Справа № 362/4244/25
Провадження № 1-кп/362/589/25
ВИРОК

Іменем України

30.10.2025 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області під головуванням судді ОСОБА_1 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження (№ ЄРДР № 0000166 від 03.05.2025) за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, ОСОБА_2 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Путрівка Фастівського району Київської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , має середню спеціальну освіту, не одружений, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням,

Учасники провадження:

секретар судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

06.04.2025 під час дії воєнного стану, близько 12 год 15 хв ОСОБА_2 , перебуваючи в приміщенні торгівельного центру «Імперія», а саме: знаходячись коло платіжного терміналу банку «ПриватБанк», маючи намір здійснити зняття готівки з належної йому банківської картки банку «ПриватБанк», виявив в середині терміналу банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_6 і є офіційним документом.

Після цього ОСОБА_2 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, таємно від оточуючих шляхом вільного доступу привласнив банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_6 і яку останній втратив з власної необережності, та в подальшому залишив собі, після чого направився до місця своєї реєстрації, що за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Привласнивши вказані документи, ОСОБА_2 не вчинив жодних дій щодо їх повернення та покинув місце вчинення проступку, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, цього ж дня 06 квітня 2025 ОСОБА_2 , прибувши до місця своєї реєстрації, що за адресою: АДРЕСА_1 , у останнього виник умисел на заволодіння чужим майном, а саме: грошовими коштами, які знаходяться на банківській картці АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_6 .

Після цього ОСОБА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в період часу з 15 год 24 хв по 19 год 01 хв, відвідуючи магазин «Продукти», який розташований за адресою: вул. Путрівська, 89, с. Путрівка Фастівського району Київської області, здійснив купівлю товарів та в подальшому оплату викраденою картою за допомогою безконтактної оплати.

Своїми умисними діями ОСОБА_2 спричинив ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 5298,79 грн.

Позиція учасників судового провадження

Позиція сторони захисту

Обвинувачений ОСОБА_2 в судовому засіданні винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю і, не оспорюючи фактичні обставини, про які зазначено в обвинувальному акті, місця та часу їх вчинення, з приводу пред`явленого йому обвинувачення, показав, що хотів зняти гроші, вставив свою картку в банкомат, однак йому це не вдалося щось заважало. Виявилось, що в банкоматі хтось забув свою картку. Він вийняв цю картку і поклав собі до кишені. В подальшому скористався нею і здійснив оплату певних товарів.

Показання ОСОБА_2 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

В судових дебатах обвинувачений вказав, що частково виплатив потерпілому шкоду, в найближчий час відшкодує шкоду повністю. Щодо цивільного позову зауважив, що не має можливості відшкодувати моральну шкоду в розмірі, в якому просить потерпілий, оскільки має інвалідність ІІ групи, через це йому важко знайти роботу, має на утриманні малолітню дитину.

Позиція сторони обвинувачення

В судовому засіданні прокурор зазначив, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_2 кримінальних правопорушень знайшли своє підтвердження в повному обсязі, його дії кваліфіковано вірно і обґрунтовано, а винуватість обвинуваченого повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами.

Зважаючи на те, що свою вину за інкримінованим обвинуваченням ОСОБА_2 визнав повністю, просив суд здійснювати розгляд кримінального провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КК України.

В судових дебатах прокурор просив призначити щодо обвинуваченого остаточне покарання у виді позбавлення волі, звільнити на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, а також покласти обов`язки на підставі ст. 76 КК України.

Позиція потерпілого

Потерпілий підтвердив фактичні обставини, про які зазначено в обвинувальному акті, місце та час їх вчинення, не заперечував щодо розгляду кримінального провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КК України, вказав, що майнова шкода йому частково відшкодована. В судовому зсіданні уточнив свої позовні вимоги та вказав, що він оцінює заподіяну йому шкоду в сукупності в 10000 грн., з яких 5298,79 грн. це майнова шкода, а решта моральна.

В судових дебатах не наполягав на реальній мірі покарання, вказав, що не заперечує щодо звільнення обвинуваченого від покарання із випробуванням.

Обсяг та порядок дослідження судом доказів

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст обставин кримінального провадження, чи немає сумнівів у добровільності позиції, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують обвинуваченого, та матеріалів щодо речових доказів.

Висновки суду щодо пред`явленого обвинувачення

Вина обвинуваченого ОСОБА_2 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінальних правопорушень за викладених у обвинувальному акті обставин, визнанням своєї вини.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, та за ч. 1 ст. 357 КК України як привласнення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів.

Мотиви призначення покарання. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до кримінальних проступків (ч. 1 ст. 357 КК України) та тяжких злочинів (ч. 4 ст. 185 КК України), конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав повністю, частково відшкодував шкоду), особу обвинуваченого, а саме: раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є людиною з інвалідністю ІІ групи, ніде не працює, має на утриманні малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити йому покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді пробаційного нагляду, а за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкцій цих статей та визначити остаточне покарання на підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, що відповідатиме завданням та цілям кримінального покарання, та сприятиме виправленню обвинуваченого, а також буде достатнім для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, враховуючи наявність декількох пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, відношення до скоєного, відсутність тяжких наслідків, часткове відшкодування шкоди, позицію прокурора та потерпілого, висловлену на судових дебатах, суд вважає за можливе відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вирішення цивільного позову

Вирішуючи питання щодо цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому він, враховуючи уточнені в судовому засіданні позовні вимоги, просив стягнути з останнього на свою користь 10000 грн., а саме: 5298,79 грн. майнової шкоди та 4701,21 грн моральної шкоди, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 йому заподіяно матеріальної шкоди на суму 5298,79 грн., в зв`язку з цим в у нього погіршився стан здоров`я підвищився тиск, з`явилась тривожність, порушився сон. Гроші, які були зняті з його картки обвинуваченим, були потрібні для придбання ліків, які він має постійно приймати. Те, що він самостійно збирав докази (неодноразово їздив до поліції, звертався до банку, спілкувався з працівниками магазину, зустрічався з особою, яка зняла гроші з картки) спричинило для нього психоемоційні страждання, стрес, погіршення здоров`я, що і виражається у моральній школі, яку він оцінює в 4701,21 грн.

На підтвердження обґрунтування своїх вимог позивачем надано:

- витяг з ЄРДР;

- виписку з банку;

- копію пенсійного посвідчення, виданого 26.02.2008, відповідно до якого він має 2 групу інвалідності за загальним захворюванням;

- довідку з Київського інституту серцево-судинної хірургії від 26.07.2004, відповідно до якої ОСОБА_6 має ЕХО ознаки кардіосклерозу; патологій і рідини в полості перикарда немає;

- виписку із медичної карти стаціонарного хворого, з якої вбачається, що ОСОБА_6 18.06.2012 був госпіталізований до Васильківської ЦРЛ з діагнозом гострий ІМ задньодіафрагмальної ділянки лівого шлуночка, атеросклеротичний та постінфарктний (2004 р.) кардіосклероз ІІІ ст. 06.07.2012 виписаний;

- консультативний висновок від 21.09.2012, відповідно до якого у ОСОБА_6 діагностовано постінфарктний кардіосклероз ІМ в 2004 р., повторний ІМ в 2012 р. Стан після стентування правої коронарної артерії двома стентами в 2004. Стенокардія напруги ІІ. В зв`язку з цим консервативного лікування не потребує, потрібне амбулаторне лікування під наглядом лікаря; повторна консультація не потрібна.

Згідно зі ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Виходячи з вимог ст. 11 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також з вимог ст. 60 ЦПК України, яка зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди потерпілому суд зазначає наступне.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

У судовому засіданні знайшла своє підтвердження наявність безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями обвинуваченого і матеріальною шкодою, заподіяною потерпілому в розмірі 5298,79 грн.

Разом з тим, в судовому засіданні з показів потерпілого і обвинуваченого вбачається, що обвинувачений повернув 4000 грн. потерпілому в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.

Таким чином, суд задовольняє вимогу щодо стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди в частині неповерненої суми, а саме: 1298,79 грн.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди потерпілому суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

При цьому суд приймає до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц вказує, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Дослідивши надані позивачем докази на обґрунтування позовних вимог, суд звертає увагу, що вони підтверджують наявність у нього на даний час ІІ групи інвалідності та вказують на те, що у 2004 та 2012 році мав проблеми з серцем. Жодних доказів, які б вказували на погіршення стану здоров`я потерпілого на даний час внаслідок протиправних дій обвинуваченого суду не надано.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до переконання, що потерпілому була завдана моральна шкода, оскільки внаслідок вчинення кримінального правопорушення щодо нього він зазнав душевних, психічних переживань, спричинених вимушеними змінами в його житті у зв`язку із втратою коштів в сумі 5298,79 грн.

Суд не бере до уваги обґрунтування позивачем отриманої ним моральної шкоди необхідністю збирання доказів, оскільки доказування вини особи в даній категорії справ покладається на державу, а не на потерпілого. Що ж до збирання доказів, які обґрунтовують вказаний позов, то суд звертає увагу на те, що отримання моральної шкоди має бути причиною звернення до суду, тобто передувати йому, а не виникати в результаті необхідності доказування її отримання, що є безумовним обов`язком позивача. Вказані незручності виникли як результат самостійного рішення позивача реалізувати своє право на звернення до суду за відшкодуванням моральної шкоди, яку він отримав в результаті втрати грошових коштів в сумі 5298,79 грн.

При вирішенні питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер вчинених обвинуваченим ОСОБА_2 умисних діянь, які є кримінальними правопорушеннями проти власності, а також характер страждань потерпілого ОСОБА_6 , наявність негативних змін у його житті, а також те, що потерпілий втратив банківську картку з власної необережності, а не внаслідок протиправних дій обвинуваченого, який скористався такою недбалістю потерпілого, однак на даний час повернув частину витрачених коштів і має намір повернути іншу суму, що залишилася, в найближчий час. Тому суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог потерпілого щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 2000 гривень, оскільки розмір моральної шкоди, про який просить потерпілий ОСОБА_6 є надто завищеним та більшим, ніж достатньо для розумного задоволення його потреб, і може призвести до безпідставного збагачення потерпілого за рахунок обвинуваченого, який є людиною з інвалідністю ІІ групи, ніде не працює і має на утриманні малолітню дитину.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Витрати на залучення експерта відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Питання щодо речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373- 374, 381-382 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_2 остаточне покарання - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування призначеного остаточного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_2 наступні обов`язки:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, або роботи;

3)не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 1298,79 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Речові докази у провадженні:

- відеозапис, який міститься на оптичному носії DVD-R диску з присутніми на ньому написами на глянцевій стороні «CMDR47G-CFMWM03-6865 65GP1002»; відеозаписи, які містяться на оптичному носії СD-R диску з присутніми на ньому написами на глянцевій стороні «CD-R 80CWLHT-1744 DB68», який зберігається при матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду, окрім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, може бути подана до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1