Справа № 728/3063/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/634/25
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 , (в режимі відеоконференції),

представника власника майна ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №1 (м.Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000321 від 23 листопада 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя зазначив, що зміст поданого клопотання та доданих до нього матеріалів не містять будь-якого об`єктивного обґрунтування наявності ризиків, визначених ч.1 ст.170 КПК України, у тому числі і з огляду на специфіку та габарити майна - тепловоза, який, на думку слідчого, можливо приховати, втратити, пошкодити чи знищити. Крім того, накладення арешту на тепловоз, який не є безпосереднім знаряддям кримінального правопорушення та не зберіг на собі сліди його вчинення, при наявності безпосереднього об`єкта, яким було спричинено травму потерпілій - вагона, питання про арешт якого не ставиться, жодним чином не забезпечить виконання завдань кримінального провадження, не сприятиме встановленню істини по справі і буде надмірним втручанням у права володільця вказаного майна ТОВ «Верітас Інвест Груп», яке до того ж, має статус критично важливого підприємства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

На зазначену ухвалу слідчого судді прокурором була подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати її та постановити нову, якою задовольнити клопотання про накладення арешту. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в ході огляду місця події 24 листопада 2025 року було вилучено тепловоз ТГК2 зав. № 8608, який було постановою визнаний речовим доказом, оскільки він є матеріальним об`єктом та може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Вказує, що незастосування заборони розпоряджатися майном призведе до того, що його зможуть приховати, пошкодити, зіпсувати, втратити, знищити, а це як наслідок може призвести до затягування досудового розслідування, не встановлення об`єктивної істини і як наслідок, не притягнення винуватих осіб до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідача, прокурора, щодо можливості задоволення поданої апеляційної скарги, представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст.23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно положень ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Виходячи з вищевказаних законодавчих принципів, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, в якому він з наведенням достатніх мотивів та посиланням на норми закону обґрунтував своє рішення щодо часткового задоволення клопотання арешту на майно.

Як вбачається з клопотання, 23 листопада 2025 року до ВП №1 (м.Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області надійшло повідомлення про те, що 23 листопада 2025 року до відділення інтенсивної терапії КНП «Бахмацька ЦМЛ» з діагнозом: травматична ампутація правої кінцівки доставлено ОСОБА_9 . Вказану травму остання отримала 23 листопада 2025 року під час виконання робіт на залізничних коліях на підприємстві ТОВ «Верітас Інвест Груп» за адресою: вул.Східна,13, м.Бахмач Ніжинського району Чернігівської області, внаслідок наїзду на неї тепловоза в зчепленні з вагоном, яким керував ОСОБА_10

24 листопада 2025 року у ході огляду місця події слідчим був вилучений тепловоз ТГК2 зав.№8608, власником якого є Бахмацька хлібна база №87 Ніжинського КХП. Вказаний тепловоз згідно з постановою слідчого визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Згідно приписів ст.ст.94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Вимоги апеляційної скарги прокурора про прийняття рішення про необхідність задоволення клопотання про накладення арешту, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки відмовляючи у накладенні арешту слідчий суддя обґрунтовано врахував положення ст.173 ч.2,4 КПК України, та відмовив у задоволення клопотання, оскільки з наданих слідчому судді матеріалів встановлено, що наїзд на потерпілу відбувся не безпосередньо тепловозом, а вагоном, який був у зчепленні з тепловозом. Саме на вагоні, а не на тепловозі збереглися сліди наїзду на потерпілу.

Вказані обставини, як обґрунтовано зазначено слідчим суддею, ставлять під сумнів виконання завдань кримінального провадження внаслідок арешту майна, яке навіть не зберегло на собі слідів кримінального правопорушення та не виправдовують ступінь втручання у права власника та володільця майна, шляхом позбавлення їх права розпоряджатися та користуватися тепловозом.

Наведені вище обставини свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на вказане майно, та не можуть бути підставою для порушення права власників майна, передбаченого ст.41 Конституції України.

За таких обставин, висновки слідчого судді відповідають фактичним обставинам справи та є обґрунтованими. Підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0000321 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4