Провадження № 1-кп/638/1005/26
УХВАЛА

Іменем України

26 січня 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000257 від 12.03.2025 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, тимчасово не працюючий, що не має дітей, раніше не судимий зі слів,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 3 ст. 114-2, ч. 1. ст. 263 КК України,

встановив:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт № 0000257 від 12.03.2025, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 3 ст. 114-2, ч. 1. ст. 263 КК України.

26 сіня 2026 року до суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_3 , в якому прокурор просила продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи "Харківський слідчий ізолятор" строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Клопотання обґрунтовано тим, що обвинувачений може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України, або розпочати їх вчинення, а саме, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду: ОСОБА_5 через тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, розуміючи складність проведення досудового розслідування, зокрема в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою України кордонів та території України в умовах збройної агресії рф проти України, може переховуватись від суду, зокрема на території рф чи тимчасово окупованих частинах території України, про що зокрема свідчить те, що ОСОБА_5 підтримував стійкий контакт з представником держави-агресора рф, який може надати необхідні засоби та забезпечити переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином: той факт, що у разі засудження за вчинення даних кримінальних правопорушень ОСОБА_5 як основне покарання, судом може бути призначене покарання у виді позбавленні волі на строк до 12 років, може свідчити про неналежну процесуальну поведінку останнього у майбутньому, чим останній може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі, перешкоджати здійсненню швидкого та об`єктивного судового розгляду;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється/обвинувачується: разом із цим, у зв`язку із встановленням факту тривалого спілкування ОСОБА_5 із представником держави-агресора рф і наданням останньому інформації щодо розміщення, переміщення особового складу, озброєння та військової техніки Сил оборони України, використання об`єктів для потреб Сил оборони України на території м. Харкова та Харківської області протягом певного проміжку часу, наявні підстави вважати, що ОСОБА_5 може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому наразі обвинувачується, або вчинити інші кримінальні правопорушення, у тому числі проти основ національної безпеки України.

Крім того, прокурор зазначає, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 114-2 КК України кваліфікується як злочин проти основ національної безпеки України, внаслідок чого існує суспільний інтерес.

Також прокурор, керуючись положеннями статті ч.4 ст.183 КПК України, просила не визначати обвинуваченому розмір застави, у зв`язку з вчиненням останньою злочину, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України.

У судовому засіданні прокурор клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав повністю та просив задовольнити.

Обвинувачений проти задоволення клопотання не заперечував.

Захисник підтримав позицію захисника.

Суд, розглянувши подане прокурором клопотання, заслухавши думку учасників провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Злочини, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до ст.12 КК України, за ч. 1 ст. 263 КК України є тяжким, за ч. 3 ст. 114-2 КК України є особливо тяжким, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , судом враховується наявність ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).

Суд також враховує, що на даний момент не всі ділянки державного кордону України контролюються органами державної влади, у зв`язку з чим, на переконання суду, обвинувачений може незаконно перетнути державний кордон України з метою уникнення кримінальної відповідальності, тому альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку останньої.

Приймаючи до уваги вищевикладене, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні - злочину, суд вважає, що застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, у зв`язку з чим вважає за необхідне продовжити обвинуваченому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, тобто до 26 березня 2026 року.

Даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я суду не надано.

Згідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначає розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Згідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч.3 ст.114-2 КК України, розмір застави обвинуваченому не визначається.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 206, 331, 369, 372, 395 КПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення застави - до 26 березня 2026 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1