Справа № 496/4958/25
Провадження № 1-кп/496/617/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року Біляївський районний суд Одеської області у складі

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,

розглянувши у закритому підготовчому судовому засіданні в м. Біляївка обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0001304 від 01.08.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Орлівка Ренійського району Одеської області, громадянин України, українця, одруженого, з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді поліцейського взводу № 4 роти № 2 батальйону № 2 полку УПОП № 2 ДПОП «ОШБ «Лють», капрала поліції, раніше не судимого-

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Наказом начальника НПУ ДПП від 15.03.2024 № 437 о/с, капрала поліції ОСОБА_5 призначено на посаду поліцейського взводу № 4 роти № 2 батальйону № 2 полку УПОП № 2 ДПОП «ОШБ «Лють». Статтями 3, 19, 21, 27, 28, 29, 68 Конституції України передбачено, зокрема, що людина, її життя і здоров?я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Усі люди с вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини е невідчужуваними та непорушними. Кожен має право захищати своє життя і здоров?я, життя і здоров?я інших людей від протиправних посягань. Кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Кожен зобов?язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших вимог діючого законодавства України (зобов?язання поважати права людини) (далі - Конвенція) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи. Статтею 3 Конвенції (Заборона катування) передбачено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. У відповідності до ст. 5 Конвенції (Право на свободу та особисту недоторканність) кожен має право на свободу та особисту недоторканність.

На підставі ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ч. 3 ст. 18 КК України, ОСОБА_5 перебуваючи на посаді поліцейського взводу № 4 роти № 2 батальйону № 2 полку УПОП № 2 ДПОП «ОШБ «Лють» є службовою особою правоохоронного органу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини.

Статтею 2 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон) передбачено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах, поміж іншого, охорони прав і свобод людини.

Згідно зі ст. З Закону, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 6 Закону поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 7 зазначеного Закону передбачено, що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.

У відповідності зі ст. 18 Закону України, поліцейський зобов?язаний, поміж іншого, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов?язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов?язків, поважати і не порушувати прав і свобод людини.

У ст. 19 Закону зазначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські, зокрема несуть кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Служба в поліції, відповідно до ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію», є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до покладених завдань, згідно зі ст. 23 Закону, поліція, окрім іншого, здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров?ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 29 вказаного Закону, поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.

Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним.

Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам.

Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди.

Обраний поліцейський захід є ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції.

У ст. 30 Закону, поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом.

Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовуе в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

Статтею 31 Закону передбачено наступні превентивні поліцейські заходи, зокрема: вимога залишити місце, обмеження пересування особи.

Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов?язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Згідно ст. 36 Закону, поліцейський уповноважений вимагати від особи (осіб), зокрема залишити визначене місце на певний строк, якщо це необхідно для забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони життя і здоров?я людей, для збереження та фіксації слідів правопорушення.

У ст. 37 зазначеного Закону, поліція уповноважена затримувати особу на підставах, у порядку та на строки, визначені Конституцією України, Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення, а також іншими законами України.

Згідно статті 260 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), у випадках, прямо передбачених законами України, з метою зокрема припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, допускається поміж іншого адміністративне затримання особи.

Відповідно до статті 261 КУпАП, про адміністративне затримання складається протокол.

Згідно статті 42 вказаного Закону, поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати, як заходи примусу фізичний вплив (сила), з метою припинення протиправних дій правопорушників.

Відповідно до ст. 43 Закону, поліцейський зобов?язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров?я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим.

Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення.

Згідно ст. 44 Закону, поліцейський може застосовувати фізичну силу для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

У зв?язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_5 прийняв присягу працівника Національної поліції України вірно служити Українському народові, дотримуватись Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов?язки.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, передбачено, обов?язок поліцейського, зокрема, утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини.

Відповідно до п. З посадової інструкції поліцейського взводу № 4 роти № 2 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк «Цунамі») Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» від 18.03.2024, ОСОБА_5 у своїй діяльності керується та повинен знати Конституцію України, закони України «Про Національну поліцію» та «Про запобігання корупції», іншими законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, присягою працівника поліції, Положенням про Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють», затвердженим наказом Національної поліції України від 31 січня 2023 року № 66 (зі змінами), Положенням про управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк «Цунамі») Департаменту поліції особливого призначення «Об?єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють», наказами Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України, посадовою інструкцією, іншими наказами, розпорядженнями та дорученнями керівництва, за винятком тих, що порушують Конституцію України та закони України або є явно незаконними чи злочинними.

На ОСОБА_5 як на поліцейського покладено обов?язок поважати і дотримуватись прав та свобод людини і громадянина, обмежувати їх лише у спосіб та у випадках, що встановлені законом. У разі вчинення протиправних діянь поліцейський несе юридичну відповідальність відповідно до законодавства.

При цьому, поліцейський взводу № 4 роти № 2 батальйону № 2 полку УПОП № 2 ДПОП «ОШБ «Лють» ОСОБА_5 безпідставно знаходячись поза межами місця дислокації батальйону № 2 полку УПОП № 2 ДПОП «ОШБ «Лють» 31.07.2024 о 18 год. 30 хв. перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння на подвір`ї домоволодіння за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , побачив як по вулиці повз його будинок йшла компанія підлітків з чотирьох осіб, серед яких перебував ОСОБА_7 .

В той же час, між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт через зображення символіки музичного гурту «Nirvana» на футболці останнього. В подальшому ОСОБА_5 зайшовши до свого будинку, де одягнувся в однострій поліцейського (камуфляж зеленого кольору) з шевронами та знаками розрізнення та направився в сторону дитячого майданчика, де знаходились вищевказані підлітки.

Далі, ОСОБА_5 перебуваючи на території дитячого майданчика, який розташований неподалік від його місця мешкання діючи всупереч вимогам ст. ст. 3, 19, 21, 27, 28, 29, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 2, 3, 6, 7, 18, 23 Закону України «Про Національну поліцію» та грубо порушуючи норми, передбачені ст. ст. 29, 30, 31, 36, 37, 42, 43, 44 вказаного Закону, нехтуючи покладеними на нього службовими обов?язками працівника правоохоронного органу, поводячи себе агресивно у грубій формі продовжив конфлікт стосовно музичного гурту зображеного на футболці ОСОБА_7 , у зв?язку із чим вказаний конфлікт переріс у бійку між останнім, під час якої ОСОБА_5 завдав декілька ударів кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_7 .

В результаті вище вказаних незаконних дій з боку поліцейського взводу № 4 роти № 2 батальйону № 2 полку УПОП № 2 ДПОП «ОШБ «Лють» ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_7 спричиненні тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці носу та нижньої повіки лівого ока, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, за кваліфікуючими ознаками: перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що супроводжувались насильством.

Суд, дослідивши матеріали подані прокурором в межах необхідних для укладення угоди, вважає, що кваліфікація інкримінованого ОСОБА_5 правопорушення є вірною.

Згідно з умовами угоди обвинувачений під час досудового розслідування повністю та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, вчиненого ним за вищевказаними обставинами у повному обсязі, щиро розкаюється у вчиненому злочині.

З урахуванням вимог статей 470 КПК України, прокурором під час прийняття рішення про укладення угоди враховано такі обставини:

1)ступінь та характер сприяння обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього;

2) характер і тяжкість обвинувачення;

3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження.

Згідно вказаної угоди, ОСОБА_5 визнав свою винуватість в обсязі підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, а також погодився на призначення покарання за ч. 2 ст. 365 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, що пов`язанні з виконанням функцій виховання неповнолітніх строком 1 рік, а також на підставі ст. 75, п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, із покладенням наступних обов?язків: 1) періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до умов угоди ОСОБА_5 зобов?язується протягом 20 місяців з моменту укладання угоди про визнання винуватості відшкодувати, завдані в результаті проходження лікування потерпілими ОСОБА_7 збитки потерпілій стороні, на загальну суму 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень, шляхом перерахування обов`язкового щомісячного платежу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинувачем про визнання винуватості.

Згідно ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого

Частиною 4 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Обвинувачений ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні, цілком і повністю розуміє права, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та просив їх затвердити, при цьому визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, щиро розкаявся.

Прокурор ОСОБА_3 , старший групи прокурорів ОСОБА_4 та захисник адвокат ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Від законного представника потерпілого ОСОБА_8 надійшла заява про проведення підготовчого засідання без її участі та її сина. Не заперечує проти укладання угоди. Наслідки укладання та затвердження угоди їй зрозумілі.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, а саме: перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що супроводжувались насильством

Частина 2 ст. 365 КК України відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України в цьому кримінальному провадженні може бути укладена угода.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою про визнання винуватості.

Також, судом перевірено угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України (в тому числі, щодо змісту та порядку укладення угоди) та КК України (в тому числі щодо узгодженої міри покарання) та підстав для відмови в її затверджені не встановлено.

На виконання вимог ст. 474 КПК України, судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, який буде до нього застосовано, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.

Сторони, підписуючи вказану Угоду, розуміють, що відповідно до положень ч. 2 ст. 473 КПК України наслідками укладання та затвердження угоди про визнання винуватості є обмеження їх права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 КПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості підлягає затвердженню, оскільки обвинувачений раніше не судимий, повністю визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та добровільна мобілізація до лав ЗСУ для відсічі збройної агресії рф.

Обставина, що обтяжує покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме те, що до кримінальної відповідальності він притягується вперше, на обліку у нарколога не перебуває, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та добровільний вступ до лав ЗСУ, а також безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України в період з 18.10.2023 р. по 29.11.2023 р., з 01.12.2023 р. по 01.02.2024 р., з 15.04.2024 р. по 16.05.2024 р., перебуваючи в населених пунктах Курдюмівка, Майорськ, Часів Яр Бахмутського району Донецької області, позитивну службову характеристику, його поведінку як до, так і після вчинення злочинних дій, тобто обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення та те, що відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, не має за мету спричинити фізичні страждання або принизити людську гідність, суд вважає за можливе призначити йому покарання за ч. 2 ст. 365 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, що пов`язанні з виконанням функцій виховання неповнолітніх строком 1 рік, а також на підставі ст. 75, п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, із покладенням наступних обов?язків.

Викривачі у даному кримінальному провадженні відсутні.

Кримінальним правопорушенням завдано збитки потерпілому в наслідок проходження лікування на суму 80 000 грн.

Цивільний позов не заявлявся.

Витрати на залучення експертів для проведення експертиз відсутні.

Відносно обвинуваченого запобіжний захід не обирався та підстав для обрання запобіжного заходу немає.

Керуючись п.1 ч. 3 ст. 314, ст. 370-372, 474, 615 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 01.08.2025 року між обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0001304 від 01.08.2024 року ОСОБА_5 та прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 365 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі, строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, що пов`язанні з виконанням функцій виховання неповнолітніх на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1, 2 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробувальним строком на 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст. 394 КПК України, а саме: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1