Справа № 287/2299/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву прокурора Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді (в порядку ст. 80 КПК України), -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні судді Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_4 перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000278 від 27.12.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

20.10.2025 року, через канцелярію суду, від прокурора Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 надійшла заява про відвід судді (в порядку ст. 80 КПК України). У поданій заяві прокурор ОСОБА_3 вказує про те, що 18.09.2025 року (справа №287/275/25) суддею Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000278 від 27.12.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність до вимог КПК України впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення недоліків. Таким чином, на переконання прокурора, суддя ОСОБА_4 під час проведення підготовчого судового засідання 18.09.2025 року вже сформулював свою думку про те, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 не відповідає вимогам КПК України, повернувши його прокурору, що є обставиною, яка викликає сумнів у неупередженості судді ОСОБА_4 при подальшому розгляді обвинувального акту щодо ОСОБА_5 . З вказаних підстав прокурор ОСОБА_3 просить задоволити подану ним заяву.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву прокурора Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді передано судді ОСОБА_1 .

Прокурор ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, до суду надав письмову заяву з проханням розглядати заяву про відвід судді без його участі. Заяву підтримує та просить її задоволити у повному обсязі.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 надійшла письмова заява з проханням розглядати подану прокурором заяву про відвід судді без його участі та участі його підзахисного.

Від представника Олевської міської ради Житомирської області ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд справи без його участі, рішення прийняти на розсуд суду.

Суддя ОСОБА_4 для дачі особистих пояснень до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду заяви про відвід судді повідомлений належним чином, що стверджується матеріалами справи.

Відповідно до частини 3 статті 81 КПК України при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Водночас кримінальним процесуальним кодексом України не передбачена обов`язкова участь учасників провадження при розгляді заяви про відвід. Тобто, неявка учасників судового провадження, які були повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджають вирішенню питання про відвід.

Таким чином суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви прокурора Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді (в порядку ст. 80 КПК України) за відсутності учасників справи.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося на підставі частини 4 статті 107 КПК України, у зв`язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Дослідивши заяву про відвід, а також надані матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Таким чином, положеннями ст.75 КПК України визначений вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя підлягає відводу.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. У ст. 129 Конституції України закріплено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 9 листопада 2009 року у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Частиною 1 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти. Зокрема, у рішеннях у справах «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначено, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі.

За об`єктивним критерієм визначається, з-поміж інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» від 24 лютого 1993 року, «Ветштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» від 10 червня 1996 року, пункт 38).

При цьому, процесуальний закон не покладає на суддю обов`язок переконувати учасників справи у своїй неупередженості. Суддя (суд) своєю процесуальною та позапроцесуальною поведінкою має таку неупередженість та безсторонність транслювати, демонструючи презумпцію неупередженості судді.

За своєю природою сумнів в неупередженості судді є суб`єктивним явищем, виникнення якого цілком залежить від внутрішніх моральних настанов та уявлень судді, від його чесності, справедливості, порядності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, і у цьому зв`язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявникам потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, тощо).

У даному випадку підставами для відводу судді, на думку заявника, є сумнів у неупередженості судді, яка полягає в тому, що під час підготовчого судового провадження під головуванням судді ОСОБА_4 судом приймалось рішення про повернення обвинувального акту прокурору.

Проте, враховуючи наведені у заяві про відвід обставини, заявлений відвід не містить належних даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу судді ОСОБА_4 , передбачених КПК України, та зводиться, зокрема, до незгоди із прийнятим головуючим у справі суддею процесуальним рішенням, зокрема про повернення обвинувального акту прокурору. Проте, така обставина жодним чином не свідчить про наявність сумніву в об`єктивності, неупередженості чи безсторонності судді, який є головуючим у справі.

Так, відповідно до ст. 321 КПК України головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження.

Суд звертає увагу, що процесуальні рішення суду, їх зміст та форма, не можуть бути підставою для відводу судді. Незгода з рішеннями судді має здійснюватися у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням по кримінальному провадженню з наведенням мотивів такої незгоди, а заперечення на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом в ухвалі від 06 березня 2024 року (cправа № 907/860/17). В ухвалі від 18 грудня 2018 року у справі №910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення».

Окрім того, доказів того, що при перевірці в підготовчому засіданні головуючим у справі суддею ОСОБА_4 обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000278 від 27.12.2024 року, суддею було сформовано оцінку доказів до початку судового розгляду, прокурором не надано.

Так, відповідно до положень ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Прокурором не доведено, що суддя ОСОБА_4 в підготовчому засіданні надав оцінку письмовим доказам у кримінальному провадженні в розумінні положень ст. 94 КПК України, з огляду на те, що жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили.

З урахування зазначеного вище, суд не вбачає підстав, передбачених у ч. 1 ст. 75 КПК України для задоволення заяви про відвід судді ОСОБА_4 , тому у задоволенні заяви про відвід слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. 75, 80, 81, 82, 372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви прокурора Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді (в порядку ст. 80 КПК України) - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1