ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 953/4418/22

провадження № 51-2164 км 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на вирок Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2025 рокущодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2023 року ОСОБА_8 було засуджено за ч. 1 ст. 111-2 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням функцій держави та місцевого самоврядування на строк 12 років.

2. Вирішено питання щодо речових доказів та інших заходів забезпечення кримінального провадження.

3. Полтавський апеляційний суд ухвалою від 13 березня 2025 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 залишив без змін.

4. За обставин, детально викладених у вироку, 24 лютого 2022 року відбулось збройне захоплення с. Циркуни Харківського району Харківської області військовими формуваннями рф, у зв`язку з чим органи державної влади, органи місцевого самоврядування, правоохоронні органи об`єктивно не мали можливості виконувати свої обов`язки та реалізовувати законні повноваження для забезпечення на території вказаного населеного пункту порядку та режиму законності.

5. Громадянин України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є негативно налаштованим проти посадових осіб органів державної влади України, у зв`язку із здійсненням ними їхніх владних повноважень, а також військовослужбовців Збройних сил України та співробітників правоохоронних органів, будучи обізнаним про введення на території України воєнного стану, у період часу з 23 квітня 2022 року по 06 травня 2022 року, більш точний час не встановлено, перебуваючи у с. Циркуни Харківського району Харківської області, територія якого була тимчасово окупована збройними формуваннями рф, добровільно вступив у контакт з представниками збройних формувань рф для здійснення допомоги (пособництва) державі-агресору та завдання шкоди Україні шляхом: підтримки дій держави-агресора, збройних формувань РФ, добровільного збору та передачі матеріальних ресурсів, які знаходились на території громади, представникам держави-агресора, тим самим підтримав дії держави-агресора.

6. Так, діючи добровільно, умисно та свідомо, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на завдання шкоди Україні в умовах воєнного стану ОСОБА_8 , у період часу з 23 квітня 2022 року по 06 травня 2022 року, більш точний час не встановлено, забезпечував військовослужбовців збройних формувань рф продуктами харчування, генератором, водяною помпою та надавав інформацію щодо домоволодінь місцевих мешканців, де є матеріальні цінності, запаси палива, з наданням у подальшому допомоги у заволодінні матеріальними цінностями військовослужбовцями РФ у незаконний спосіб.

7. Крім цього, ОСОБА_8 під час окупації с. Циркуни Харківського району Харківської області надав збройним формуванням рф відомості щодо характеру та особливостей місцевості територіальної громади для забезпечення орієнтування та злагодженості дій військовослужбовців рф на даній місцевості, яке виразилось у періодичному переміщенні ОСОБА_8 з військовослужбовцями рф на території громади.

8. Також, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , перебуваючи на зазначеній місцевості у вказаний період часу забезпечував військовослужбовців РФ транспортними засобами, що виразилось у передачі ним військовослужбовцям рф ключів від автомобіля марки «Маzda 6» р.н. « НОМЕР_1 », належного на праві приватної власності ОСОБА_9 , а також у наданні допомоги у запуску двигунів автомобілів «Lexus 470 LX» та «Land Cruiser» без ключів, які у подальшому використовувались збройними формуванням рф для власних потреб.

9. Таким чином, ОСОБА_8 вчинив умисні дії спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням держави-агресора, вчинених громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом: підтримки дій держави-агресора, збройних формувань держави-агресора; добровільного збору та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, її збройним формуванням.

Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

10. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

11. На обґрунтування своїх доводів зазначає, що місцевим судом не встановлено мотиву вчинення кримінального правопорушення, зазначений у вироку період вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому діянь не відповідає показанням свідків, які є єдиним джерелом доказів у цьому провадженні.

12. Стверджує, що місцевий суд, у порушення вимог кримінального процесуального законодавства, частково використавши показання свідків, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, застосувавши закон, який не підлягає застосуванню і зробив хибний висновок про те, що надані докази у їх сукупності підтверджують умисні дії ОСОБА_8 на підтримку дій держави-агресора; добровільного збору та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, її збройним формуванням, при цьому переслідуючи мету завдання шкоди України, керуючись антидержавницькими мотивами.

13. Вказує, що місцевий суд в порушення вимог ч. 2 ст. 4 КК застосував зворотню дію Закону в часі, оскільки КК було доповнено статтею 111-2 на підставі Закону України № 2198-ІХ від 14 квітня 2022 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки», який набрав чинності 23 квітня 2022 року. Зазначає, що у ході судового розгляду під час допиту свідків, встановлено, що інкриміновані ОСОБА_8 дії були вчинені ним до 24 квітня 2022 року.

14. Зазначає, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 404, 419 КПК не перевірив доводів апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, не надав належної оцінки окремим доказам, не зазначив, які докази прийняти до уваги, а які відхилені, а також мотиви прийняття та відхилення цих доказів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

15. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на порушення норм матеріального права судом першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальністю, та норм процесуального права апеляційним судом, просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження.

16. На обґрунтування своїх доводів зазначає, що висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК (пособництво державі-агресору) і доведеність вчинення ним дій, спрямованих на допомогу державі-агресору саме у період часу з 23 квітня 2022 року по 06 травня 2022 року, тобто після набрання чинності статтею 111-2 КК, не підтверджуються жодним з доказів, наданих стороною обвинувачення, та спростовуються показаннями допитаних судом у судовому засіданні свідків, як з боку сторони обвинувачення так і з боку сторони захисту, також у ході судового розгляду не було спростоване алібі ОСОБА_8 .

17. Вказує про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ст. 111-2 КК, оскільки Закон України № 2198-ІХ від 14 квітня 2022 року, яким доповнено КК ст. 111-2 (пособництво державі- агресору), набрав чинності 23 квітня 2022 року. За змістом обвинувального акта з формулюванням зміненого обвинувачення, умисел на вчинення злочину у ОСОБА_8 виник у період часу з 23 квітня 2022 року по 06 травня 2022 року, натомість дії ОСОБА_8 спрямовані, на допомогу збройним формуванням держави-агресора, а саме допомога у запуску двигунів автомобілів «Lexus 470 LX» та «Land Cruiser», пересування з російськими військовими на автомобілі по території громади та надання генератора, як зазначають свідки з боку сторони обвинувачення, мали місце у березні 2022 року, передача російським військовим картоплі у середині квітня 2022 року, тобто до моменту внесення відповідних змін до КК. З огляду на це, дії його підзахисного могли б бути кваліфіковані лише як колабораційна діяльність за ч. 4 ст. 111-1 КК.

18. Також захисник не погоджується з оцінкою судами попередніх інстанцій показань свідка ОСОБА_10 , оскільки він на стадії досудового розслідування не допитувався, відомості про нього відсутні в реєстрі матеріалів досудового розслідування. Заходи, у тому числі розшукові, щодо встановлення особи цього свідка, його місця знаходження, забезпечення його явки у судове засідання 30 червня 2023 року, здійснювались у день, коли було заявлено клопотання про його допит, за умови відсутності відомостей про результати розгляду судом такого клопотання. Такі заходи проводилися стороною обвинувачення за межами строків досудового розслідування, а тому виходячи з положень ст. 86 КПК, показання свідка ОСОБА_10 не можуть бути визнані судом допустимими, оскільки отримані з порушенням порядку, передбаченого діючим КПК.

19. Сторона захисту вважає, що судові рішення не відповідають вимогам статей 370, 419 КПК.

Позиції учасників судового провадження

20. У судовому засіданні захисники та засуджений підтримали касаційні скарги, просили їх задовольнити. Прокурор заперечувала щодо задоволення касаційних скарг.

Мотиви Суду

21. Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, захисників, засудженого, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке.

22. Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

23. Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

24. Статтею 412 КПК визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

25. Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

26. Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційній скарзі та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.

27. Тобто суд апеляційної інстанції має перевірити і проаналізувати всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, зіставити їх з наявними у справі матеріалами та надати на кожен доречний і важливий аргумент сторони вичерпну відповідь у своєму рішенні.

28. Однак, у цій справі, суд апеляційної інстанції наведених вимог закону не дотримався та, залишаючи апеляційні скарги сторони захисту без задоволення, належним чином не перевірив усіх доводів, викладених у ній, відповідей на них не дав, не провів ретельного аналізу й оцінки обставин, на які посились апелянти, що суперечить вимогам ст. 419 КПК.

29. Зокрема, як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погодившись з вироком місцевого суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу зі змінами (доводи якої аналогічні за змістом доводам його касаційної скарги) в якій він, окрім іншого, посилаючись на порушення норм матеріального права, що полягало у неправильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність, ставив питання про те, що події, про які зазначали свідки сторони обвинувачення і дії засудженого ОСОБА_8 дійсно мали місце протягом березня, на початку та в середині квітня 2022 року. Проте вони мали місце до набрання чинності Закону України № 2198-ІХ від 14 квітня 2022 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки», тобто до 23 квітня 2022 року, а тому з огляду на положення ч. 2 ст. 4 КК його підзахисний не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 111-2 КК. Із наведенням відповідних аргументів, вказував про можливість кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 111-1 КК.

30. Таке ж питання у своїй апеляційній скарзі порушував і захисник ОСОБА_11 , який зокрема зазначав, що вказаний у вироку місцевого суду, як встановлений під час судового розгляду період вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому діянь, не відповідає фактичним даним, отриманим під час допиту свідків, що було єдиним джерелом доказів, а всі дії, в яких суд вбачав ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК, відповідно до показань свідків були вчинені ОСОБА_8 до 23 квітня 2022 року, та в жодному разі не могли бути вчинені пізніше 04 травня 2022 року, оскільки як витікає із допиту свідка ОСОБА_12 , який на момент окупації с. Циркуни був головою ОТГ, деокупація селища відбулась 05 травня 2022 року, зазначене, як стверджує захисник, підтвердили і свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Крім того, вказував, що частина дій, інкримінованих його підзахисному не підтверджується дослідженими судом доказами.

31. Разом з тим, апеляційний суд на вказані доводи сторони захисту вичерпних відповідей не дав, не провів ретельного аналізу й оцінки обставин, на які посилались апелянти, зазначивши лише, що інкриміновані ОСОБА_8 та доведені в передбаченому законом порядку протиправні дії були вчинені ним як до, так і після набрання законної сили, Законом № 2198-ІХ від 14 квітня 2022 року яким КК доповнено ст. 111-2.

32. Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

33. 23 квітня 2022 року набрав чинності Закон України № 2198-ІХ від 14 квітня 2022 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки», яким, зокрема доповнено КК ст. 111-2 (пособництво державі-агресору).

34. Згідно ч. 2 ст. 4 КК кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

35. За загальним правилом закон про кримінальну відповідальність має пряму дію в часі. Це означає, що закон поширює свою дію на ті кримінально-правові відносини, які виникли після набрання ним чинності (тобто на момент їх виникнення відповідний закон про кримінальну відповідальність уже набрав чинності і ще не втратив її).

36. Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії у часі. Згідно з ч. 3 цієї статті закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

37. Ці положення кореспондують із нормою ст. 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

38. Разом з тим, апеляційний суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, не спростував доводів сторони захисту, наведених в апеляційних скаргах про те, що дії засудженого ОСОБА_8 мали місце до набрання чинності Закону України № 2198-ІХ від 14 квітня 2022 року, яким КК доповнено ст. 111-2 КК, тобто до 23 квітня 2022 року, а зазначивши в ухвалі про те, що вони мали місце як до, так і після набрання вказаним Законом законної сили, не встановив, які конкретно епізоди, з урахуванням зміненого обвинувачення, підпадають під ознаки діянь, передбачених ст. 111-2 КК, не спростував доводів щодо можливості кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 111-1 КК.

39. Зазначене свідчить про формальний підхід апеляційного суду під час розгляду апеляційних скарг сторони захисту, а саме недотримання вимог ст. 419 КПК.

40. Вказані питання стосуються правильного встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності обсягу висунутого обвинувачення та правильності кваліфікації інкримінованих ОСОБА_8 дій, а тому потребують ретельного дослідження й аналізу доказів у справі.

41. Беручи до уваги визначені у ст. 433 КПК особливості касаційного розгляду за якими суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, Верховний Суд позбавлений можливості самостійно усунути вказані порушення. Тому наведені обставини має перевірити саме суд апеляційної інстанції, який є судом факту.

42. За таких обставин, касаційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягають задоволенню частково, а ухвала апеляційного суду - скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене та ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення.

43. Враховуючи, що ОСОБА_15 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК, яке відповідно до ст. 12 КК є особливо тяжким злочином проти основ національної безпеки України, з метою забезпечення можливості проведення нового розгляду судом апеляційної інстанції, а також забезпечення виконання процесуальних рішень у справі, колегія суддів вважає за необхідне обрати ОСОБА_15 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ухвалив:

Касаційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2025 року щодо ОСОБА_15 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обрати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 13 грудня 2025 року включно.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3