Справа № 947/2739/26
Провадження № 1-кс/947/1015/26
УХВАЛА

26.01.2026 м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю потерпілого ОСОБА_3 , розглянувши матеріали за скаргою потерпілого ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 05.12.2025 про закриття кримінального провадження №0000163 від 14.02.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України,

ВСТАНОВИВ:

21.01.2026 до Київського районного суду м.Одеси надійшла скарга потерпілого ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 05.12.2025 про закриття кримінального провадження №0000163 від 14.02.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України.

У скарзі потерпілий ОСОБА_3 просить скасувати постанову від 05.12.2025 слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000163 від 14.02.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_3 у скарзі зазначає, що вказана постанова є незаконною, винесеною протиправно, передчасно, необґрунтовано, без проведення належного досудового розслідування.

Вказана постанова слідчого від 05.12.2025, на думку заявника, не містить жодної підстави для прийняття рішення про закриття кримінального провадження, оскільки фактично досудове розслідування не здійснювалося, а тому постанова підлягає скасуванню.

Так, потерпілий ОСОБА_3 в своїй скарзі зазначив, що з 1994 по 2009 роки він займався підприємницькою діяльністю шляхом забезпечення сільськогосподарських підприємств запасними частинами для сільгосптехніки. Кошти для ведення своєї діяльності він одержував у вигляді кредитів від банків, з якими відповідно до договорів кредиту вчасно розраховувався.

Але починаючи з 2009 року його підприємницька діяльність з вини співробітників правоохоронних органів припинилась, за цей період він зазнав моральної і матеріальної шкоди, враховуючи неможливість повернення банківського кредиту, втрати своєї квартири та таке інше.

Все почалось з того, що в жовтні 2009 року прокурори відділу за додержанням законів органами внутрішніх справ прокуратури Одеської області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без його виклику та одержання пояснень за заявою ОСОБА_7 (працював у нього найманим працівником) відносно нього відкрили кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.186 КК України.

Зазначена справа відповідно до порядку проведення досудового слідства була передані до слідчого відділу УМВС м.Одеси, і слідчим був призначений ОСОБА_8 . Вказаний слідчий без виклику заявника, без пояснень і без його допиту прийняв рішення про проведення в ТОВ «Облагрообладнання» (де заявник орендував складське приміщення для зберігання запасних частин до сільгосптехніки) обшуку і виїмки зазначених запасних частин.

Слідчий ОСОБА_8 , діючи відповідно до вимог ст.177 КПК України з доповненням і змінами на 01.02.2007, звернувся до суду Приморського району м.Одеси з клопотанням про проведення у нього обшуку та виїмки майна.

Суд Приморського району м.Одеси на законних підставах відмовив слідчому в проведенні обшуку і виїмки його, ОСОБА_3 , майна, яке знаходилось на орендованому складі ТОВ «Облагрообладнання». Ухвала суду вступила в законну силу.

Не зважаючи на цю обставину, з порушенням діючого на той час кримінально- процесуального закону і всупереч ухвали суду Приморського району м.Одеси про заборону обшуку і виїмки, слідчий ОСОБА_8 провів на зазначеному вище складі обшук і, відповідно до протоколу виїмки, забрав у нього, ОСОБА_3 , все його майно в вигляді запасних частин для сільгосптехніки на суму більш ніж 1600000 грн. на той момент.

Вказане майно з порушенням діючого законодавства слідчий безпідставно передав громадянці ОСОБА_9 на відповідальне зберігання і при цьому її було попереджено про відповідальність за розтрату ввіреного їй майна.

Слідство тривало майже три роки. Весь цей час він, ОСОБА_3 , не міг займатись підприємницькою діяльністю, тому що майно в вигляді запасних частин для сільгосптехніки в нього було вилучене і передано ОСОБА_9 , а за рішенням суду Київського району м.Одеси з нього на користь банку за неповернення кредиту стягнуто більш ніж 2500000 грн. і арештована відповідно до договору іпотеки його квартира, де проживають неповнолітні діти ОСОБА_3 .

Слідчий ОСОБА_8 під час досудового слідства двічі приймав рішення про закриття кримінальної справи за ознаками ч.1 та ч.2 ст.6 КПК України, тобто за реабілітуючими для нього ознакам. Вилучене майно, яке слідчий безпідставно передав на зберігання ОСОБА_9 , слідчий йому, ОСОБА_3 , не повертав, як того вимагав закон, приховавши майно у ОСОБА_9 .

Він, ОСОБА_3 , звернувся до суду Приморського району м.Одеси з заявою про незаконність відкритих проти нього кримінальних справ прокурорами Одеської області.

Постановою суду Приморського району м.Одеси від 23.08.2012 були скасовані постанови про відкриття відносно нього, ОСОБА_3 , кримінальних справ прокурорами прокуратури Одеської області ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю підстав для відкриття кримінальних справ.

У своїй постанові суд зазначив, що після набрання постановою законної сили йому повертається вилучене майно. Після вступу постанови суду в законну силу він, ОСОБА_3 , звернувся до слідчого ОСОБА_8 з клопотанням про повернення незаконно вилученого у нього майна.

Слідчий знову безпідставно відмовив йому в цьому, вказавши, щоб він звернувся до суду з позовом про повернення майна від ОСОБА_9 . Така позиція слідчого ОСОБА_8 не відповідає закону. Майно вилучав слідчий, після вилучення безпідставно передав його на зберігання ОСОБА_9 . Після ухвали суду Приморського району м.Одеси від 23.08.2012 слідчий ОСОБА_8 зобов`язаний був зняти з зберігання у ОСОБА_9 майно і передати майно йому.

Дії слідчого ОСОБА_8 він, ОСОБА_3 , оскаржив прокурору м.Одеси. Скарга залишилась без задоволення, і він був змушений знову звернутись до суду.

01.11.2013 суд Приморського району м.Одеси зобов`язав прокурора м.Одеси внести заяву відносно слідчого ОСОБА_8 до ЄРДР, відкривши кримінальне провадження відносно слідчого, а його, ОСОБА_3 , відповідно до вимог ч.2 ст.55 КПК України ознайомити з правами і обов`язками потерпілого.

Досудове слідство проводив слідчий відділ прокуратури Одеської області, де і було встановлено той факт що слідчий ОСОБА_8 провів обшук та виїмку майна з порушенням закону, без відповідної ухвали суду, а також і те, що в 2010 році під час проведення допиту ОСОБА_9 , остання повідомила, що усе майно, яке вона отримала на відповідальне зберігання, вона розпродала, тобто згідно закону, скоїла розтрату ввіреного їй майна і це буквально через кілька місяців після отримання його на відповідальне зберігання.

Разом з тим, слідча ОСОБА_4 на це, навіть, не звернула уваги. Вона повно та всебічно не розслідувала такий кричущий факт.

Слідча ОСОБА_4 в своїй постанові від 05.12.2025 вказує, що під час досудового розслідування було встановлено, що громадянка ОСОБА_9 розтратила майно, що було їй ввірене на відповідальне зберігання. Тобто, громадянка ОСОБА_9 розтратила майно в особливо великих розмірах, але по внутрішнім переконанням слідчої ОСОБА_4 виходить, що винних немає.

Дії громадянки ОСОБА_9 підлягають під всі ознаки злочину, на думку заявника, а саме ч.5 ст.191 КК України.

Тим не менше, слідча ОСОБА_4 вказує, що в ході досудового розслідування шляхом проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій не отримано достатніх доказів про наявність складу кримінального правопорушення. Разом з тим, на думку заявника, громадянка ОСОБА_9 порушила цілу низку статей КК України, на що слідча ОСОБА_4 не звернула уваги та не дала їм оцінку. Також, не було проведено ні однієї слідчої дії, не були допитані слідчий ОСОБА_8 , громадянка ОСОБА_9 , заявник ОСОБА_3 , як потерпілий.

Тому, на думку заявника, ніякого всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження не було.

Слідчим не було надано відповіді, як з точки зору закону могло статися таке, що майно ОСОБА_3 було безпідставно передано на відповідальне зберігання громадянці ОСОБА_9 , яка незаконно провела його відчуження, та чому слідча ОСОБА_4 не вбачає у цьому ніякого злочину.

З урахуванням викладеного вважаю, що постанова слідчої ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження відносно громадянки ОСОБА_9 не відповідає ні закону, ні фактичним обставинам.

Враховуючи вищевикладене потерпілий ОСОБА_3 просить скасувати постанову слідчої ОРУП №1 ГУНП ОСОБА_4 від 05.12.2025 про закриття кримінального провадження за №0000163 від 14.02.2013. Зобов`язати слідчого ОРУП № 1 ГУНП виконати певні слідчі дії, а саме: допитати слідчого ОСОБА_8 , громадянку ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , як потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_3 , приймаючи участь в судовому засіданні, повністю підтримав доводи, викладені ним в скарзі.

Слідчий СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , або інша уповноважена особа ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, до слідчого судді не прибули, на час розгляду скарги будь-яких відомостей чи документів з приводу скарги не надали. Адресат напередодні був належним чином сповіщений про судове засідання.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність прокурора чи слідчого не є перешкодою в розгляді скарги.

Згідно п.3 ч.1 ст.303 КПК України може бути оскаржене рішення дізнавача, слідчого чи прокурора про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Вивчивши підстави скарги, дослідивши надані заявником документи, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, а процесуальне рішення слідчого скасуванню, з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що в проваджені слідчого СВ ОРУП№1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження №0000163 від 14.02.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 є потерпілим.

Постановою старшого слідчого СВ ОРУП№1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 05.12.2025 кримінальне провадження №0000163 від 14.02.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України, було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.388 КК України.

По формі і за змістом оскаржувана постанова відповідає вимогам ст.110 КПК України.

Разом з тим, обґрунтування прийнятого рішення є формальним, яке зводиться суто до переписування норм КК України і КПК України. При цьому в постанові слідчого відсутній аналіз доказів, здобутих ним під час досудового розслідування, не вказано, які слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії були проведені слідчим з метою виявлення обставин кримінального правопорушення, збору відповідних доказів для підтвердження або спростування наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.388 КК України. Старший слідчий СВ ОРУП№1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 в своїй постанові приходить до певних висновків, але взагалі не вказує, на яких саме доказах ґрунтуються такі висновки.

Слідчим не проведений необхідний і достатній об`єм процесуальних дій, який був би достатнім без будь-яких сумнівів для прийняття відповідного процесуального рішення про закриття кримінального провадження. Як мінімум, не був допитаний заявник ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_3 , слідчий ОСОБА_8 , громадянка, яка за викладених потерпілим обставин має набути статус підозрюваної - ОСОБА_9 . В якості свідків не були допитані працівників органу прокуратури ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Не був наданий аналіз судоми рішенням, про які згадує ОСОБА_3 , відсутній аналіз процесуальних рішень слідчого тощо. Слідчим не була встановлена сума матеріального збитку, заподіяна ОСОБА_3 , не проведені відповідні судово-товарозавчі експертизи. Не встановлені інші свідки, які скуповували у ОСОБА_9 ввірене їй майно.

Отже за наведених недоліках досудове розслідування слідчим ОСОБА_4 проведено не ефективно, формально, а прийняте нею рішення є явно таким, що не відповідає вимогам КПК України з точки зору його обґрунтованості.

Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Частина 2 ст.9 КПК України передбачає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.5 ст.38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Враховуючи зміст вищенаведених норм КПК України, неправильність застосування слідчим норм матеріального та процесуального права постанова від 05.12.2025 старшого слідчого СВ ОРУП№1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000163 від 14.02.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України, не є обґрунтованою, оскільки вбачається бездіяльність слідчого у збиранні доказів задля встановлення істини у справі.

Слідчим по даному кримінальному провадженню, як це видно з оскаржуваної постанови, взагалі не виконано необхідні слідчі дії для забезпечення виконання завдань кримінального судочинства, визначених статтею 2 КПК України.

За таких обставини, постанова слідчого про закриття кримінального

провадження підлягає скасуванню, а досудове розслідування відновленню для необхідності проведення повного, всебічного, об`єктивного перевірки обставин кримінального правопорушення, в ході якого надати обґрунтовану юридичну оцінку встановленим обставинам; в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі провести необхідні слідчі дії, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Також, згідно сталої судової практики ненадання правоохоронним органом відповідної інформації чи матеріалів не перешкоджає розгляду скарги по суті на підставі наданих зацікавленою стороною документів та може слугувати підставою для задоволення вимог скарги за правовим принципом «мовчазної згоди», тобто через юридичний факт, який полягає у бездіяльності сторони кримінального провадження.

На підставі викладеного порушені права потерпілого підлягають захисту і поновленню через рішення слідчого судді.

Керуючись ст.ст.303 - 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу потерпілого ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 05.12.2025 про закриття кримінального провадження №0000163 від 14.02.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України, задовольнити.

Скасувати постанову слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 05.12.2025 про закриття кримінального провадження №0000163 від 14.02.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України.

Під час досудового розслідування, як мінімум, вчинити слідчі дії зазначені в мотивувальній частині ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м.Одеси протягом п`яти діб з дня отримання копії судового рішення.

Учаснику судового засідання, який не був присутнім у судовому засіданні копію ухвали направити не пізніше наступного дня після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1