ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку міста Луганська, Луганської області, громадянку України, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

засуджено за ч.7 ст.111-1 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, правоохоронних і судових органах, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності на строк 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією належного на праві власності майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного затримання.

Обраний в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Обвинувачену ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено за вчинення умисних дій, які виразилися у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному судовому органі, створеному на тимчасово окупованій території.

Так, Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено 24.08.1991 «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій.

До системи адміністративно територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема і Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і рф.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1991 російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10.02.1995, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та російська федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

Відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали 31.05.1997 Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 02.03.1999 № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, російська федерація (далі рф) зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та рф про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003 (ратифікований рф 22.04.2004), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької, Луганської, Запорізької, Херсонської та інших областей відноситься до території України.

Незважаючи на вищевикладене, 21.02.2022 рф визнано так звані «донецьку народну республіку» та «луганську народну республіку» незалежними державами, попередньо впроваджуючи в період 2013-2022 років, із застосуванням засобів масової інформації, ідеї єдиного російського народу та відсутності української нації, вчиняючи неоголошені та приховані вторгнення на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств рф, організовуючи та підтримуючи терористичну діяльність, направлену на окупацію Донецької та Луганської областей та порушення територіальної цілісності України.

Надалі «президент» рф оголосив 24.02.2022 про рішення розпочати так звану військову операцію в Україні.

Після цього, збройними силами рф, які діяли за наказом керівництва рф і збройних сил рф, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військовим штабам і складам Збройних сил України, а також підрозділами збройних сил та інших військових формувань рф 24.02.2022 здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна через державний кордон України, який проходить територіями Автономної республіки Крим, Запорізької, Донецької, Луганської, Харківської, Херсонської, Миколаївської, Сумської, Чернігівської та інших областей, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, окупували частину вказаної території, організували проведення псевдо-референдумів та прийняття незаконних, з огляду на норми міжнародних актів, рішень щодо включення окупованих територій Донецької, Запорізької, Луганської областей до складу суб`єктів рф, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час і призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У свою чергу, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, дія якого неодноразово продовжувалася та який триває по даний час.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2012 № 1207-VII, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

У ході розвитку подій, пов`язаних з військовою агресією рф та окупацією ряду населених пунктів Луганської області, починаючи з 2014 року та станом на 24.02.2022 ОСОБА_8 постійно проживала на території м. Луганськ Луганської області та, відповідно, останній були достовірно відомі наведені вище факти розв`язання та ведення рф агресивної війни проти України, здійснення підривної діяльності, захоплення державних установ, організацій та військових частин, оскільки була безпосереднім очевидцем тих подій, які крім того широко висвітлювались більшістю засобів масової інформації та набули розголосу у місцевого населення.

У свою чергу, громадянка України ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст. 68 Конституції України, зобов`язана неухильно додержуватися Конституції України та законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, Луганська область, у тому числі місто Луганськ, з 07.04.2014 належить до тимчасово окупованої території України.

Після остаточної військової окупації Луганської області, представниками збройних формувань російської федерації узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади.

Продовжуючи встановлення тотального контролю та розповсюджуючи свою владу на захоплених військових шляхом територіях Луганської області, представники збройних формувань рф, діючи за підтримки місцевих колаборантів, окупаційної адміністрації та інших лояльних до держави-агресора верств місцевого населення із числа діючих та колишніх співробітників судових та правоохоронних органів України, всупереч порядку, встановленому Конституцією України, Законами України «Про судоустрій і статус суддів», «Про забезпечення права на справедливий суд», «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» та іншими нормативно-правовими актами, створили 03.04.2023 незаконний судовий орган, наділивши його всіма необхідними владними повноваженнями, так званий «Верховный Суд Луганской Народной Республики» (мова оригіналу), який розташований за адресою: Луганська область, м. Луганськ, вулиця Коцюбинського, 4.

Відповідно до Федеральних Законів рф № 6-ФКЗ від 04.10.2022 «О принятии в российскую федерацию Луганской Народной Республики и образовании в составе российской федерации нового субъекта Луганской Народной Республики», № 86-ФЗ від 03.04.2023 «О создании судов российской федерации на территории луганской народной республики и о внесении изменений в отдельные законодательные акты российской федерации» створено так званий «Верховный Суд Луганской Народной Республики» (мова оригіналу), який входить до складу судової системи рф, та юрисдикція якого розповсюджується на територію Луганської області.

Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII визначено, що окупаційна адміністрація рф це сукупність державних органів і структур рф, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних рф самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Всупереч указаним правовим нормам, після повної окупації міста Луганськ та інших територіальних одиниць Луганської області військовослужбовцями збройних сил рф, ОСОБА_8 , маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, а відтак усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, водночас підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у тому числі щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів рф, які передбачають перебування України у сфері її впливу, а також з корисливих мотивів та хибного почуття кар`єризму, у порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вирішила використати факт встановлення окупаційної влади на території Луганської області у своїх особистих інтересах та не пізніше квітня 2023 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, будучи обізнаною із діяльністю судових органів, оскільки з 17.09.2007 по 04.05.2016 працювала в Луганському окружному адміністративному суді на посадах секретаря судового засідання та помічника судді, а з 17.09.2018 по 03.04.2023 працювала на посаді «начальника отдела документооброта и делопроизводства» (мова оригіналу) у незаконному судовому органі ЛНР так званому «Верховном Суде Луганской Народной Республики» (мова оригіналу), діючи всупереч інтересам держави України, її суверенітету та територіальної цілісності, підтримуючи агресію російської федерації проти України, погодилась на пропозицію представників держави-агресора російської федерації та добровільно зайняла посаду «начальника отдела документооброта и делопроизводства» (мова оригіналу) у незаконному судовому органі так званому «Верховном Суде Луганской Народной Республики» (мова оригіналу), створеному на тимчасово окупованій території.

Після цього, з метою представлення окупаційній владі своєї особистої прихильності, формування в населення окупованої території Луганської області, де зареєстрована юридична адреса та фактичне місцезнаходження згаданого незаконного судового органу, думки невідворотності встановлення та утвердження російської окупації частини території України, як єдиної законної влади на цій території, просуваючи ідеї проросійської спрямованості, незворотного і стабільного існування на теренах Луганської області влади рф та ідей «російського світу», ОСОБА_8 , являючись «начальником отдела документооброта и делопроизводства Верховного Суда Луганской Народной Республики» (мова оригіналу), забезпечувала становлення та зміцнення окупаційної влади рф шляхом безпосередньої участі у функціонуванні незаконно створених окупаційних органів судової влади рф на окупованій території України (Луганська область), виконання функцій представника окупаційної судової влади рф з метою недопущення контролю української влади на території Луганської області, реалізацію незаконної правової політики держави-агресора у різних сферах держави та виконувала інші функціональні обов`язки, що полягали у здійсненні контролю за веденням діловодства в суді, готуванні локальних нормативних актів у межах своєї компетенції, взаємодії з іншими окупаційними органами та структурними підрозділами суду в межах своєї компетенції.

Діючи у такий спосіб та добровільно зайнявши посаду у незаконному судовому органі, створеному на тимчасово окупованій території та виконуючи, в період не пізніше з квітня 2023 року по даний час, функції «начальника отдела документооброта и делопроизводства Верховного Суда Луганской Народной Республики» (мова оригіналу), на тимчасово окупованій території Луганської області, забезпечуючи організаційне забезпечення роботи суду, ОСОБА_8 здійснила колабораційну діяльність.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразилися у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному судовому органі, створеному на тимчасово окупованій території, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України.

У поданій на вирок суду апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає, що вирок підлягає скасуванню, оскільки висновки суду є невідповідними викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та в зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України.

В обґрунтування поданої скарги вказує про те, що здійснюючи досудове розслідування та судовий розгляд у відсутності ОСОБА_8 неможливо встановити наявність підстав для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності, зокрема, чи вчинені інкриміновані дії нею умисно чи під впливом, наприклад, фізичного або психічного примусу, застосованого відносно неї або членів її сім`ї. Звертає увагу, що за цих же обставин не можливо встановити добровільне ставлення особи до цих діянь, адже це є обов`язковою складовою ч.7 ст. 111-1 КК України.

З огляду на вищевикладене, просить вирок щодо ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_8 належним чином повідомлялася про час та місце апеляційного розгляду матеріалів даного кримінального провадження шляхом опублікування оголошення про виклик до суду у виданні «Урядовий кур`єр», а також шляхом опублікування на офіційних веб сайтах Офісу Генерального прокурора та Волинського апеляційного суду.

З урахуванням викладеного та вимог кримінального процесуального закону щодо розумності строків апеляційного розгляду колегією суддів прийнято рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченої ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, захисника яка підтримала подану нею апеляційну скаргу, просила її задовольнити, прокурора, який відносно задоволення апеляційної скарги заперечив, просив вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами, визначеними у ч.1 ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Розглянувши в порядку спеціального судового розгляду, за відсутності обвинуваченої (in absentia), кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції дійшов законного, обґрунтованого та вмотивованого висновку про доведеність пред`явленого їй обвинувачення у тому, що остання своїми умисними діями, які виразилися у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному судовому органі, створеному на тимчасово окупованій території, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні.

Так в ході судового розгляду встановлено, що винність ОСОБА_8 у вчиненому повністю стверджуються зібраними в провадженні та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку, зокрема:

- протоколу про результати негласної слідчої (розшукової) дії від 07.04.2024 року, з доданим до нього матеріальним носієм інформації micro SD картою пам`яті, з якого вбачається, що оперуповноваженим 1 сектору ВКІБ УСБУ у Волинській області ОСОБА_9 , на підставі доручення слідчого СВ УСБУ у Волинській області ОСОБА_10 та за ухвалою слідчого судді Волинського апеляційного суду від 07.02.2024, за результатами проведення у порядку ст. 264 КПК України негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем, а саме з персонального комп`ютера, що знаходиться за адресою: м. Луганськ, вул. Коцюбинського, буд. 4, яким користується ОСОБА_8 , отримано фактичні дані, які, згідно з ч. 1 ст. 256 КПК України, можуть бути використані як джерело доказів.

З отриманих даних встановлено наявність на внутрішніх пристроях жорстких дисках для зберігання файлів та даних сформованих робочих папок, що містять файли, які вивантажено на окремий носій в ході негласної слідчої (розшукової) дії. Слідчою дією виявлено та вивантажено документи судового органу окупаційної влади: плани роботи так званого «верховного суду луганської народної республіки» за 2022-2023 роки, де серед виконавців зазначено ОСОБА_8 ; протоколи оперативних нарад працівників відділу обігу документів і діловодства вказаного суду з списками осіб присутніх на вказаних нарадах, на яких серед присутніх як головуючого засідання зазначено ОСОБА_8 , яка обіймає посаду начальника відділу обігу документів і діловодства окупаційного судового органу «верховного суду луганської народної республіки»; відгуки про рівень знань, навичків та вмінь (професійний рівень) державних службовців і про можливості присвоєння першого класного чину державної цивільної служби, в тому числі обвинуваченій ОСОБА_8 ; річні звіти про професійну службову діяльність державного цивільного службовця «верховного суду луганської народної республіки» за звітний період з 01.01.2022 по 31.12.2022 за підписом начальника відділу обігу документів і діловодства вказаного окупаційного судового органу ОСОБА_8 ; графіки відпусток працівників згаданого вище відділу за 2022-23 роки, серед яких і обвинувачена, яка вказана начальником відділу обігу документів і діловодства окупаційного судового органу «верховного суду луганської народної республіки», при цьому вказані графіки відпусток складені за підписом ОСОБА_8 ; довіреність, видана так званим головою суду на отримання та відправку працівниками відділу незаконного судового органу, в тому числі обвинуваченою несекретної документації.

Наведеним вище протоколом про результати негласної слідчої (розшукової) дії підтверджується працевлаштування обвинуваченої ОСОБА_8 у незаконному судовому органі окупаційної влади, її роботу на посаді «начальника отдела документооборота и делопроизводства верховного суда луганской народной республики», виконання роботи з забезпечення діяльності незаконного судового органу, який узурпував повноваження судової влади на території Луганської області.

Крім цього, отриманими в ході зняття інформації з електронних інформаційних систем даними підтверджується добровільність дій обвинуваченої ОСОБА_8 , оскільки вона упродовж тривалого часу працює на адміністративній посаді в судовому органі самопроголошеної влади, має відпустки, їй присвоєно класний чин та виплачується заробітна плата, при цьому, своїх повноважень не складає.

Також про добровільність її дій вказує і сам факт вступу на роботу до так званої «государственной гражданской службы», який відбувається за результатами конкурсу, на підставі оцінки професійного рівня претендентів, перевірки їх відповідності встановленим кваліфікаційним вимогам.

- протоколу огляду речового доказу від 24.07.2024 року, з якого вбачається, що слідчий в ОВС слідчого відділу УСБУ у Волинській області ОСОБА_11 провела огляд речового доказу micro SD №9/418 від 04.03.2024, на який записано інформацію, отриману в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем, а саме із персонального комп`ютера, що знаходиться за адресою: м. Луганськ, вул. Коцюбинського, буд. 4, яким користується ОСОБА_8 , за наслідками якого виявлено документ «Отзыв об уровне знаний, навыков и умений (профессиональном уровне) государственного гражданского служащего, представленного к сдаче квалификационного экзамена, и о возможном присвоения ему классного чина юстиции», складеного від імені адміністратора так званого «верховного суду луганської народної республіки» відносно оцінювання професійних і кваліфікаційних якостей обвинуваченої ОСОБА_8 , яка відповідно до вказаного документу з 17.08.2018 обіймає посаду «начальника відділу обігу документів та діловодства верховного суду лнр» в незаконному судовому органі, а також претендує на присвоєння класного чину державний радник юстиції лнр 1 класу. Оцінкою діяльності обвинуваченої ОСОБА_8 визначено, що остання здійснює ефективний контроль за роботою підлеглих, проявляє відповідальне відношення до поставлених завдань в незаконно створеному окупаційному судовому органі;

- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.07.2024 року з додатками та відеозаписом, з яких вбачається, що свідок ОСОБА_12 , на запитання, чи впізнає він когось з осіб зображених на фотознімках, заявив, що на фотознімку №3 зображена ОСОБА_8 . Згідно з додатком №3 до вказаного протоколу на фотокартці під №3 зображена ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- інформації відділу КІБ УСБУ у Волинській області від 06.02.2024 року №9/123 та від 25.07.2024 року за №9/630, відповідно до якої, обвинувачена ОСОБА_8 працює на посаді «начальника отдела документооборота и делопроизводства верховного суда луганской народной республики» і перебуває на тимчасово окупованій території Луганської області;

- копії актового запису про народження №1355 від 30 червня 1981 року, якою підтверджується наявність у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянства України.

Крім того, під час судового розгляду місцевим судом були досліджені такі документи, як: постанова про виділення матеріалів щодо вчинення кримінального правопорушення в окреме провадження від 05.08.2024, витяг з ЄРДР, постанова про визначення групи прокурорів та старшого прокурора групи у кримінальному провадженні від 05.08.2024, постанова про визначення слідчого для здійснення досудового розслідування від 05.08.2024, постанова про визначення слідчого та створення слідчої групи для здійснення досудового розслідування і визначення старшого слідчого групи, який керуватиме діями інших слідчих від 25.07.2024, витяг з ЄРДР, постанова про призначення групи прокурорів та старшого прокурора групи у кримінальному провадженні від 02.02.2024, постанова про визначення підслідності кримінального правопорушення від 12.02.2024, постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 29.02.2024, постанова про призначення групи слідчих від 04.03.2024, постанова про визначення підслідності кримінального правопорушення у кримінальному провадженні від 01.04.2024, постанова про визначення групи прокурорів та старшого прокурора групи у кримінальному провадженні від 09.04.2024, клопотання про розсекречення матеріальних носіїв інформації від 26.07.2024, постанова про розсекречення матеріалів щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 26.07.2024, клопотання про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 06.02.2024, постанова про доручення оперативному підрозділу проведення слідчих (розшукових) дій від 08.02.2024, постанова про розсекречення матеріалів щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 10.04.2024, постанова про доручення оперативному підрозділу проведення слідчих (розшукових) дій від 02.02.2024, постанова про доручення оперативному підрозділу проведення слідчих (розшукових) дій від 25.07.2024. Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України. Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

Окрім письмових доказів в судовому засіданні в режимі відеоконференції було допитано свідка ОСОБА_13 , яка суду показала, що вона особисто знайома з обвинуваченою ОСОБА_8 , яка з 17.09.2007 була призначена на посаду секретаря судового засідання Луганського окружного адміністративного суду та надалі обіймала посади помічника судді. В період з листопада 2013 року по серпень 2016 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а 04.05.2016 подала заяву про звільнення та була звільнена за власним бажанням. Вказала, що їй не відомо де обвинувачена працює і де проживає на даний час.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Таким чином суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації її дій за ч.7 ст.111-1 КК України добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному судовому органі, створеному на тимчасово окупованій території.

Посилання сторони захисту, що через розгляд справи у відсутності ОСОБА_8 (in absentia) неможливо встановити чи добровільно вона зайняла відповідну посаду, то на думку апеляційного суду вони є неспроможними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.5 ст.374 КПК України, у зазначеному рішенні суд обґрунтував, що в цьому кримінальному провадженні стороною обвинувачення були здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням установлених законом особливостей для кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia).

У ряді складів кримінальних правопорушень, у тому числі, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, важливе значення має добровільність (якщо особа здійснювала відповідні дії не добровільно, а під примусом (байдуже яким), склад правопорушення відсутній).

Наведеними вище доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема дослідженими місцевим судом документами, встановлено, що з початком військового вторгнення рф на територію України та окупації території Луганської області, окупаційною владою держави-агресора створено незаконні судові органи, в одому з яких так званому «верховном суде лнр», обвинувачена ОСОБА_8 зайняла посаду «начальника отдела документооброта и делопроизводства» (мова оригіналу), тим самим здійснила колабораційну діяльність.

На свідомість і добровільність дій обвинуваченої ОСОБА_8 , відсутність будь-якого примусу щодо неї, а відтак, і цілковитої добровільності її дій, вказує характер таких дій та їх тривалість, оскільки остання не складає своїх повноважень «начальника отдела документооброта и делопроизводства верховного суда лнр» (мова оригіналу), не вчиняє жодних дій в дотриманні законних інтересів української держави, а навпаки продовжує працювати у незаконно створеному судовому органі, як керівник відділу, при цьому, керуючись матеріальним та процесуальним правом держави-агресора, подала свою кандидатуру на зайняття цієї посади, що передбачає свідоме написання заяви про призначення на посаду, складання документів та добровільне подання персональних даних про себе та членів своєї сім`ї, і протягом тривалого часу здійснює свої «повноваження» на цій посаді.

Окрім того, воєнний напад росії на Україну, окупація території Луганської області та створення незаконних судових органів, мали відкритий характер, а тому ОСОБА_8 , будучи громадянкою України, постійно проживаючи на території Луганської області, маючи вищу освіту за спеціальністю «Правознавство», протягом тривалого часу працюючи на посадах секретаря судових засідань та помічника судді у Луганському окружному адміністративному суді, маючи достатній рівень спеціальних знань в галузі права, освіти, знань, життєвого досвіду й відповідний вік, очевидно усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала їх суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, тобто діяла з прямим умислом.

При розгляді кримінального провадження в місцевому суді були встановлені та досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, висновки суду про винність обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину у вироку належним чином мотивовані, ґрунтуються на сукупності зібраних та всебічно оцінених доказах, а тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника є безпідставними та необґрунтованими. Рішення місцевим судом прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року).

Крім того слід зазначити, що всі доводи сторони захисту, які є аналогічними тим, що викладені в апеляційній скарзі захисника, були перевірені судом першої інстанції та на ці доводи надана аргументована та змістовна відповідь у вироку.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення є конкретним і зрозумілим, не має недоліків, які б могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, а тому підстав для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, - у зв`язку з встановленою відсутністю в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України, як на це вказує захисник, колегія суддів не вбачає.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 , без змін

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2025 року щодо ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді