоров?я та безпеку, що призводить до погіршення її соціального функціонування та істотного зниження загальної якості життя.

Дії ОСОБА_4 призводять до психологічних страждань потерпілої ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне фізичне та психологічне насильство щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних та фізичних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої особи, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, обставини викладені в обвинувальному акті підтвердив, просив обмежити дослідження доказів лише його допитом.

Захисник просив обмежитись дослідженням доказів допитом обвинуваченого.

Прокурор у судовому засіданні просив обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого для визначення міри покарання

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів, та ухвалив обмежитись допитом обвинуваченого, дослідженням висновків судово-медичних експертиз, які доводять ступінь завданих тілесних ушкоджень потерпілій, постанов суду про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП та заяв потерпілої до поліції про вчинення щодо неї протиправних дій ОСОБА_4 .

Таким чином, суд кваліфікує умисні протиправні дії ОСОБА_4 як вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних та фізичних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої особи, тобто за ст. 126-1 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , з урахуванням статей 50, 65 КК України, суд враховує обставини справи, ступінь вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання скарг не має, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у межах статті 126-1 КК України у вигляді пробаційного нагляду, оскільки на думку суду виправлення особи за такого покарання можливе, є необхідним і достатнім та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, але, зважаючи на інтереси потерпілої особи, із покладанням на ОСОБА_4 обмежувального заходу, передбаченого ч. 1 ст. 91-1 КК України.

Суд при призначення покарання в цьому кримінальному провадженні враховує вирок Обухівського районного суду Київської області від 31 березня 2025 року в справі № 372/855/25, відповідно до якого ОСОБА_4 визнаний винуватим за ч. 1 ст. 382 КК України із призначенням покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 н.м.д, що дорівнює 8500 грн. Покарання станом на день ухвалення судового рішення в цій справі не виконано.

Відповідно до ч. 1ст. 71 КК України в разі, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Верховного суду, викладеного в постанові від 01.06.2020 року суди, призначаючи остаточне покарання, повинні застосовувати правила, передбачені ст. 71 КК, якщо кримінальне правопорушення вчинено саме після постановлення попереднього обвинувального вироку, а не після набрання ним законної сили.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Обухівського районного суду Київської області від 31.03.2025 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

До повного відбуття покарання за вироком від 31.03.2025, а саме не сплативши штраф у розмірі 8500 грн., ОСОБА_4 року вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126-1 КК України.

Суд враховує те, що відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Між тим, на думку суду, указана норма закону не виключає можливість застосування положень ст. 71 КК України у випадку призначення покарання за сукупністю вироків, одним із яких призначене покарання у виді штрафу. Так, положеннями ст. 71 КК України не робиться будь-яких виключень для призначення покарання за сукупністю вироків у порядку, передбаченому ч.1 ст. 71 КК України, якщо одним із вироків призначене покарання у виді штрафу.

Суд вважає, що положення ст. 72 КК України, у тому числі і її третьої частини стосуються можливості поєднання призначених покарань різних видів у одне покарання при призначенні його за сукупністю злочинів та сукупністю вироків і не виключає можливості призначення за окремі злочини покарань тих видів, які не підлягають складанню із іншими покараннями. У разі призначення покарання, яке згідно з ч. 3ст. 72 цього Кодексу за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст. 71 КК України та визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

В ході досудового розслідування цивільний позов не заявлявся.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні, долю речових доказів визначити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 369, 370, 374, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у вигляді пробаційного нагляду строком 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки згідно ч. 2 ст. 59-1 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти орган пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без дозволу органу пробації.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду строком один рік та штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 8500 гривень, який розстрочений ухвалою суду від 03.07.2025 № 372/855/25, та який на підставі ч.3 ст. 72 КК України слід виконувати самостійно.

Роз`яснити засудженому наслідки ухилення від відбування покарання - пробаційного нагляду у вигляді притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 389 КК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід у вигляді обов`язку проходження програми для кривдників строком - один місяць.

Речові докази у вигляді медичної документації, а саме довідки від 08.10.2025 на 1 арк,. від 06.02.2025 на 1 арк. аудіозаписи із зверненнями на спеціальну лінію «102» зберігати при матеріалах кримінального провадження

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Згідно ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після його перегляду в апеляційному порядку.

Вирок після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1