Справа № 473/6258/24
Номер провадження1-кп/473/100/2025
ВИРОК

іменем України

"09" жовтня 2025 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретарі судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

його захисник адвокат ОСОБА_6 ,

потерпілий ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0000884 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Вознесенськ Миколаївської області, громадянин України, з базовою середньою освітою, не працює, не одружений, проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимий:

03.06.2009 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.187, ч.3 ст.186 КК України до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, 23.01.2015 року звільнений по відбуттю строку покарання;

11.03.2019 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

15.09.2021 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

23.02.2022 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді 2 років 2 місяців позбавлення волі

31.03.2022 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді 2 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 09.07.2024 року по відбуванню покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_5

ОСОБА_5 прокурором пред`явлено обвинувачення в тому що:

«24 лютого 2022 року у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався відповідно до Закону, та діяв на час вчинення вказаного нижче діяння.

21.08.2024 у денний час доби (більш точний час не встановлено), ОСОБА_5 разом із ОСОБА_7 знаходився на площі залізничного вокзалу, що розташований за адресою вул.Соборності, м.Вознесенськ, Миколаївської області. Стоячи біля лавки, ОСОБА_5 помітив на ній мобільний телефон, який належить потерпілому.

В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел та корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, впевнившись, що та його діями ніхто не спостерігає, достовірно знаючи, що в країні діє воєнний стан, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung А32 5G» моделі SМ-А326В/DS вартістю 3716,67 грн. у силіконовому чохлі вартістю 70 грн. з сім-картою мобільного оператора «ВФ Україна» вартістю 50 грн.

Тримаючи в руках викрадений мобільний телефон, ОСОБА_5 пішов з ним в напрямку свого місця мешкання, таким чином розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 3836 грн. 67 коп.».

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

На підставі сукупності досліджених в ході судового розгляду доказів, судом були встановлені наступні обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

21.08.2024 у денний час доби (більш точний час не встановлено), ОСОБА_5 разом із ОСОБА_7 знаходився на площі залізничного вокзалу, що розташований за адресою вул.Соборності, м.Вознесенськ, Миколаївської області, де обвинувачений, потерпілий та свідки по справі вживали спиртне.

Потерпілий ОСОБА_7 кілька разів за проханням обвинуваченого ОСОБА_5 передавав йому свій мобільний телефон аби той міг зателефонувати, при цьому розблоковуючи телефон. Востаннє отримавши телефон, обвинувачений відійшов, залишивши місце події, та не повернув при цьому телефон потерпілому, таким чином протиправно шахрайським способом заволодів телефоном потерпілого ОСОБА_7 , зловживаючи довірою останнього, а саме ОСОБА_5 заволодів телефон марки «Samsung А32 5G» моделі SМ-А326В/DS вартістю 3716,67 грн. у силіконовому чохлі вартістю 70 грн. з сім-картою мобільного оператора «ВФ Україна» вартістю 50 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 3836 грн. 67 коп.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

На підставі сукупності досліджених доказів суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.2 ст.190 КК України як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно з огляду на непогашені судимості ОСОБА_5 за злочини проти власності на момент вчинення злочину.

Відсутні підстави для кваліфікації його дій за ч.3 ст.190 КК України, оскільки злочином не завдано значної шкоди потерпілому (п.2 примітки 1 до ст.185 КК України).

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні 24 вересня 2025 року вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, не визнав та пояснив, що того дня він йшов повз залізничний вокзал, де була компанія з однієї жінки та чотирьох-п`яти чоловіків, серед яких був один його знайомий, який його покликав. Вони вживали спиртне. Він просив у потерпілого телефон тричі телефонувати матері. Той надавав з власної волі, повідомивши ключ. Востаннє він пішов з телефоном потерпілого до туалету та коли повернувся нікого не було. Тому він пішов з телефоном потерпілого додому, а не в поліцію, так як був п`яний. Вказав, що наступного дня пішов з телефоном у поліцію, де перед відділком зустрів потерпілого, якому віддав телефон, проте той сказав, що вже написав заяву в поліцію. Зазначив, що писав заяву про видачу телефону поліції. Вказав, що всі свідки в судовому засідання вказували, що потерпілий сам дав йому свій телефон. Зазначив, що карточку не витаскував, телефон один раз виключав. На телефон ніхто не телефонував. Телефон середній, у чохлі, сенсорний, з нього дзвонив матері. Телефон віддав в руки одразу потерпілому на порозі поліції.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні 09 січня 2025 року пояснив, що точної дати він не пам`ятає, десь у липні 2024 року він вживав спиртне разом із своїми знайомими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ще одним на ім`я ОСОБА_10 неподалік залізничного вокзалу в м.Вознесенську. Пили зранку і були десь до обіду. Прийшов обвинувачений, який був у військових штанях та казав, що він військовий та чи то у відпустці, чи то звільнений, представився ОСОБА_11 . Пив з ними теж. Обвинувачений попросив у нього мобільний телефон аби зателефонувати та він його дав ОСОБА_12 . Той спочатку повернув телефон. А потім коли він пішов придбати ще горілки та лишив телефон на лавці, то обвинувачений його взяв та побіг за приміщення вокзалу. Його знайомі не бачили як обвинувачений брав телефон. Потерпілий вказав, що він викликав поліцію та йому повернули телефон по гарячим слідам. Вказав, що телефон поліція вилучила саме у обвинуваченого та йому повернули. Телефон якийсь час був в поліції. Вказав, що телефон він придбав уживаний десь за 4000 гривень, це був телефон марки Самсунг в чорному чохлі, блакитний, із сімкартою Водафону та його так і повернули із чохлом та карткою. Зазначив, що приймав участь в слідчому експерименті та на фото впізнав обвинуваченого. Вказав, що претензій матеріального характеру до обвинуваченого він не має. Також пояснював, що був п`яний, помітив що телефона та обвинуваченого немає коли повернувся з магазину, у знайомих питав, але вони думали що телефон впав, після цього обвинуваченого не знайшов, так як той пішов з телефоном.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні 06 березня 2025 року, пояснила, що 31 серпня 2024 року після 11 год. вона із своїм співмешканцем ОСОБА_9 поверталися із дня народження сестри. Біля залізничного вокзалу зустріли ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , які відпочивали та вживали спиртне. Ті попросили могорич та вона купила їм пляшку горілки. Вказала, що вона була твереза, а її співмешканець випив десь грам 100. Потім приєднався ОСОБА_16 . Всі були п`яні. Під час спілкування ОСОБА_12 просив телефон у ОСОБА_14 і той тричі його давав аби ОСОБА_12 міг кудись зателефонувати. При цьому ОСОБА_14 давав телефон обвинуваченому сам з рук в руки і розблоковував. Вказала, що втретє ОСОБА_12 пішов зателефонувати і зник, телефон не повернув. Хлопці шукали його навколо вокзалу, проте ОСОБА_12 ніде не було. Попов викликав поліцію Зазначила, що вона сперечалася із ОСОБА_14 та казала йому, що він сам давав телефон обвинуваченому. Вказала, що обвинувачений ні з лавки, ні з кишені потерпілого телефон не брав. Зазначила, що десь дні через два її допитували поліцейські. Вказала, що подія мала місце у проміжку часу десь з 11 год. до 13.10 год.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні 28 травня 2025 року пояснив, що того дня на залізничному вокзалі він вживав спиртне разом із ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , потерпілим та ОСОБА_16 . Потерпілий ОСОБА_14 сам чотири рази давав телефон обвинуваченому подзвонити, а також показав як його розблокувати. Вказав, що не бачив аби ОСОБА_12 викрав телефон. Що там далі сталося він не знає, оскільки відходив до ларьку купити собі каву. Це було вдень десь 8 місяців тому. Потерпілий наступного дня звернувся до поліції. Свідок вказав, що того дня він телефонував на телефон потерпілого, ОСОБА_12 брав слухавку та казав, що зараз телефон поверне. Вони вживали 3-4 години спиртне, пили горілку, а ОСОБА_18 пиво. Вказав, що впізнавав ОСОБА_12 по фото, проте не казав слідчому, що обвинувачений викрав телефон. Зазначив, що обвинуваченого знав і до того. Пояснив, що потерпілий був випивший і коли він вип`є, то веде себе погано, не все пам`ятає. Зазначив, що після того, як потерпілому повернули телефон, то він його наступного дня загубив.

Свідки сторони обвинувачення ОСОБА_19 та ОСОБА_20 не були допитані з причин, що від суду не залежать, про що є рапорти поліції про відсутність їх за місцем проживання за адресами, що вказані в реєстрі матеріалів досудового слідства, а також є поштове повідомлення, що ОСОБА_19 рекомендований лист не вручено через відсутність за місцем проживання.

На підставі наданих прокурором документів судом встановлено, що згідно із рапортом, що зареєстрований в ІТС Вознесенського РУП 21.08.2024 року № 8503, до поліції звернувся ОСОБА_7 про те, що наглядно знайомий на ім`я ОСОБА_11 в м.Вознесенськ по вул.Соборності під час розпиття спиртних напоїв викрав його мобільний телефон «Самсунг» ІМЕІ 1 НОМЕР_1 . Встановлено, що злочин вчинив місцевий мешканець ОСОБА_5 .

Також ОСОБА_7 21.08.2024 року подав до поліції заяву, в якій він просив притягнути до відповідальності чоловіка на ім`я ОСОБА_11 , який 21.08.2024 року близько 11 год. неподалік від залізничного вокзалу по вул.Соборності в м.Вознесенську вчинив крадіжку мобільного телефону Самсунг блакитного кольору із імейл НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , матеріальні збитки завдано на суму 4000 грн.

На підставі заяви від 23.08.2024 року на ім`я слідчого ОСОБА_21 . ОСОБА_5 добровільно видав співробітникам поліції мобільний телефон марки Самсунг синього кольору в чорному чохлі, який він викрав у невідомого чоловіка.

Згідно із заявою ОСОБА_22 від 23.08.2024 року він отримав від співробітників поліції мобільний телефон Самсунг А32 5G, який в нього вкрали 21.08.2024 року біля залізничного вокзалу.

23.08.2024 року телефон потерпілого ОСОБА_7 було оглянуто слідчим в його присутності, про що складено протокол від цієї ж дати та встановлено, що це телефон «Samsung А32 5G» моделі SМ-А326В/DS синього кольору імей НОМЕР_3 , імей 2 НОМЕР_4 .

Постановою слідчого від 23.08.2024 року мобільний телефон потерпілого ОСОБА_7 «Samsung А32 5G» було визнано речовим доказом та передано на зберігання потерпілому, про що є його розписка від 23.08.2024 року.

Для визначення вартості викраденого майна постановою слідчого від 23.08.2024 року було призначено товарознавчу експертизу, згідно із висновком якої від 26.08.2024 року №4136/24 ринкова вартість досліджуваних об`єктів з урахуванням зносу станом на 21.08.2024 становила: мобільний телефон марки «Samsung А32 5 G 4/128», що був у стані користування - 3716,67 грн.; сім-карта мобільного оператора «ВФ Україна» - 50 грн.; силіконовий кейс (чохол) чорного кольору від мобільного телефону у стані користування - 70 грн., загальна вартість об`єктів дослідження становила 3836,67 грн.

Згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.08.2024 року свідок ОСОБА_17 відповів, що зможе впізнати особу, яка викрала мобільний телефон Самсунг біля ж/д по вул.Соборності в м.Вознесенську та впізнав згідно із фото №3 ОСОБА_5 .

Згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.08.2024 року потерпілий ОСОБА_7 впізнав особу, яка викрала його мобільний телефон Самсунг біля ж/д по вул.Соборності в м.Вознесенську та впізнав згідно із фото №4 ОСОБА_5 .

Згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.08.2024 року свідок ОСОБА_13 відповіла, що зможе впізнати особу, котра вживала з ними алкогольні напої біля ж/д по вул.Соборності в м.Вознесенську та впізнала згідно із фото №1 ОСОБА_5 .

Згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.08.2024 року свідок ОСОБА_23 відповів, що зможе впізнати особу, котра перебувала з ними біля ж/д по вул.Соборності в м.Вознесенську та впізнав згідно із фото №1 ОСОБА_5 .

Згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.08.2024 року свідок ОСОБА_19 відповів, що зможе впізнати особу, котра представилася військовослужбовцем та разом вживали з ними алкогольні напої біля ж/д по вул.Соборності в м.Вознесенську та впізнав згідно із фото №3 ОСОБА_5 .

Оцінюючи докази в їх сукупності із врахуванням вимог ч.1 ст.89 та ст.94 КПК України, суд вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.2 ст.190 КК України як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно.

Так свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_17 , які були на місці події, не підтвердили версію сторони обвинувачення та потерпілого про те, що телефон потерпілого було таємно викрадено обвинуваченим, навпаки вони вказали, що потерпілий сам передавав обвинуваченому телефон. Також свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_19 не вказували про це і під час слідства під час проведення із ними такої слідчої дії як впізання особи за фотознімками. Так само і обвинувачений стверджував, що потерпілий сам передав йому телефон. Інші ж письмові докази також прямо не підтверджують саме таємного викрадення майна потерпілого обвинуваченим.

Суд звертає увагу на те, що ключовою відмінністю об`єктивної сторони злочинів у формі крадіжки та шахрайства є спосіб заволодіння чужим майном. При крадіжці майно викрадається таємно, тобто при цьому не присутні свідки та потерпілі, або ж вони не усвідомлюють факту саме таємного викрадення чужого майна.

Так в п.п.3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» передбачає, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб; її потрібно вважати закінченою з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Тоді як згідно із Постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року справа № 148/1223/19 провадження № 51-315 км 22: «Відповідно до ст.190 КК України шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом і корисливим мотивом щодо вчиненого діяння. Винна особа цілком усвідомлює суспільну небезпечність самого діяння, об`єкт та предмет злочину, цінність матеріальних благ, а також той факт, що свідомо вводить потерпілого в оману шляхом обману чи зловживання довірою, що останній лише зовнішньо добровільно передає їй предмет злочину, тоді як фактично ця воля потерпілого є фіктивною».

Верховний Суд в Постанові від 28 вересня 2023 року справа № 755/6891/20 провадження № 51-1662км23 зазначив, що: «Зловживання довірою - це недобросовісне використання довіри з боку власника чи іншої особи, у віданні котрої знаходиться майно або інші предмети, у заволодінні якими зацікавлена винна особа.

В свою чергу суб`єктивна сторона складу злочину характеризується такими юридичними ознаками як прямий умисел, корисливі мотив і мета.

Зміст прямого умислу утворюють два моменти - інтелектуальний і вольовий. Інтелектуальний мотив визначається усвідомленням суспільно небезпечного характеру вчиненого діяння і передбачення суспільно небезпечних наслідків, в той час як вольовий - бажанням настання суспільно небезпечних наслідків, які передбачаються винною особою.

Вчиняючи шахрайство, винна особа цілком усвідомлює суспільну небезпечність самого діяння, тобто фактичну сторону діяння та його суспільне значення, усвідомлює об`єкт та предмет злочину, цінність матеріальних благ та інших предметів спеціального призначення, усвідомлює спосіб вчинення злочину, той факт що свідомо вводить потерпілого в оману шляхом обману чи зловживання довірою, що останній лише зовнішньо добровільно передає їй предмет злочину, тоді як фактично ця воля потерпілого є фіктивною, усвідомлює факт заволодіння майном, правом на майно чи предметами спеціального призначення».

Щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 , то суд враховує, що ч.1 ст.337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Так ч.3 ст.337 КПК України передбачає, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

В Постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року справа №366/3050/16-к провадження №51-6670 км 18 суд касаційної інстанції з приводу положень ч.3 ст.337 КПК України зазначив, що: «Вказане має місце тоді, коли діяння особи, яке згідно обвинувального акту ставиться їй у провину, підлягає кваліфікації за менш тяжкий злочин, ніж це зазначено в обвинувальному акті».

Вирішуючи питання про кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує, що доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора (ч.1 ст.92 КПК України).

Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 4 липня 2018 року справа №688/788/15-к провадження № 51-597км1:

«22. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

23. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

24. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

25. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

26. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням».

В даному провадженні прокурором поза розумним сумнівом сукупністю досліджених доказів не було доведено причетність ОСОБА_5 до вчинення злочину, кваліфікованого стороною обвинувачення за ч.4 ст.185 КК України, оскільки сукупність досліджених доказів поза розумним сумнівом не підтвердила тих ознак об`єктивної та субєктивної сторони злочину, які зазначені стороною обвинувачення в обвинувальному акті, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану.

Оцінюючи сукупність досліджених доказів, суд враховує, що ч.1 ст.94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

З огляду на сукупність досліджених доказів, суд вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.2 ст.190 КК України як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно.

Мотиви призначення покарання та вирішення інших питань.

Згідно із ст.65 КК України при призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст.66 та ст.67 КК України - встановлено не було.

Беручи до уваги обставини справи та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який вину не визнав, має непогашені судимості за вчинення злочинів проти власності, характеризується поліцією негативно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, враховуючи вік обвинуваченого та його поведінку під час судового розгляду, стан здоров`я обвинуваченого, дані досудової доповіді відділу з питань пробації від 12.12.2024 року, який вказує про високу ймовірність повторних правопорушень та на те, що виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб) та не допускає застосування виконання покарання у громаді, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин, а також те, що злочин, який вчинив обвинувачений згідно ст.12 КК України належить до нетяжких злочинів проти власності, суд вважає, що його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе у разі призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.190 КК України.

Розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_7 , становить 3716,67 грн., яка згідно із обвинувальним актом, що затверджено прокурором, відшкодована в повному обсязі. З матеріалів провадження вбачається, що викрадене майно потерпілому повернуто. Цивільний позов потерпілим пред`явлено не було.

Відповідно до ст.124 КПК України стягненню з обвинуваченого підлягають витрати за проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішити згідно із вимогами ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі за цим вироком обчислювати з моменту набрання вироком законної сили та приведення його до виконання.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 попереднє ув`язнення у вигляді тримання під вартою у строк покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного йому за цим вироком суду, за правилами, визначеними ч.5 ст.72 КК України, а саме з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а саме з 19 вересня 2024 року по 09 січня 2025 року (ухвала суду від 09 січня 2025 року про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт).

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 строк запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту у строк покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного йому за цим вироком суду, за правилами, визначеними ч.7 ст.72 КК України, а саме зарахувати строк перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під цілодобовим домашнім арештом з 09 січня 2025 року по 24 червня 2025 року в строк покарання у вигляді позбавлення волі з такого їх співвідношення три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення експертизи у розмірі 360 грн.

Речові докази, а саме: мобільний телефон марки «Samsung А32 5G» моделі SМ-А326В/DS у силіконовому чохлі з сім-картою мобільного оператора «ВФ Україна», переданий під розписку потерпілому ОСОБА_7 , - залишити останньому.

На вирок суду учасниками процесу можуть бути подані апеляції до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 30-ти днів з дня проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарження вироку, якщо його не скасовано, - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1