Справа № 362/4879/25
Провадження № 1-кп/362/616/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засіданні ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000765 від 26 червня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Овруч Житомирської області, громадянки України, яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000765 від 26 червня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченій у виді тримання під вартою, просив його задовольнити.

Захисник заперечив щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченій, просив в його задоволенні відмовити у зв`язку з тим, що воно не є обґрунтованим, зокрема в частині зазначення ризиків, оскільки обвинувачена проживає разом з мамою, має двох неповнолітніх дітей, тобто в неї наявні сталі соціальні зв`язки в місці проживання, обвинувачена не має закордонного паспорту, тому не може виїхати за кордон і, таким чином, ухилитися від покладених на неї судом обов`язків. Крім того, в обвинувальному акті нічого не вказано про те, що обвинувачена передавала інформацію представнику РФ, тому ризик продовження вчинення протиправних дій також відсутній. Практика Європейського суду вказує на те, що, в такому разі, до обвинуваченої необхідно застосувати альтернативні види примусових заходів, тому захисник заявив клопотання про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту або взяття обвинуваченої на поруки.

Обвинувачена підтримала думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши клопотання прокурора про продовження обвинуваченій запобіжного заходу, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Таким чином, суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 178 КПК України, судом при вирішенні клопотання враховуються, дані про особу обвинуваченого, його репутація, відомості щодо наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання, вік та стан його здоров`я, відсутність відомостей про наявність постійного місця роботи та джерел доходу, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Взяття під варту, відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має задовольняти вимогу пропорційності, що викладено у рішенні ЄСПЛ від 18.03.2008 р. у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), а тому тримання обвинуваченого під вартою є необхідним для забезпечення їх присутності в суді, та інші, менш суворі заходи, не є достатніми для досягнення цієї цілі.

Так, відносно ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 травня 2025 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області 17.07.2025 продовжено до 14.09.2025. Станом на 17.07.2025 судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Обґрунтованість обрання та продовження такого запобіжного заходу та наявність вказаних ризиків була предметом перевірки Київським апеляційним судом, який ухвалою від 04.09.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишив без задоволення, а ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2025 року - без зміни.

Таким чином, строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 закінчується 14.09.2025. Станом на 04.09.2025 Київським апеляційним судом підтверджено наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши учасників судового розгляду, розглянувши наявні в справі письмові матеріали, суд приходить до висновку, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявний, враховуючи тяжкість інкримінованого злочину, суворість передбаченого покарання, а саме: ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, за яке передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Суд бере до уваги зауваження захисника про відсутність в обвинуваченої закордонного паспорту, однак звертає увагу, що це не може перешкодити їй переховуватися від суду на території України та не спростовує наявність вказаного ризику. Також суд приймає до уваги зауваження захисника про наявність в обвинуваченої двох неповнолітніх дітей та спільне проживання разом з матір`ю, що може свідчити про наявність тісних соціальних зв`язків обвинуваченої в місці її проживання, однак, разом з тим, обвинуваченій інкримінується вчинення злочину проти основ національної безпеки України, громадянкою якої вона є, суворість покарання за яке може стати потужним мотивом для ухилення від суду та в подальшому від покарання навіть попри наявність сім`ї.

Обвинуваченій ОСОБА_4 інкримінується надання інформації невстановленій особі, яка на даний час органом досудового розслідування достеменно не встановлена, тому наявний ризик вільного спілкування та впливу на вказану особу з метою координації їх спільних дій, приховування чи знищення слідів злочину, тому ризики, передбачені п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявні.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, також наявний, оскільки ОСОБА_4 інкримінується вчинення декількох епізодів несанкціонованого поширення інформації про розташування Збройних Сил України, яка не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України та іншими уповноваженими державними органами, за можливості їх ідентифікації на місцевості, вчинене в умовах воєнного стану, а саме: спочатку 17 травня 2024 з вікна свого помешкання вона здійснила відеозапис, який одразу в ході особистого листування несанкціоновано надіслала (поширила) невстановлений особі, вказавши місце дислокації військової частини ЗС України НОМЕР_1 з можливістю її ідентифікації на місцевості. У вчиненні вказаних дій вона не розкаялася, не пошкодувала, а, навпаки, в подальшому, як вбачається з обвинувального акта, продовжила свої неправомірні дії та 18 травня з 01 год. 45 хв. по 01 год. 55 хв. з вікна свого помешкання здійснила 5 відеозаписів, на яких зафіксувала місце знаходження території аеродрому та 18.05.2025 з 02:44 год по 03:20 год здійснила 4 відеозаписи, на яких зафіксувала та повідомила про наслідки влучання засобів повітряного нападу рф в склад боєкомплекту. Вищевказана протиправна діяльність ОСОБА_4 була припинена нею не з власної волі, а у зв`язку із виявленням її за допомогою слідчих (розшукових) дій. Таким чином, враховуючи все вище зазначене, суд приходить до висновку, що ризик продовження вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень наявний. Захисник вказує на те, що в обвинувальному акті відсутня інформація про те, що обвинувачена передавала інформацію представнику РФ, однак не залежно від того, кому саме імовірно передавала інформацію обвинувачена, це може зашкодити основам національної безпеки України, що під час дії воєнного стану має вирішальне значення при прийнятті рішення про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 , суд враховує та оцінює особу останньої, яка обвинувачується у вчиненні, відповідно до ст. 12 КК України, тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а саме: їй інкримінується передача під час дії воєнного стану інформації про розташування Збройних Сил України з ідеологічних мотивів, оскільки вона має вороже ставлення до української влади, політичного та військового керівництва, а також сповідує ідеї проросійської спрямованості, перебуває під інтелектуальним впливом російської імперської ідеології. Крім того, у суду є обґрунтовані підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що були підтверджені Київським апеляційним судом станом на 04.09.2025, на даний час не відпали і не змінилися.

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», відповідно до якої «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Таким чином, з врахуванням даних про особу обвинуваченої, суд, не вирішуючи такі питання як обґрунтованість обвинувачення чи вагомість доказів, приходить до висновку, що зміна ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на один із більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та виконання обвинуваченою покладених на нею обов`язків.

За таких обставин клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити відносно обвинуваченої запобіжний захід у виді тримання під вартою, що не суперечитиме вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. З тих самих підстав усне клопотання захисника про зміну обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту чи передачі її на поруки не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом з тим, враховуючи дію на даний час воєнного стану, у відповідності до положень ч. 5 ст. 183 КПК України з метою забезпечення запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи обставини, що стали підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не визначає ОСОБА_4 розмір застави, оскільки вона обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Керуючись ст.ст. 110, 177, 183, 314, 315-317, 369, 371, 372, 474 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції строком на 60 днів.

Ухвала про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 закінчує свою дію «09» листопада 2025 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченій негайно після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 532 КПК України, та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений 16 вересня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1