ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 991/722/21

провадження № 51 - 1164 км 21

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,

його захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000175 від 10 березня 2020 року, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Застав`я Корецького району Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ст. 369 ч. 4 КК України,

за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Вищого антикорупційного суду від 01 червня 2022 року та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 17 березня 2025 року.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Вищого антикорупційного суду від 01 червня 2022 рокуОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ст. 369 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з конфіскацією всього майна, окрім 1/2 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 05 березня 2020 року,на той час як генеральний директор Державного спеціалізованого підприємства « Об?єднання «Радон », запропонував ОСОБА_8 , на той час голові Державного агентства України з управління зоною відчуження, неправомірну вигоду за призначення йому премій за 4 квартал 2019 року і за підсумками роботи за 2019 рік, а 08 квітня 2020 року о 16:01 передав їй неправомірну вигоду в розмірі 210 000 грн.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікував як пропозицію надання та надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає особливо відповідальне становище, за вчинення такою особою в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду, дій з використанням наданого їй службового становища.

Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 17 березня 2025 року апеляційні скарги захисників залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, та короткий зміст поданих заперечень

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок та ухвалу і закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ст. 369 ч. 4 КК України у зв`язку із тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Захисник надає власну оцінку наявним у матеріалах кримінального провадження доказам, а також встановленим судами фактичним обставинам, і вважає, що органом досудового розслідування не зібрано доказів вини ОСОБА_6 , а більшість з наданих суду доказів є неналежними і недопустимими. Окремо звертає увагу на те, що апеляційний суд у порушення вимог ст. 419, ст. 439 ч. 2 КПК України не виконав вказівки суду касаційної інстанції, зазначені в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2023 року, належним чином не перевірив доводів апеляційних скарг захисників, зокрема щодо наявності у діях ОСОБА_8 провокації, яка, співпрацюючи та виконуючи вказівки органу розслідування, своїми не пасивними діями спонукала ОСОБА_6 до надання їй неправомірної вигоди.

В запереченнях на касаційну скаргу захисника прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 указує на безпідставність її доводів та просить залишити її без задоволення.

Заперечень на касаційну скаргу захисника від інших учасників судового провадження не надходило.

Учасникам судового провадження повідомлено про час та місце касаційного розгляду. Заяв про відкладення касаційного розгляду від учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання, не надійшло.

Позиції учасників судового провадження

Захисник та засуджений у судовому засіданні підтримали касаційну скаргу, вважали її обґрунтованою та просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні вважала касаційну скаргу необґрунтованою і просила залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України

та на які є посилання у касаційній скарзі, не є відповідно до вимог

ст. 433 ч. 1, ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались зазначених вимог закону.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Вищого антикорупційного суду від 01 червня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він здійснив пропозицію надання неправомірної вигоди та надав неправомірну вигоду службовій особі, яка займає особливо відповідальне становище, за вчинення службовою особо в його інтересах дії з використанням наданого їй службового становища, тобто злочину, передбаченого ст. 369 ч. 4 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі та конфіскації майна.

Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , не погодившись із висновком суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 369 ч. 4 КК України, подали апеляційні скарги з відповідним обґрунтуванням позиції сторони захисту, які ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 13 січня 2023 року залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Не погодившись із вказаними вище рішеннями судів, засуджений ОСОБА_6 та його захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_10 подали касаційні скарги, в яких заперечували висновки судів щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 369 ч. 4 КК України, просили переглянути вирок та ухвалу в касаційному порядку і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, або закрити кримінальне провадження на підставі ст. 284 ч. 1 п. 1, 2, 10 КПК України.

Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 листопада 2023 року частково задоволено касаційні скарги засудженого та його захисників, скасовано ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 13 січня 2023 року щодо ОСОБА_6 і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 439 ч. 1, 2 КПК України після скасування вироку або ухвали судом касаційної інстанції суд першої або апеляційної інстанції здійснює судове провадження згідно із загальними вимогами, передбаченими цим Кодексом, в іншому складі суду. Вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

При залишенні апеляційної скарги без задоволення суд апеляційної інстанції має зазначити підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, тобто процесуальний закон вимагає від суду проаналізувати доводи, викладені в апеляційній скарзі, і дати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке веде до скасування судового рішення.

З матеріалів цього кримінального провадження вбачається, що попередня ухвала суду апеляційної інстанції від 13 січня 2023 року, якою обвинувальний вирок суду щодо ОСОБА_6 за ст. 369 ч. 4 КК України залишався без зміни, була скасована судом касаційної інстанції з підстав встановленого порушення права сторони захисту на справедливий судовий розгляд внаслідок відмови у доступі до матеріалів кримінальних проваджень, які перебували у володінні Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ ) та Служби безпеки України (далі - СБУ ).

Суд касаційної інстанції вказав, що обставини, на які посилається сторона захисту щодо виконання ОСОБА_6 умов контракту, що передбачали його преміювання, а також щодо поведінки ОСОБА_8 , яка діяла під контролем органу розслідування та своїми діями провокувала ОСОБА_6 до вчинення злочину, який він не мав наміру вчиняти і не вчинив би без провокації, свідчать про те, що у цій справі питання провокації не було відверто необґрунтованим та вимагало ретельної перевірки.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), суд касаційної інстанції вказав, що коли обвинувачений небезпідставно заявляє, що органи розслідування створили ситуацію, яка спровокувала вчинення ним злочину, суди мають щонайменше вдатися до ретельного вивчення питання, чи не підбурювали органи обвинувачення до вчинення злочину. Для цього вони мають дослідити, зокрема, підстави, чому операція була розпочата, у тому числі, чи були об`єктивні підозри щодо причетності обвинуваченого до кримінальної діяльності або його схильності вчинити злочин, ступінь залученості поліції до злочину та характер будь-якого підбурювання або тиску, якому був підданий обвинувачений та інші обставини. Обвинувачений має отримати можливість доводити свою позиції відносно кожного з пунктів, важливих в цьому аспекті.

Касаційний суд у своїй постанові визначив важливим для апеляційного суду перевірку факту зустрічі між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 05 березня 2020 року, а також того від кого виходила ініціатива обумовити призначення премії наданням хабаря, від ОСОБА_6 чи від ОСОБА_8 , із врахуванням того, що показання останньої є єдиним доказом того, що пропозиція хабаря з боку засудженого не була спровокована відповідною вимогою з її боку.

Суд касаційної інстанції визнав обґрунтованими доводи касаційних скарг щодо необхідності надати стороні захисту доступ до матеріалів, які перебувають у володінні НАБУ та СБУ для надання можливості спростувати факт зустрічі 05 березня 2020 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а також на підтвердження того, що ОСОБА_8 діяла під контролем органу досудового розслідування і своїми діями провокувала ОСОБА_6 до надання їй неправомірної вигоди.

В цій же постанові суд касаційної інстанції навів мотиви, з яких визнав необґрунтованими інші доводи касаційної скарги захисника, які в цій частині, аналогічні доводам касаційної скарги, що є предметом цього касаційного розгляду. Зокрема, щодо наявності складу злочину, суд касаційної інстанції зазначив, що дії службової особи на користь хабародавця, за які пропонується або надається неправомірна вигода, не обов`язково мають бути незаконними. Тому надання чи пропозиція хабаря за вчинення законних дій не впливає на кваліфікацію дій за частиною 4 статті 369 КК України. Також суд не погодився з тим, що пропозиція або надання неправомірної вигоди у цьому випадку не було пов`язано з використанням особливо відповідального становища, так як ОСОБА_8 впливала на склад комісії, яка затверджувала відповідні премії, і врешті приймала остаточне рішення з цього питання. Ці повноваження вона мала саме як особа, що займає особливо відповідальне становище.

Суд касаційної інстанції також визнав необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що провадження відносно ОСОБА_6 мало бути закрито на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України, не встановивши для цього підстав та підтвердив, що обвинувальний акт було направлено до суду в межах строку досудового розслідування.

Також суд касаційної інстанції не встановив порушень ст. 290 КПК України при відкритті матеріалів досудового розслідування стороні захисту, вказавши, що сторона захисту мала доступ до відповідних доказів до початку судового розгляду і під час судового розгляду. Відповідні розписки ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 є в матеріалах кримінального провадження.

Крім того, суд касаційної інстанції навів обґрунтування свого рішення щодо відхилення доводів сторони захисту про допущене, на їх думку, порушення під час автоматизованого розподілу судової справи в суді першої інстанції, щодо відсутності повноважень у детектива ОСОБА_13 , щодо недопустимості ряду доказів, а також щодо ненадання стороні захисту доступу до записів НСРД, навівши мотиви таких висновків у постанові. Щодо доступу до записів НСРД касаційний суд указав, що захисник ОСОБА_9 під час виконання вимог статті 290 КПК України отримала записи у форматі, доступному для відтворення на звичайному обладнанні, а відмова одного з адвокатів отримувати копії записів не може свідчити про порушення права сторони захисту на доступ до цих записів. Вимога суду вказати конкретні фрагменти записів, які сторона бажає представити, зокрема саме записів за 10 та 11 березня 2020 року, була розумною, якщо врахувати великий обсяг цих записів. За таких обставин касаційний суд не встановив обмеження сторони захисту в можливості дослідження і представлення суду цих доказів.

Щодо питання обмеження сторони захисту у доступі до важливої інформації, яка перебувала у володінні НАБУ та СБУ , і порушувалися нею в апеляційних скаргах, то суд касаційної інстанції не погодився з висновком апеляційного суду про те, сторона захисту не обґрунтувала свої клопотання про надання такого доступу, на підставі чого скасував попередню ухвалу суду апеляційної інстанції.

Таким чином, суду апеляційної інстанції під час нового розгляду необхідно було врахувати наведене, детально перевірити доводи апеляційних скарг сторони захисту, і вирішити питання про доведеність обставин, важливих в контексті цієї справи, зважаючи, у тому числі на вимоги статті 17 КПК України.

Під час нового розгляду, виконуючи вказівки суду касаційної інстанції, ухвалами Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 12 квітня 2024 року частково задоволені клопотання захисника ОСОБА_7 та йому було надано:

- тимчасовий доступ до речей і документів, які стали підставою для складання консультантом-експертом з оперативних питань Першого відділу Першого управління ГУ БКОЗ СБ України ОСОБА_14 та начальником Першого відділу Першого управління ГУ БКОЗ СБ України ОСОБА_15 рапорту № 14/1/1-1681 від 10.03.2020 і перебувають у володінні СБУ , із можливістю їх копіювання;

- тимчасовий доступ до речей і документів кримінального провадження № 0000128 від 19.02.2020, яке перебуває у володінні Національного антикорупційного бюро України , з можливістю їх копіювання.

Крім того, із врахуванням висновків суду касаційної інстанції, з метою перевірки версії сторони захисту щодо провокації, за клопотанням прокурора було призначено і проведено судову комп`ютерно-технічну експертизу мобільного телефону ОСОБА_6 марки Samsung S10+, для проведення якої надано мобільний телефон, і за результатами її проведення експертами Київського науково-дослідного інституту експертиз 30 квітня 2024 року було зроблено висновок № 5224/24-35.

Проаналізувавши надану захисником ОСОБА_7 інформацію, отриману за результатами його ознайомлення з матеріалами НАБУ, а також вказаний вище висновок експертизи, суд апеляційної інстанції, дійшов до переконання про те, що жодних ознак провокації ОСОБА_6 на вчинення інкримінованих йому дій ці досліджені матеріали не містять.

Крім того, апеляційний суд за клопотанням захисника повторно дослідив додаток до протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-відеоконтролю особи від 08.05.2020 № 19/2965, що міститься на картці пам`яті Micro SD № 4789т від 09.04.2020 і встановив, що хоча протокол НСРД не містить відомостей про зустріч ОСОБА_8 з ОСОБА_6 саме 05 березня 2020 року, проте відеозапис пізніших їх зустрічей вказує на привітний і дружелюбний характер поведінки ОСОБА_6 по відношенню до ОСОБА_8 , відсутність у ній ознак жертви вимагання неправомірної вигоди чи не вільного волевиявлення на вчинення протиправних дій (провокації). ОСОБА_6 розповідає ОСОБА_16 про порядок призначення премій, який фактично існував раніше, дає рекомендації щодо преміювання інших директорів підприємств, пропонує пришвидшити виплату йому премії, посилаючись на можливу зміну курсу валют.

Врахувавши наведене, колегія суддів суду апеляційної інстанції за результатами повторного апеляційного розгляду дійшла висновку про відсутність ознак провокації ОСОБА_8 на вчинення ОСОБА_17 інкримінованих йому дій та створення стороні захисту всіх умов для спростування такого висновку, залишивши апеляційні скарги захисників без задоволення. При цьому, апеляційний суд також не встановив, що ОСОБА_8 до 10 березня 2020 року діяла під контролем органу досудового розслідування, виконуючи його вказівки, та зазначив, що інші доводи апеляційних скарг аналогічні тим, які містилися в касаційній скарзі та відхилені Верховним Судом, не знайшли свого підтвердження і не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження в межах апеляційних скарг захисників, належним чином перевірив викладені у них доводи про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, визнав їх безпідставними та належним чином мотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими, погодившись із висновком суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 і наявності у його діях складу злочину, передбаченого ст. 369 ч. 4 КК України.

При цьому суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 439 ч. 2 КПК України виконав вказівки суду касаційної інстанції, забезпечивши стороні захисту право на справедливий судовий розгляд, створивши умови для доступу до матеріалів, які перебували у володінні НАБУ та СБУ , а також до змісту розмов (переписки) на телефоні ОСОБА_6 у месенджері WhatsApp між ним та ОСОБА_8 .

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Суд першої інстанції відповідно до вимог КПК України перевірив наявність підстав для початку 10 березня 2020 року кримінального провадження щодо ОСОБА_6 детективом НАБУ, внесення відомостей до ЄРДР за № 0000175 за заявою тимчасово виконуючої обов`язки Голови ДАЗВ ОСОБА_8 від 10 березня 2020 року, в якій остання повідомила про те, що 05 березня 2020 року до її службового кабінету зайшов директор ДСП « Об`єднання Радон » ОСОБА_6 і почав її прохати призначити йому квартальну премію, на що вона зазначила, що такі великі премії, які директора підприємств отримували раніше, надавати неприпустимо. В свою чергу ОСОБА_6 на аркуші паперу написав «150-300», «50 на 50» і сказав, що раніше у них було так. Вказані дії ОСОБА_6 ОСОБА_8 сприйняла як пропозицію неправомірної вигоди за призначення йому квартальної премії в розмірі 50% від цієї премії.

При цьому суд не встановив порушень щодо наявності підстав та порядку проведення в межах цього кримінального провадження синхронізованого комплексу НСРД у вигляді контролю за вчиненням ОСОБА_6 злочину у формі спеціального слідчого експерименту із застосуванням аудіо- та відеоконтролю особи. Контроль на етапі ініціювання надання дозволу на проведення НСРД та санкціонування проведення дій, що імітують злочинну поведінку, здійснювався прокурором САП, а в частині надання дозволу на проведення аудіо- та відеоконтролю особи забезпечувався слідчим суддею Вищого антикорупційного суду .

Приймаючи рішення щодо проведення НСРД, а також при їх проведенні за умов, викладених у постанові прокурора САП від 18 березня 2020 року про контроль за вчиненням злочину, прокурор пересвідчилась у відсутності обставин, які б свідчили про провокування особи на вчинення злочину у зв`язку з ініціативністю директора державного підприємства та його активних дій - безпосередньому висловленню пропозиції.

В результаті проведеного комплексу заходів, в тому числі і при проведенні НСРД, було зафіксованояк між свідком ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у період з 10 березня по 15 квітня 2020 року під контролем правоохоронних органів відбулось 5 зустрічей, а саме 18, 25 березня, 07, 08, та 15 квітня 2020 року, під час однієї з яких 08 квітня 2020 року ОСОБА_6 передав ОСОБА_8 неправомірну вигоду у розмірі 210 000 грн в коробці з-під латексних рукавиць.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6

у здійсненні пропозиціїнадання та надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає особливо відповідальне становище, за вчинення такою особою в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду, дій з використанням наданого їй службового становища, підтверджуються безпосередньо дослідженими

і оціненими судом доказами.

Покарання, призначене ОСОБА_6 за ст. 369 ч. 4 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років, з конфіскацією майна, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації, є адекватним характеру вчинених ним дій, їх небезпечності та відомостям про його особу.

Вирок суду першої інстанції також відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дотрималися вимог статей 10, 22 КПК України та врахували практику ЄСПЛ, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, не виявлено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника, скасування вироку та ухвали і закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не знаходить.

Керуючись статтями 436, 438 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Вищого антикорупційного суду від 01 червня 2022 року та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 17 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3