ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №638/6430/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/1164/25 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.115 КК України

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

-обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 лютого 2025 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ізюм Харківської області, громадянина України, українця, не працюючого, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.115 КК України на 9 років позбавлення волі.

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 12 січня 2024 року приблизно о 08:00 год. (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим), знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 під час конфлікту з ОСОБА_9 , який виник на ґрунті неприязних відносин, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер діяння та бажаючи діяти саме таким чином, взяв із кухонного столу кухонний ніж з пластиковою рукояткою коричневого кольору у праву руку та наніс ним по одному удару в ліве та праве стегно ОСОБА_9 , в результаті чого лезо ножа зігнулося і ОСОБА_8 викинув його.

Продовжуючи реалізовувати злочинний умисел на навмисне вбивство ОСОБА_8 взяв з кухонного столу кухонний ніж з білою рукояткою у праву руку та наніс ним один удар в ліве стегно та один удар в область живота ОСОБА_9 , чим спричинив останньому, згідно висновку експерта №12-23/8Брт/24 від 30.03.2024 року тілесні ушкодження у вигляді: колото-різане поранення на передній поверхні лівого стегна в нижній третині на 60 см від підошовної поверхні стопи;колото-різане поранення на передній поверхні лівого стегна в нижній третині на 62 см догори від підошовної поверхні стопи;колото-різане поранення на передній поверхні правого стегна у верхній третині (в пахвовій ділянці) на 65 см догори від підошовної поверхні стопи та на 6,5 см донизу від правої лобкової кістки.

Колото-різані поранення нижніх кінцівок по ступеню тяжкості мають ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (згідно п.п. 2.3.2 а «Правил судово-медичного визначення ступенів тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 р.); сліпе колото-різане поранення живота зліва, яке проникає в черевну порожнину має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя(згідно п.2.1.1, п.2.1.2, п.2.1.3 к, о, п «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 р.).

Від отриманого тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 помер на місці події.

Причиною смерті ОСОБА_9 є масивна крововтрата внаслідок пошкодження стінки черевного відділу аорти в результаті сліпого проникаючого колото-різаного пошкодження живота зліва.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі, в редакції внесених змін, прокурор у кримінальному провадженні ставить питання про скасування вироку, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що судом першої інстанції неповно досліджено докази, належним чином не перевірено доводи сторони захисту та не усунуто сумніви у винуватості обвинуваченого. Указав, що:

-у вироку суд послався на протокол огляду місця події від 12.01.2024 із фототаблицею та флеш-носієм, однак безпосереднього дослідження флеш-носія в судовому засіданні не здійснено, що вплинуло на відсутність будь-яких висновків суду щодо позиції сторони захисту про обставини потрапляння потерпілого ОСОБА_9 до місця проживання ОСОБА_8 ;

-у матеріалах кримінального провадження відсутній технічний запис судового засідання від 10.06.2024 з показаннями свідка ОСОБА_10 , що є порушенням вимог КПК України та підставою для скасування вироку. Зауважив, що вивчення показів вказаного свідка є необхідним для перевірки доводів сторони захисту про обставини потрапляння потерпілого до місця проживання обвинуваченого;

-обвинувачений ОСОБА_8 під час усього судового розгляду змінював покази та наприкінці судового слідства, з найбільш точно побудованою лінією захисту, повідомив, що 12.01.2024 близько 08:00 год. прокинувся від того, що над ним стоїть ОСОБА_9 та б`є його кулаками. В той же час, під час дослідження протоколу слідчого експерименту та відеозапису до нього в судовому засіданні ОСОБА_8 повідомив суду, що прокинувся від того, що ОСОБА_9 кричить на нього за те, що він викликав поліцію за попереднім інцидентом між ними. Зі змісту вироку, а саме з показів свідка ОСОБА_10 , ОСОБА_9 безперешкодно та вільно увійшов до будинку ОСОБА_8 щоб поговорити. Зауважив, що відповідно до висновку експерта №12-14/5Бр/24 від 12.01.2024 у ОСОБА_8 будь-яких інших тілесних ушкоджень, крім тих, які були спричинені 12.01.2024 близько 05:00 год., виявлено не було. На думку прокурора, зазначене вказує на відсутність ознак насильницького вторгнення ОСОБА_9 до житла ОСОБА_8

-судом першої інстанції при оцінці діяння обвинуваченого не були наведені необхідні мотиви щодо підтвердження або спростування відповідності позиції сторони захисту положенням ч.5 ст.36 КК України, зокрема тим положенням, які виключають можливість існування необхідної оборони, її перевищення взагалі;

-з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд лише перерахував назви деяких наданих стороною обвинувачення письмових доказів, зокрема протокол проведення слідчого експерименту з фототаблицею і флеш-носієм за участю ОСОБА_8 . Проте суд не зазначив, які конкретні обставини підтверджуються чи спростовуються цим доказом, не проаналізував його та не надав належної оцінки, у тому числі з точки зору його достатності для прийняття процесуального рішення по суті.

Просить призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що потерпілий ОСОБА_9 вживав наркотичні засоби та зловживав алкогольними напоями, під дією яких був дуже агресивною людиною, влаштовував сварки та бійки. ОСОБА_8 фактично захищався від нападу агресивного ОСОБА_9 та діяв для відвернення протиправного насильницького вторгнення у своє житло. Таким чином, дії ОСОБА_8 підпадають під норму дії ст.36 КК України, а саме «необхідну оборону». Зауважив, що розташування та характер ушкоджень у ОСОБА_9 повністю відповідають показанням ОСОБА_8 про обставини завдання ним ударів ножем з метою припинення нападу з боку потерпілого, який у цей час перебував у положенні лежачи, а ОСОБА_9 над ним. Указав, що під час досудового та судового слідства не було отримано жодного доказу того, що ніж з коричневою рукояткою зігнувся о стегно потерпілого ОСОБА_9 , навпаки, обвинувачений пояснював, що коли він став штрикати ножем з коричневою рукояткою в стегно потерпілого, той забрав у нього цей ніж та зігнувши лезо, викинув його на підлогу. Вважає, що встановлені обставини події свідчать про те, що мало місце протиправне насильницьке вторгнення ОСОБА_9 у житло ОСОБА_8 , яке було вчинене через короткий проміжок часу (4-5 годин) після завдання нападником власнику приміщення удару обухом сокири по потилиці, що призвело до втрати свідомості та значної крововтрати. Просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Указав, що суд першої інстанції не взяв до уваги низку фактів, а саме, що у ході конфлікту ОСОБА_9 завдав йому удар обухом сокири по голові, внаслідок чого він втратив свідомість. Після цього ОСОБА_9 вдруге повернувся до його житла, вибив двері та зухвало напав на нього, коли він спав. Зауважив, що свідок ОСОБА_10 знав, з якою метою ОСОБА_9 йшов до нього з`ясовувати відносини після виклику поліції, а також бачив, як той вибивав двері, однак не зупинив його. Будучи спросоня та усвідомлюючи, що до будинку незаконно проник ОСОБА_9 , який до цього завдав йому удар по голові і продовжував напади, коли він лежав, обвинувачений розцінив дії останнього саме як замах на його вбивство. Наголосив, що не мав наміру вбивати потерпілого, а лише намагаючись відвернути загрозу від себе, став наносити удари ножем у стегна. Коли ОСОБА_9 вихопив ніж, він закрив обличчя однією рукою, іншою взяв другий ніж і вдарив, в результаті чого один із ударів прийшовся в живіт нападника, що призвело до масивної крововтрати та смерті потерпілого. Вважає, що його дії підпадають під норму дії ст.36 КК України, а саме «необхідну оборону». При цьому, перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, прямо передбачених у ст.ст.118, 124 КК України.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити. Апеляційні скарги сторони захисту просив задовольнити частково.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити. Апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурора, обвинуваченого, захисника, перевіривши матеріали провадження, частково повторно дослідивши докази для перевірки доводів сторони обвинувачення та сторони захисту, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, апеляційні скарги обвинуваченого та захисника підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктом 2 ч.3 ст.374 КПК України передбачено, що мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.409 КПК України підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з положень п.5 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та закриває кримінальне провадження в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Частиною 1 ст.115 КК України передбачено відповідальність за умисне вбивство.

Обов`язковою ознакою складу цього кримінального правопорушення є умисна форма вини, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає настання смерті потерпілого та бажає або свідомо припускає такі наслідки.

Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України, суд першої інстанції послався на те, що у судовому засіданні не встановлено обставин перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони, а досліджені докази підтверджують наявність у нього умислу на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , оскільки, завдаючи потерпілому ударів ножем у стегно, а потім у живіт, де знаходяться життєво важливі органи, обвинувачений міг діяти як із прямим умислом (бажав настання смерті), так і з непрямим (свідомо припускав настання смерті), що однаково охоплюється змістом суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, який ухвалений без ретельного аналізу всіх обставин події та їх оцінки і, як наслідок, є помилковим.

Відповідно до ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Згідно зі ст.30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Частиною 1 ст.36 КК України встановлено, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно ч.3 ст.36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Разом із тим, ч.5 ст.36 КК України передбачено, що незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає, не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення.

Тобто закон передбачає винятки із загального правила про те, що при необхідній обороні особа, що захищається, повинна додержуватися визначеної межі, завдаючи шкоду посягаючому. Цими винятками є напад озброєної особи, напад групи осіб або протиправне насильницьке вторгнення у житло чи інше приміщення. У таких випадках шкода, заподіяна особі, яка посягає необмежена ніякими межами, аж до позбавлення посягаючого життя (постанова Верховного суду від 26.04.2028 у справі №342/538/14-к).

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.08.2023 у справі №279/4057/17, закон передбачає, що при необхідній обороні особа, що захищається, повинна додержуватися визначеної межі, завдаючи шкоду посягаючому. Однак у разі нападу озброєної особи, нападу групи осіб або протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення шкода, заподіяна особі, яка посягає, не обмежена ніякими межами, аж до позбавлення посягаючого життя.

Дослідженими у кримінальному провадженні доказами встановлено наступне.

Так, із показань свідка ОСОБА_10 у суді першої інстанції слідує, що взимку 2024 року вранці, точної дати та часу свідок не пам`ятає, по дорозі зустрів ОСОБА_9 , йшли разом по вул. Народній в м. Ізюм Харківської області. ОСОБА_9 сказав, що викликав таксі і попрохав свідка почекати біля будинку ОСОБА_8 . Сам зайшов до обвинуваченого в будинок. Через декілька хвилин свідок почув крики як ОСОБА_8 так і ОСОБА_9 . Свідок зайшов у будинок АДРЕСА_1 , де мешкав обвинувачений, і побачив, що ОСОБА_9 лежить у коридорі, стогне, а ОСОБА_8 ногою б`є останнього в живіт. ОСОБА_9 втратив свідомість, а ОСОБА_8 сказав, що вбив його і викликав поліцію.

Із свідчень свідка ОСОБА_11 слідує, що 12 січня 2024 року приблизно о 05 години йому зателефонував ОСОБА_8 і повідомив, що вони побилися із ОСОБА_9 , останній розбив йому голову обухом сокири. Також обвинувачений сказав, що викликав працівників поліції. Свідок пішов до ОСОБА_8 додому ( АДРЕСА_1 ), там були працівники поліції. У ОСОБА_8 була розбита голова, в спальній кімнаті бачив калюжу крові. Свідок бачив, як ОСОБА_8 підняв з підлоги ніж з білою ручкою. Разом із співробітниками поліції шукали ОСОБА_9 але не знайшли. Обвинувачений відмовився писати заяву на ОСОБА_9 . Після того, як обвинувачений пішов спати свідок пішов до себе додому біля 06 год. 06 год. 20 хв. ОСОБА_8 був у стані алкогольного сп`яніння, бо ввечері разом зі свідком вживали спиртні напої.

Свідок ОСОБА_12 , який працює поліцейським ВРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області повідомив, що в цей день заступив на добове чергування. Була зима, на вулиці був сніг, було близько 3-4 год. ранку. Надійшов виклик про конфлікт з тілесними ушкодженнями на вул. Народній в м. Ізюм Харківської області. Коли приїхали разом із напарником ОСОБА_13 за місцем виклику, ОСОБА_8 повідомив, що під час вживання спиртних напоїв між ним та ОСОБА_9 виник конфлікт, який перейшов у бійку та ОСОБА_9 вдарив господаря будинку обухом сокири по голові. Свідок бачив, що на голові ОСОБА_8 були тілесні ушкодження. В подальшому заявник писати заяву у поліцію відмовився, також відмовився від виклику швидкої допомоги.

Свідок ОСОБА_13 , який працює поліцейським ВРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області повідомив, що в цей день заступив на добове чергування. Надійшов виклик про конфлікт з тілесними ушкодженнями на вул. Народній в м. Ізюм Харківської області. Події відбувались в двадцятих числах січня 2024 року. Коли приїхали разом із напарником ОСОБА_12 за місцем виклику, вдома був ОСОБА_8 , який повідомив, що під час вживання спиртних напоїв між ним та ОСОБА_9 виник конфлікт, який перейшов у бійку та ОСОБА_9 вдарив його обухом сокири по голові. Свідок бачив, що на голові ОСОБА_8 були тілесні ушкодження. На підлозі були сліди крові. ОСОБА_8 був в стані алкогольного сп`яніння. В подальшому заявник писати заяву у поліцію відмовився, також відмовився від виклику швидкої допомоги.

Зазначені обставини отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень на голові підтверджуються висновком судово-медичної експертизи №12-14/5Бр/24 від 12.01.2024, згідно з яким на волосистій частині голови в проекції лівої потиличної ділянки на 14 см догори від зовнішнього слухового проходу мається рана горизонтально орієнтована неправильної веретеноподібної форми з нерівними осадненими та кровоподтьочними краями, в проекції кінців рани проглядаються між тканинні перетинки, дном рани являється підлягаючі м`які тканини, навкруги рани накладання підсохлої крові (а.с.108 т.1).

Із даних протоколу огляду місця події від 12.01.2024 з фототаблицею слідує, що внаслідок отриманого органом поліції повідомлення про смерть ОСОБА_9 , був оглянутий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що двір огороджений парканом з шиферу, на території якого, крім житлового будинку розміщені гараж та сарай, викладені з цегли коричневого кольору. Після входу у хвіртку, щоб дістатися до вхідної двері дому, треба спуститися по дев`ятьом сходинам та пройти 10 метрів до житлового будинку по стежці. Надалі вхід в дім здійснюється через дерев`яні двері, які складаються з двох частин (створок). На вищевказаних дверях є пошкодження, тріщини та порізи, а також вбачається зірвані кільця, на які вішається навісний замок (а.с.110-132 т.1).

Згідно висновків судово-медичної експертизи №12-14/5Бр/24 від 12.01.2024 у ОСОБА_8 встановлені наступні тілесні ушкодження: забійна рана, на лобі справа мається садно, на лобі зліва мається синець, а також аналогічного характеру синець в проекції лівої вилочної кістки. Синці та забійна рана могли утворитися від неоднократної ударної дії тупого твердого предмету по механізму удар-тертя. По ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості. Вищевказані тілесні ушкодження могли утворитися в строк до 1 доби до моменту огляду (а.с.208 т.1).

Таким чином, сукупність досліджених доказів, які були визнані судом першої інстанції належними, достовірними, допустимими та допустимість яких не оспорюється в апеляційній скарзі прокурора, слідує, що вночі з 11 на 12 січня 2024 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_9 виник конфлікт під час спільного розпивання спиртних напоїв. У ході цього конфлікту ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_8 обухом сокири по голові, що підтверджується показами допитаних у судовому засіданні суду першої інстанції поліцейських ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які прибули за викликом на місце події та бачили у ОСОБА_14 тілесне ушкодження на голові, а також висновком судово-медичної експертизи №12-14/5Бр/24 від 12.01.2024, якою у ОСОБА_8 встановлено забійну рану голови (а.с.208 т.1).

У зв`язку з зазначеними подіями ОСОБА_8 викликав працівників поліції, однак заяву про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення писати відмовився. Через кілька годин після цього інциденту, близько 08:00 12.01.2024, ОСОБА_9 повернувся до будинку ОСОБА_8 та, без дозволу і всупереч волі господаря, протиправно проник у його житло, де господар у той час спав. За показаннями обвинуваченого, ОСОБА_9 спочатку наніс йому декілька ударів по голові, від яких він прокинувся, після чого почав гнати ОСОБА_9 із житла, однак останній, звинувачуючи його у виклику працівників поліції, застосував фізичне насильство, штовхнувши його, від чого ОСОБА_8 вдарився головою об край стіни. У цей час ОСОБА_8 побачив на тумбочці ніж, який узяв у праву руку та наніс декілька ударів у ногу ОСОБА_9 , однак останній, продовжуючи наближатися до ОСОБА_8 , спонукав його взяти інший ніж, у результаті чого ОСОБА_9 отримав ножове поранення живота.

Згідно з даними технічного запису судового засідання, свідок ОСОБА_10 у суді першої інстанції під час допиту зазначив, що, зайшовши до будинку ОСОБА_8 , побачив, як останній наносячи удари ОСОБА_9 , вимагав від останнього покинути його житло.

Висновок суду першої інстанції про те, що свідчення ОСОБА_10 підтверджують відсутність агресивної поведінки потерпілого, колегія суддів вважає необґрунтованим і таким, що не відповідає фактичному змісту показань свідка.

Із них, навпаки, убачається, що ОСОБА_9 без дозволу власника будинку насильницьки вторгнувся у житло ОСОБА_8 , де спровокував конфлікт, під час якого першим застосував фізичне насильство до власника житла. Такий розвиток подій свідчить не про спокійну розмову, а про виникнення за ініціативою ОСОБА_9 конфлікту та агресивну поведінку останнього, що підтверджує показання обвинуваченого про повторний напад і його обґрунтовані побоювання за власну безпеку.

Ураховуючи попередні обставини, за яких ОСОБА_8 отримав тілесне ушкодження голови нанесеною ОСОБА_9 сокирою, подальшу втечу останнього з місця вчинення цього протиправного діяння, а потім його повернення та незаконне насильницьке вторгнення до чужого житла, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений обґрунтовано побоювався за своє життя і здоров`я, і тому, перебуваючи у стані необхідної оборони, ОСОБА_8 мав законні підстави для самозахисту і негайного відвернення протиправного насильницького вторгнення до його житла і його дії повністю узгоджуються з приписами ч. 5 ст.36 КК України.

Тому колегія суддів погоджується з доводами сторони захисту про те, що за наведених конкретних обставин дії ОСОБА_9 є протиправним насильницьким вторгненням у житло, а відтак застосування ОСОБА_8 ножа як засобу самозахисту не виходило за межі необхідної оборони.

Досліджені у судовому засіданні матеріали свідчать про те, що обвинувачений діяв з метою відвернення протиправного насильницького вторгнення до свого житла та захисту від нападу ОСОБА_9 .

За таких обставин, відповідно до ч.5 ст.36 КК України, у діях ОСОБА_8 відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.115 КК України, а тому висновок суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_8 умислу на вбивство є необґрунтованим і суперечить фактичним даним справи.

Однак, суд першої інстанції, у порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у вироку дані вищевказаних доказів залишив поза увагою, не проаналізував їх та не надав належної оцінки, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, безпідставно кваліфікувавши їх за цим законом, тобто застосував закон, який не підлягає застосуванню, що згідно п.2 ч.1 ст.413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування вироку.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Що стосується доводів прокурора про те, що судом першої інстанції не було безпосередньо досліджено флеш-носій до протоколу огляду місця події, що, на його думку, вплинуло на відсутність будь-яких висновків суду щодо позиції сторони захисту про обставини потрапляння потерпілого ОСОБА_9 до місця проживання ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає таке.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що в судовому засіданні судом першої інстанції було повно досліджено протокол огляду місця події від 12.01.2024 з фототаблицею, а клопотань сторін про безпосереднє дослідження відеозапису, який міститься на флеш-носії, не надходило.

Разом із тим, недослідження відеозапису, долученого до протоколу огляду місця події, не вплинуло на повноту з`ясування обставин потрапляння ОСОБА_9 до житла ОСОБА_8 , оскільки змістом самого протоколу огляду місця події встановлено, що на вхідних дверях будинку ОСОБА_8 наявні пошкодження, тріщини та порізи, а також пошкодження запірного пристрою вхідних дверей будинку (а.с.111 т.1).

Щодо посилань в апеляційній скарзі прокурора на порушення судом першої інстанції вимог ч.4 ст.107 КПК України у зв`язку з відсутністю технічного запису судового засідання від 10.06.2024 з показаннями свідка ОСОБА_10 , то вони є безпідставними, оскільки на запит апеляційного суду зазначений технічний запис був наданий судом першої інстанції та відтворюється.

Колегія суддів хоче відзначити, що наведені в апеляційній скарзі прокурора деякі незначні розбіжності у показаннях обвинуваченого не впливають на загальну послідовність і логічність його пояснень щодо обставин протиправного проникнення ОСОБА_9 до його житла.

Що стосується посилань прокурора на те, що висновком експерта №12-14/5Бр/24 від 12.01.2024 не підтверджується наявність у ОСОБА_8 будь-яких інших тілесних ушкоджень, які б свідчили про їх отримання від насильницьких дій ОСОБА_15 під час другого конфлікту уже о 08:00 год. 12.01.2024, то вони позбавлені підґрунтя.

Як убачається з вказаного висновку, окрім забійної рани на голові, у ОСОБА_8 встановлено ще три тілесні ушкодження: синці та садна на голові, які могли утворитися в строк до однієї доби до моменту огляду, про що колегією суддів уже зазначалося вище (а.с.208 т.1).

Ці дані підтверджують показання ОСОБА_8 , надані в судовому засіданні, про отримання зазначених тілесних ушкоджень унаслідок застосування до нього ОСОБА_9 фізичного насильства під час другого інциденту уже о 08:00 год. 12 січня 2024 року.

На підставі викладеного вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 у виді тримання під вартою скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти.

Звільнення ОСОБА_8 з-під варти покласти на начальника ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Копію ухвали направити до ДУ «Харківський слідчий ізолятор для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: