номер провадження 1-кп/570/65/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області у складі колегії головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та в режимі відеоконференції ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисників адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та в режимі відеоконференції ОСОБА_18

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000025 про обвинувачення: ОСОБА_9 за ч.1 ст.255-2, ч. 2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_6 за ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_11 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_8 за ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_10 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_7 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_12 за ч.2 ст.307 КК України,

в с т а н о в и л а :

У провадженні Рівненського районного суду Рівненської області перебуває вказане кримінальне провадження №0000025.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

У клопотанні щодо обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор вказує, що наявні ризики, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_19 , а саме необхідністю запобігти спробам останнього переховуватися від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Даний ризик підтверджується тим, що відповідно до ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_8 відносяться до категорії особливо тяжких, вчинені у складі злочинної організації, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, а іншого більш м`якого покарання санкцією ці статті КК України не передбачають.

Зокрема ризик втечі має оцінюватися у контексті чинників, пов`язаних з характером особи та її моральністю (раніше судимий, відбуваючи покарання у державній установі виконання покарань неодноразово порушував встановлений порядок, висловлював погрози застосування насильства стосовно персоналу установи, зберігав заборонені предмети та речовини), місцем проживання, родом занять (не працює, суспільно корисною діяльністю не займався, будь-яких фізичних вад, які б свідчили про неможливість його утримання, не має), майновим станом (не має у власності цінного рухомого/нерухомого майна, яке б стримувало його від переховування), сімейними зв`язками (неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей, осіб з числа сім`ї або близьких родичів з інвалідністю не має) та усіма видами зв`язку з країною, в якій особа піддається кримінальному переслідуванню (не має будь-яких відзнак, пільгових квот).

Той факт, що обвинувачений буде переховуватися від суду вказує те, що усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, обвинувачений намагатиметься уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики суду.

Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1ст.177КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, то ОСОБА_8 раніше судимий 12.06.2015 р. Галицьким районним судом міста Львова за ч.1 ст.115, ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115, ч.ч. 2,3 ст.296 КК України до 15 років позбавлення волі. Строк відбуття покарання ОСОБА_8 за вироком Галицького районного суду міста Львова від 12.06.2015 р. закінчується 17.10.2025 р.

У клопотанні щодо обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор вказує, що наявні ризики, які виправдовують обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а саме необхідністю запобігти спробам останнього переховуватися від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Даний ризик підтверджується тим, що відповідно до ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 307, ч.2 ст.255 КК України, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_7 відносяться до категорії особливо тяжких, вчинені у складі злочинної організації, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, а іншого більш м`якого покарання санкцією ці статті КК України не передбачають. Зокрема ризик втечі має оцінюватися у контексті чинників, пов`язаних з характером особи та її моральністю, родом занять (не працює, суспільно корисною діяльністю не займався, будь-яких фізичних вад, які б свідчили про неможливість його утримання, не має), майновим станом (немає у власності цінного рухомого/нерухомого майна, яке б стримувало його від переховування, сімейними зв`язками (неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей, осіб з числа сім`ї або близьких родичів з інвалідністю не має) та усіма видами зв`язку з країною, в якій особа піддається кримінальному переслідуванню (не має будь-яких відзнак, пільгових квот).

Той факт, що обвинувачений буде переховуватися від суду вказує те, що усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, обвинувачений намагатиметься уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики суду.

Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, то ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, засуджений: 07.10.1999 р. Луцьким міським судом Волинської області до 1 року позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 229-1 КК України, відтерміновано виконання вироку, штраф 200 грн.; 15.03.2000 р. Луцьким міським судом Волинської області до 3 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 81 КК України, звільнений 25.01.2003 р. по відбуттю строку покарання; 16.12.2003 р. Луцьким міським судом Волинської області до 3 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 309, ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України. Звільнений 22.08.2005 р. на підставі ЗУ «Про амністію»; 14.08.2006 р. Луцьким міським судом Волинської області до 2 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням 2 роки; 17.11.2006 р. Луцьким міським судом Волинської області до 2 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України. На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 14.08.2006 р. та призначено остаточне покарання у виді 2 років 8 місяців позбавлення волі. Звільнений 22.05.2009 р. по відбуттю строку покарання; 03.11.2017 р. Луцьким міським судом Волинської області до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст.307 КК України. Звільнений 12.02.2021 р. по відбуттю строку покарання.

Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин.

Незважаючи на притягнення в минулому до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, у тому числі за вчинення злочинів пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, на шлях виправлення не став, і знову обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких злочинах.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_20 підтримав клопотання щодо обрання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_16 у судовому засіданні не заперечили проти задоволення клопотання прокурора щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного у вигляді тримання під вартою та просять визначити розмір застави на рівні 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_13 у судовому засіданні не заперечили проти задоволення клопотання прокурора щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вислухавши думку прокурора, обвинувачених та їх захисників, оглянувши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, згідноч.ч.1-3 ст. 331 КПК України 1. Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. 2. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. 3. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Заслухавши думку учасників процесу, беручи до уваги положення процесуального закону щодо цілей і мети запобіжного заходу у даному конкретному випадку колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягають до задоволення.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2ст.177 КПК України).

Частинами 1, 3 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 176 цього Кодексу. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 1 статті 197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер протиАвстрії»).

Наявність ризику переховування від суду у відповідності до КПК України не означає, що обвинувачені обов`язково здійснюватимуть переховування, однак достатньо встановити, що вони мають реальну можливість здійснити такі дії у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку колегії суддів, тяжкість інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень та суворість покарання за їх вчинення може свідчити про наявність ризику переховування від суду.

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Варто також зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Так, злочини, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є особливо тяжкими.

Також у своєму рішенні у справі "W проти Швейцарії" від 26.01.93 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Тому, на думку колегії суддів, ризики переховування обвинувачених від суду та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються, існують під час судового провадження. Колегія суддів вважає, що такі ризики є реальними. Обвинувачені на даному етапі мають можливість їх реалізації за умови незастосування відповідного запобіжного заходу.

На той факт, що обвинувачені будуть переховуватися від суду вказує те, що, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, обвинувачені намагатимуться уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики суду.

Крім того, колегія суддів бере до уваги введений в країні з 24.02.2022 р. воєнний стан у зв`язку із військовою агресією рф проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Колегія суддів враховує дані про осіб обвинувачених (кожного окремо), щодо яких вирішується клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та цілодобового домашнього арешту, які є особами молодого віку, працездатними, мають непогашені судимості, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, легальних доходів не мають, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Оцінивши доводи, наведені у клопотаннях, та обставини, встановлені під час їх розгляду, колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що обвинувачені зможуть переховуватися від суду.

Також, аналізуючи зміст заявлених прокурором клопотань, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи прокурора про те, що ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, який прокурор вказує як підставу для обрання запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , існує на даний час.

Колегія суддів вважає, що клопотання прокурора стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , та ОСОБА_7 підлягають до задоволення, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких; за вчинення яких передбачено максимальну міру покарання у виді дванадцяти років позбавлення волі; дії обвинувачених являють підвищену суспільну небезпеку, вони можуть переховуватися від суду; можуть вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються.

Окрім того, у п.36 справи ЄСПЛ «Москаленко проти України» (Заява№ 37466/04) від 20 травня 2010 року, зазначено, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, колегія суддів використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Тому, з огляду на вказане та з метою запобігання вище переліченим ризикам і дотримання обвинуваченими належної процесуальної поведінки, клопотання прокурора слід задоволити та обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та обвинуваченому ОСОБА_7 цілодобовий домашній арешт.

Встановлений законом обов`язок слідчого судді, суду визначити розмір застави в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою свідчить про те, що застава в певному розмірі здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, обвинуваченого на тому ж рівні (з тією ж ефективністю), що і тримання під вартою.

Отже, законодавцем визначено, що за умови внесення застави в певному розмірі вона (застава) за своєю ефективністю забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, є еквівалентною такому винятковому запобіжного заходу як тримання під вартою. Інші запобіжні заходи (в тому числі домашній арешт) в цьому випадку не здатні забезпечити дієвість кримінального провадження на тому ж рівні, що й тримання під вартою.

У цьому кримінальному провадженні колегія суддів, дотримуючись розумного балансу між втручанням в право на свободу обвинуваченого ОСОБА_8 (при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою) та в право на володіння майном (при визначенні розміру застави як альтернативи триманню під вартою), з однієї сторони, та необхідністю забезпечення інтересів дієвості кримінального провадження, дійшла висновку, що запобігання спробам вчинення ним дій, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК, можуть бути забезпечені виключно шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою із альтернативою застави у мінімальному розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242 240 грн. Розмір такої суми колегія суддів вважає достатнім, з урахуванням того, що загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

У зв`язку з цим, колегія суддів у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 відповідні обов`язки, зокрема: прибувати на виклик прокурора та суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора чи суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорти громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дозволяють право на виїзд з України та в`їзд до України, утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні.

Крім того, з огляду на вищевикладене, беручи до уваги обставини обвинувачення у вчиненні злочинів, їх ступінь тяжкості та покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у випадку визнання винуватим у його вчиненні, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів вважає, що клопотання прокурора необхідно задовольнити та застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк два місяці, з покладенням на нього певних обов`язків, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені в ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст.176-179,331 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_20 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 задовільнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, який утримується в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор», вул. Дворецька, 116 у місті Рівне, раніше проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 13.11.2025 р.

Одночасно визначити розмір застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить: 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 у разі внесення застави обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати на виклик прокурора та суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора чи суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорти громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дозволяють право на виїзд з України та в`їзд до України, утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор».

У разі внесенні застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому та заставодавцю що, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, та направити для відома та виконання начальнику ДУ "Рівненський слідчий ізолятор".

Строк дії ухвали та покладених обов`язків, у разі внесення застави - до 13.11.2025 р. включно.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора ОСОБА_20 у даному кримінальному провадження.

Ухвала суду в частині щодо обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Клопотання прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_20 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_7 задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , строком два місяці до 15.11.2025 р.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки:

- прибувати за першою вимогою суду у визначений ним час;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти), інші документи, що дають право на виїзд з України.

- носити електронний засіб контролю.

Ці обов`язки застосовуються до обвинуваченого ОСОБА_7 на строк два місяці до 15.11.2025 р. включно.

Зобов`язати орган поліції, а саме Луцьке РУП ГУНП у Волинській області (адреса місцезнаходження: 43601 м.Луцьк вул.Звитяжна, 2) доставити обвинуваченого ОСОБА_7 по місцю застосування вказаного запобіжного заходу за адресою: АДРЕСА_2 та застосувати до останнього електронний засіб контролю.

Зобов`язати орган поліції Луцьке РУП ГУНП у Волинській області контролювати виконання запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 .

Копію даної ухвали негайно вручити обвинуваченому ОСОБА_7 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора ОСОБА_20 .

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3