КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/2935/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року про арешт майна,

за участю:

представника ОСОБА_7 ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 рокучастково задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні - заступника начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000201 від 06.05.2024 року, за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно із забороною користування, відчуження та розпорядження, яке було вилучено під час проведення 15.05.2024 року затримання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках протоколу затримання особи, в порядку ст. 208 КПК України, у ОСОБА_9 , а саме:

- особистий ОСОБА_9 мобільний телефон Redmi з сім картками номерів телефонів: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

В іншій частині клопотання відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати повністю арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі №757/23452/24-к від 30.05.2024 року, в кримінальному провадженні №000201 від 06.05.2024 року на особистий ОСОБА_9 мобільний телефон Redmi з сім картками номерів телефонів: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні - заступника начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 в частині накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_9 , яке в порядку ст.208 КПК України виявлено та вилучено в останнього, - відмовити.

Обгрунтовуючи скаргу, апелянт посилається на те, що в провадженні Територіального управління ДБР, розташованого у місті Києві перебуває кримінальне провадження №0000201 від 06.05.2024 року, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 368 КК України.

30.05.2024 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі №757/23452/24-к, за клопотанням прокурора у кримінальному провадженні - заступника начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 - накладено арешт на майно: особистий ОСОБА_9 мобільний телефон Redmi з сім картками номерів телефонів: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

Зазначає, що прокурорами відділу Київської міської прокуратури здійснювалось процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000201 від 06.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Апелянт вказує, що 15.05.2024 року об 11:37 за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Київська, 152 у вищевказаному кримінальному провадженні прокурорами відділу Київської міської прокуратури на підставі ст. 208 КПК України, затримано головного державного інспектора оперативного відділу Управління боротьби з контрабандою Енергетичної митниці ОСОБА_9 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Після затримання ОСОБА_9 доставлено до Київської міської прокуратури, де останньому вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та проведено слідчі (розшукові) дії за участі останнього.

В подальшому, затриманого ОСОБА_9 доставлено до КНП «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва», що розташовується за адресою: м. Київ, вул. Шовковична, 39/1, де проведено його медичний огляд та надана необхідна медична допомога.

Після цього, о 22:15 оперуповноваженими ГУ СБУ у м. Києві та Київській області затриманого ОСОБА_9 доставлено до ІТТ ГУНП у м. Києві, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Ремонтна, 7 та розміщено до камери №6, де в той момент знаходились ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Приблизно о 03:30 16.05.2024 року особи, які перебували у камері №6 разом із ОСОБА_9 , почули крик та гуркіт. Оглянувши приміщення камери № 6 ОСОБА_11 побачив, що особа ОСОБА_9 лежить на підлозі з травмою голови. Після цього, ОСОБА_10 викликано працівників ІТТ ГУНП у м. Києві, які привели до тями ОСОБА_9 та о 03:38 викликали карету швидкої медичної допомоги.

В подальшому, о 04:09 16.05.2024 року до ІТТ ГУНП у м. Києві прибули лікар ЕМД та МК міста Києва ОСОБА_12 та фельдшер ОСОБА_13 , які отримали анкетні дані ОСОБА_14 та здійснили обробку рани, з подальшим накладенням пов`язки.

Після цього, приблизно о 04:40 16.05.2024 року у ОСОБА_9 відбулась втрата свідомості, судомний напад та зупинка серця та після реанімаційних заходів, протягом 40-45 хв., наступила біологічна смерть ОСОБА_9 .

Скаржник зазначає, що в період часу з 15.05.2024 по 16.05.2024 року ним - адвокатом ОСОБА_6 на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 15.05.2024 року здійснювався захист прав та законних інтересів ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Апелянт посилається на те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_4 ) у відповідності до свідоцтва про шлюб від 02.09.2022 (актовий запис №691) є жінкою ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який у відповідності до Лікарського свідоцтва про смерть №020-1097 від 16.05.2024 року - є померлим.

06.08.2024 року адвокатом ОСОБА_15 отримано лист від Київської міської прокуратури від 17.07.2024 року за вих.№31/1-1432вих-24 щодо направлення, відповідно до вимог ч. 6 ст. 284 КПК України, копії постанови про закриття кримінального провадження №000201 від 06.05.2024 року, на підставі п. 5 ч. 1 ст.284 КПК України.

Представник вказує, що 07.08.2024 року адвокатом ОСОБА_6 на адресу Київської міської прокуратури направлено клопотання №02-0201 щодо повернення вилучених та арештованих в подальшому речей: особистого мобільного телефону ОСОБА_9 з сім картками номерів телефонів: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

30.10.2024 року адвокатом отримано лист Київської міської прокуратури від 14.08.2024 року №31/1- 1590вих-24 щодо направлення клопотання №02-0201 від 07.08.2024 року до ТУ ДБР у м. Києві для належного розгляду.

25.11.2024 року адвокатом отримано листа ТУ ДБР у м. Києві №423335-24/к/11-02-18594/24 від 08.11.2024 року щодо розгляду клопотання №02-0201 від 07.08.2024 року, за результатами чого повідомлено, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30.05.2024 року у справі №757/23452/24-к накладено арешт на мобільний телефон Redmi з сім картками номерів телефонів: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 . У зв`язку із чим, в органу досудового розслідування відсутні визначені чинним законодавством України підстави для повернення зазначеного майна.

Скаржник зауважує, що в зв`язку із наявністю діючого арешту на майно ОСОБА_9 та незгодою із позицією, викладеною в листі ТУ ДБР у м. Києві №42335-24/к/11-02-18594/24 від 08.11.2024 року, ним подано клопотання №04-0201 від 18.10.2024 року до Печерського районного суду міста Києва про скасування арешту.

24.12.2024 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_16 у справі №757/49897/24-к, за результатами розгляду клопотання про скасування арешту представника третьої особи ОСОБА_7 , щодо майна якої вирішується питання про арешт, адвоката ОСОБА_6 - залишено без задоволення.

Адвокат ОСОБА_6 вказує на те, що повний текст ухвали Печерського районного суду міста Києва від 24.12.2024 року ним отримано згідно складеної розписки 19.03.2025 року, у зв`язку із чим, керуючись ч. 1 ст. 117 КПК України скаржник просить поновити процесуальний строк на оскарження ухвали слідчого судді, із причин, що не залежали від заінтересованої особи.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Як зазначено у поданій апеляційній скарзі, копію повного тексту ухвали від 24.12.2024 року представником скаржника отримано 19.03.2025 року, при цьому апеляційна скарга подана 24.03.2025 року.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи скарги представника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30.05.2024 року, відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року представником ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 ,фактично оскаржено в частині накладення арешту на особистий мобільний телефон ОСОБА_9 . Redmi з сім картками номерів телефонів: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , то суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу слідчого судді лише в частині накладення арешту на вищезазначене майно.

Законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді в частині задоволення та або відмови у задоволенні вимог клопотання прокурора про арешт іншого майна, зазначеного в клопотанні, колегією суддів не перевіряється.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Київською міською прокуратурою здійснювалось процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000201 від 06.05.2024 року за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 на підставі наказу начальника Енергетичної митниці Держмитслужби від 11.09.2023 № 332-о призначений на посаду головного державного інспектора оперативного відділу Управління боротьби з контрабандою Енергетичної митниці Держмитслужби, тобто він, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу.

У квітні 2024 року службовими особами Енергетичної митниці Держмитслужби розпочато перевірку діяльності ТОВ «Юскомерц груп» в частині відповідності технічним та іншим характеристикам, у тому числі об`єму, скріпленого газу, імпортованого суб?єктом господарювання.

У подальшому, 15.05.2024 року об 11 год. 30 хв., під час зустрічі ОСОБА_17 та ОСОБА_9 , яка відбулась на паркінгу супермаркету «АТБ», розташованому за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 152, останній, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, одержав від ОСОБА_17 грошові кошти у сумі 10 тис доларів США (396799 гривень за офіційним курсом НБУ станом на 15.05.2024), після чого був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Згідно із п. 1 Примітки до ст. 368 КК України одержана ОСОБА_9 сума неправомірної вигоди у розмірі 396 799 гривень становить великий розмір.

Під час проведення 15.05.2024 року затримання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках протоколу затримання особи, в порядку ст. 208 КПК України, у ОСОБА_9 виявлено та вилучено:

- особистий ОСОБА_9 мобільний телефон Redmi з сім картками номерів телефонів: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ;

- 20 (двадцять) купюр грошових коштів номіналом 100 доларів США за наступними номерами: MB25028145F, PA36603482B, LB82928412Q, PF07582690F, PL48163430D, LF32840246G, MB36651914F, LC48315278A, MD88037300A, MJ63943082A, MB11110092M, PK81173255H, PK81173256H, MA67722426A, PH56656536B, PB45783275M, MF22586641C, LL09452272F, LG95298883D, MB56137725G, а також 80 купюр, зовнішньо схожих на грошові кошти номіналом 100 доларів США з однаковим номером LJ79557817A.

Постановою прокурора від 15.05.2024 року вказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

23.05.2024 року (клопотання датоване 16.05.2024 року) прокурор у кримінальному провадженні - заступник начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000201 від 06.05.2024 року, за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у якому просив про накладення арешту на майно, вилучене у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках протоколу затримання особи, в порядку ст. 208 КПК України, а саме:

- особистий ОСОБА_9 мобільний телефон Redmi з сім картками номерів телефонів: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ;

- 20 (двадцять) купюр грошових коштів номіналом 100 доларів США за наступними номерами: MB25028145F, PA36603482B, LB82928412Q, PF07582690F, PL48163430D, LF32840246G, MB36651914F, LC48315278A, MD88037300A, MJ63943082A, MB11110092M, PK81173255H, PK81173256H, MA67722426A, PH56656536B, PB45783275M, MF22586641C, LL09452272F, LG95298883D, MB56137725G, а також 80 купюр, зовнішньо схожих на грошові кошти номіналом 100 доларів США з однаковим номером LJ79557817A.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що зазначені у клопотанні вилучені речі та документи мають значення для досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а відомості, які вони містять, можуть бути доказом під час судового розгляду, а тому є необхідність накладення арешту на майно з метою його збереження.

Крім цього, вказані речі можуть бути використані для забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Таким чином, метою та підставою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів та можливої конфіскації майна як виду покарання, що визначено п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 рокучастково задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні - заступника начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000201 від 06.05.2024 року, за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно із забороною користування, відчуження та розпорядження, яке було вилучено під час проведення 15.05.2024 року затримання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках протоколу затримання особи, в порядку ст. 208 КПК України, у ОСОБА_9 , а саме:

- особистий ОСОБА_9 мобільний телефон Redmi з сім картками номерів телефонів: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

В іншій частині клопотання відмовлено.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується частково з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи частково клопотання прокурора про накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність накладення арешту з метою забезпечення запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, яке має критерії речових доказів у зазначеному кримінальному провадженні, та з метою забезпечення можливої конфіскації як виду покарання.

На переконання колегії суддів, частково задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вилучене майно, а саме: особистий мобільний телефон ОСОБА_9 . Redmiз сім картками номерів телефонів: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнане речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 15.05.2025 року.

Також слід зауважити, що санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачає конфіскацію майна як вид покарання.

Таким чином, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність обставин, передбачених ч. 5 ст. 170 КПК України, для арешту вищевказаного мобільного телефону з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, у випадку визнання ОСОБА_9 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та призначення йому покарання у виді конфіскації майна, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, зокрема з метою забезпечення його збереження та можливої конфіскації майна як виду покарання, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

При цьому, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження могло б призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавити реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на етапі досудового розслідування були достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Разом із тим, надаючи оцінку обгрунтованості вимог апеляційної скарги про скасування накладеного ухвалою слідчого судді арешту на майно (мобільний телефон з сім картами), колегія суддів враховує наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Колегією суддів під час розгляду даної апеляційної скарги встановлено, що за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні №000201 від 06.05.2024 року, за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, 12.07.2024 року прокурором у кримінальному провадженні прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю підозрюваного ОСОБА_9 .

Відповідно до наданої адвокатом ОСОБА_6 відповіді приватного нотаріуса Броварського міськрайонного округу Київської області ОСОБА_18 від 04.04.2025 року, після смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцями за законом в рівних частках є дише дві особи: дружина померлого - ОСОБА_7 та син померлого - ОСОБА_19 .

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що на даний час відпала потреба у подальшому застосуванні такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна померлого ОСОБА_9 .

При цьому, до апеляційного суду від прокурора у кримінальному провадженні - заступника начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 надійшли листи від 03.04.2025 року та 05.08.2025 року, в яких зазначено про те, що сторона обвинувачення не заперечує проти скасування раніше накладеного арешту та повернення майна законному власнику.

Тобто, наведені обставини свідчать про відсутність на даний час підстави та мети, за яких слідчим суддею було накладено арешт на належний ОСОБА_9 мобільний телефон, які виправдовували б подальше втручання держави у право на мирне володіння та розпорядження особи майном, а також обумовлювали б подальший його арешт.

Оскільки кримінальне провадження №000201 від 06.05.2024 року, в межах якого постановлена ухвала про накладення арешту на майно, закрите, колегія суддів приходить до висновку про неможливість на даний час продовження існування застосованих заходів забезпечення кримінального провадження у даному кримінальному провадженні, зокрема, арешту на майно, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Керуючись ст.ст.170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року, якою накладено арешт на особистий мобільний телефон ОСОБА_9 з сім картками номерів телефонів: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , та відмовлено у накладенні арешту на грошові кошти - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні - заступника начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000201 від 06.05.2024 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, - відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4