№707/4510/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000655 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Рубіжне, Луганської області, зареєстрованої АДРЕСА_1 , а фактично проживаючої по АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, освіта вища, вдова, інвалід ІІІ групи, раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,-

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Куліші, Ємільчинського району, Житомирської області, зареєстрованого АДРЕСА_3 , а фактично проживаюсчого по АДРЕСА_4 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України

встановив:

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 (зі змінами)

з 05 год 30 хв 24.02.2022 в Україні безперервно діє правовий режим воєнного стану.

Пунктом 3 вказаного Указу Президента визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст.ст. 3034, 38, 39, 4144, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (зі змінами) встановлено перелік осіб, які мають право перетинати державний кордон у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану.

Відповідно до абз. 5 п. 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (зі змінами), встановлено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану, перетинати державний кордон мають право, зокрема: особи, які здійснюють постійний догляд за особами з інвалідністю I чи II групи і супроводжують таких осіб для виїзду за межі України, за наявності документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або документів, що підтверджують інвалідність, та акта встановлення факту здійснення догляду. Акт встановлення факту здійснення догляду за особою з інвалідністю I чи II групи складається на підставі звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, до районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про здійснення особою такого догляду. У випадку, якщо особа з інвалідністю I чи II групи є взятою на облік внутрішньо переміщеною особою, звернення із заявою про здійснення догляду подається за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. На підставі такого звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів після надходження заяви складається акт встановлення факту здійснення догляду в довільній формі. Зазначений акт надсилається заявнику або видається особисто за його бажанням.

Таким чином, під час дії воєнного стану встановлений особливий порядок перетину державного кордону військовозобов`язаними особами.

Досудовим розслідуванням установлено, що у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка достовірно знала про існуючі обмеження права громадян України вільно залишати територію України у зв`язку з дією правового режиму воєнного стану, а саме обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, положення Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (зі змінами), у невстановлений у ході досудового розслідування час, але не пізніше червня 2025 року, виник злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами.

З цією метою ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час та спосіб, у невстановленому місці залучила особу з інвалідністю І групи «А» ОРА по зору ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою посприяти за грошову винагороду у виїзді через державний кордон особі призовного віку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Надалі, ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час та спосіб, у невстановленому місці звернулась до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка займає посаду начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я Мошнівської сільської ради, для оформлення за грошову винагороду акту про встановлення факту здійснення догляду за особою з знадністю, без належних фактичних та правових підстав з метою подальшого його використання для виїзду за межі України ОСОБА_6 .

Так, 02.06.2025, більш точний час досудовим розслідування не встановлено, у невстановленому досудовим розслідуванням місці ОСОБА_8 з метою сприяння незаконному переправленню військовозобов`язаного громадянина України через державний кордон України, затверджено акт встановлення факту здійснення догляду № 1, згідно з яким ОСОБА_6 здійснює догляд за особою з інвалідністю І групи «А» ОРА по зору ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , та затверджено довідку про те, що ОСОБА_6 отримує компенсацію згідно постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859, видану за підписом сільського голови ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Однак ОСОБА_7 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

У невстановлений у ході досудового розслідування час, але не пізніше 20.06.2025, ОСОБА_4 домовилась за сприяння ОСОБА_10 з особами, які здійснюють чергування у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Рава-Руська» щодо безперешкодного виїзду ОСОБА_6 , через державний кордон України у вказаному пункті пропуску.

Крім того, ОСОБА_4 у телефонних розмовах з ОСОБА_6 надала поради та вказівки, а саме: 20.06.2025 о 17 год 35 хв повідомила про те, що всі його документи перевірені; 21.06.2025 о 10 год 01 хв, зауважила про оформлення останнім при виїзді з України медичного страхування, яке вимагається країнами ЄС; 24.06.2025 о 20 год 12 хв вказала, щоб ОСОБА_6 , перебуваючи на пункті пропуску разом з ОСОБА_7 , підійшов до особи, яка здійснює чергування та показав документи щодо догляду за особою, для того щоб пройти прикордонний контроль без черги, оскільки особи з І та ІІ групою інвалідністю мають таке право.

28.06.2025 ОСОБА_6 , використовуючи вказані документи як супроводжуючий особи з інвалідністю ОСОБА_7 , здійснив спробу виїзду через міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Рава-Руська». За її результатами службовими особами Держприкордонної служби України відмовлено ОСОБА_6 у виїзді за межі України у зв`язку із можливою підробкою документів.

Крім того, ОСОБА_4 у невстановлений під час досудового розслідування час, але не пізніше серпня 2025 року звернулась до ОСОБА_7 з пропозицією відшукання серед його знайомих осіб, які мають бажання виїхати межі території України. На вказану пропозицію ОСОБА_7 надав громадянину України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_6 , номер мобільного телефону ОСОБА_4 для подальшого вирішення цього питання.

Так, 20.08.2025 ОСОБА_11 за допомогою месенджеру «WhatsApp» здійснив дзвінок до ОСОБА_4 , у ході якого поцікавився з питання виїзду за межі України у законний спосіб. У відповідь вона повідомила, що за грошову винагороду у розмірі 5 500 доларів США за сприяння своєї знайомої ОСОБА_8 , яка працює у відділі соціального захисту населення, виготовить документи, згідно з якими він рахуватиметься доглядачем ОСОБА_7 за адресою у Черкаській області та матиме право на виїзд за межі України.

За результатами вказаної розмови ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_11 про необхідність прибути 16.09.2025 у с. Мошни Черкаської області з метою оформлення документів щодо встановлення факту здійснення догляду за особою з інвалідністю.

Надалі 16.09.2025 о 10 год 13 хв у заздалегідь обумовленому місці на території с. Мошни Черкаської області ОСОБА_11 зустрівся з ОСОБА_4 і на виконання її вказівок передав документи та інформацію про відкритий банківський рахунок для отримання соціальних виплат.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами та вказівками з корисливих мотивів, ОСОБА_4 передала ОСОБА_8 документи ОСОБА_11 з метою видачі йому акту №89 від 16.09.2025 щодо встановлення факту здійснення догляду, акту №88 від 11.09.2025 проведення обстеження сім`ї, довідку про отримання компенсації згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859 «Про затвердження порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги на непрофесійній основі» та довідок від 02.06.2025 №7122- та від 01.08.2025 №7122- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У свою чергу, ОСОБА_8 16.09.2025, встановити більш точний час не виявилось можливим, у с. Мошни Черкаської області, передала ОСОБА_4 вказані акти та довідки.

Того ж дня, перебуваючи у с. Мошни Черкаської області, ОСОБА_4 за грошову винагороду у розмірі 5 500 доларів США передала зазначені документи

ОСОБА_11 .

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництві такими діями, сприянні їх вчиненню порадами та вказівками, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 Кримінального кодексу України.

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 (зі змінами)

з 05 год 30 хв 24.02.2022 в Україні безперервно діє правовий режим воєнного стану.

Пунктом 3 вказаного Указу Президента визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст.ст. 3034, 38, 39, 4144, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (зі змінами) встановлено перелік осіб, які мають право перетинати державний кордон у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану.

Відповідно до абз. 5 п. 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (зі змінами), встановлено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану, перетинати державний кордон мають право, зокрема: особи, які здійснюють постійний догляд за особами з інвалідністю I чи II групи і супроводжують таких осіб для виїзду за межі України, за наявності документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або документів, що підтверджують інвалідність, та акта встановлення факту здійснення догляду. Акт встановлення факту здійснення догляду за особою з інвалідністю I чи II групи складається на підставі звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, до районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про здійснення особою такого догляду. У випадку, якщо особа з інвалідністю I чи II групи є взятою на облік внутрішньо переміщеною особою, звернення із заявою про здійснення догляду подається за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. На підставі такого звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів після надходження заяви складається акт встановлення факту здійснення догляду в довільній формі. Зазначений акт надсилається заявнику або видається особисто за його бажанням.

Таким чином, під час дії воєнного стану встановлений особливий порядок перетину державного кордону військовозобов`язаними особами.

Досудовим розслідуванням установлено, що у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , незважаючи на існуючі обмеження права громадян України залишати територію України у зв`язку з дією правового режиму воєнного стану, а саме обмеження виїзду за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, встановленого положеннями Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (зі змінами), у невстановлений у ході досудового розслідування час, але не пізніше 28 червня 2025 року, виник злочинний умисел, спрямований на використання завідомо підробленого документа.

З цією метою, за сприяння ОСОБА_4 , яка у невстановлений досудовим розслідуванням час та спосіб, у невстановленому місці, яка залучила особу з інвалідністю І групи «А» ОРА по зору ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою посприяти за грошову винагороду виїзді військовозобов`язаному ОСОБА_6 за межі України.

Надалі, ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час та спосіб, у невстановленому місці звернулась до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка займає посаду начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я Мошнівської сільської ради Черкаської області, для оформлення за грошову винагороду акту про встановлення факту здійснення догляду за особою з інвалідністю без належних фактичних та правових підстав з метою подальшого його використання ОСОБА_6 для перетину державного кордону України.

Так, 02.06.2025, більш точний час досудовим розслідування не встановлено, у невстановленому досудовим розслідуванням місці ОСОБА_8 з метою сприяння незаконному переправленню військовозобов`язаного громадянина України через державний кордон України, затверджено акт встановлення факту здійснення догляду № 1, згідно з яким ОСОБА_6 здійснює догляд за особою з інвалідністю І групи «А» ОРА по зору ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , та затверджено довідку про те, що ОСОБА_6 отримує компенсацію згідно постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859, видану за підписом сільського голови ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Однак ОСОБА_7 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на використання завідомо підроблених документів, 28.06.2025 ОСОБА_6 під час проходження прикордонного контролю, перебуваючи у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Рава-Руська», що розташований у Жовківському району Львівські області, надав працівникам Державної прикордонної служби України з метою перетину державного кордону завідомо підроблені документи, а саме Акт встановлення факту здійснення догляду від 02.06.2025 № 1 та Довідку від 02.06.2025 № 20/11-14, чим використав завідомо підроблені документи. За результатами вказаної спроби перетину державного кордону службовими особами Держприкордонної служби України відмовлено ОСОБА_6 у виїзді з України у зв`язку із можливою підробкою документів.

Таким чином, ОСОБА_6 , обвинувачується у використанні завідомо підроблених документів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України.

30 жовтня 2025 року між прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000655 та ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст. 52, 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачена ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 332 КК України, обвинувачена у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинна понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме з застуванням вимог ст. 69, 77 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, без конфіскації майна,з іспитовим строком з покладенням контролю за виконанням вироку на уповноважений орган з питань пробації з визначенням обов`язків визначених ст. 76 КК України та отримана згода обвинуваченої на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченій.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Прокурор у судовому засіданні вважає, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просить цю угоду затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачена у судовому засіданні також просила вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджене в ній покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, в обсязі обвинувачення, дала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатна реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник обвинуваченої у судовому засіданні зазначав, що угода відповідає вимогам закону та просив її затвердити.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнала себе винуватою, згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 та обвинуваченою відповідають вимогам КПК України та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження даної угоди.

За таких обставин, суд вважає доведеним у підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_4 вчинила указане кримінальне правопорушення, а тому її дії кваліфікує за ч. 3 ст. 332 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, покарання.

30 жовтня 2025 року між прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000655 та ОСОБА_6 в порядку, передбаченому ст.ст. 52, 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_6 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 КК України, обвинувачений у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_6 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та отримана згода обвинуваченого на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Прокурор у судовому засіданні вважає, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просить цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений у судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджене в ній покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_6 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 та обвинуваченим відповідають вимогам КПК України та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження даної угоди.

За таких обставин, суд вважає доведеним у підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_6 вчинив указане кримінальне правопорушення, а тому його дії кваліфікує за ч. 4 ст. 358 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_6 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, покарання.

Запобіжний захід обвинуваченим вичерпав свою дію та не обирався.

Арешти на майно накладені ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.10.2025 на копію довідки №03.01.01/13-5128 від 17.05.2024 та ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.10.2025 на речі обвинуваченої ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати, за збігом потреби.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати у провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30 жовтня 2025 року між прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000655.

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання з застосуванням вимог ст. 69, 77 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30 жовтня 2025 року між прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000655.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Арешти на майно накладені ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.10.2025 на копію довідки №03.01.01/13-5128 від 17.05.2024 та ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.10.2025 на речі обвинуваченої ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати.

Речові докази у справі повернути власникам за належністю.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1