Справа № 561/2/17 Провадження №11-кп/802/315/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинувачених ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 31 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , працюючий інспектором Нобельського національного парку, з середньою освітою, одружений, раніше не судимий,

визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України, та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується.

Також вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Радехів, Львівської області, зареєстрований та проживаючий в АДРЕСА_2 , працюючий фахівцем з оперативного реагування аграрного холдингу «Акріс-Захід», з вищою освітою, одружений, раніше не судимий,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Рівне, Рівненської області, зареєстрований та проживаючий в АДРЕСА_3 , військовослужбовець УСБУ в Рівненській області, з вищою освітою, одружений, раніше не судимий,

визнані невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, та виправдані у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому вони обвинувачуються.

Вироком вирішено питання про речові докази.

Органом досудового розслідування, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, у невстановлений досудовим слідством час, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 одержав та, у подальшому передав неправомірну вигоду у виді грошових коштів начальнику ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 та старшому оперативному уповноваженому Дубровицького МРВ Управління СБ України в Рівненській області ОСОБА_9 за невжиття останніми передбачених законом заходів до викриття та припинення незаконної діяльності, пов`язаної з видобутком бурштину-сирцю у прикордонній смузі з республікою білорусь на території Зарічненського району Рівненської області, а також попередження осіб, які займаються незаконним видобутком бурштину-сирцю про будь-які заплановані заходи правоохоронних органів в області, спрямовані на викриття, документування та припинення такої протиправної діяльності, притягнення винних у ній осіб до передбаченої законом відповідальності.

Так, у період з 18 березня 2016 року по 23 березня 2016 року, точний час під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 отримав неправомірну вигоду в сумі 4000,00 грн, яку останньому передав ОСОБА_12 з метою передачі вказаних грошових коштів службовим особам правоохоронних органів Рівненської області ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за невжиття ними передбачених законом заходів із викриття та припинення незаконної діяльності, пов`язаної з видобутком бурштину-сирцю у прикордонній смузі з республікою білорусь на території Зарічненського району Рівненської області в інтересах ОСОБА_12 , за наступних фактичних обставин.

Зокрема ОСОБА_12 , з метою отримання можливості здійснення безперешкодного незаконного видобутку бурштину-сирцю на території Зарічненського району Рівненської області, у прикордонній смузі з республікою білорусь, а саме у лісі, на відстані від 300 до 500 м від житлового будинку, що на хуторі між селами Серники та Олександрово вказаного району області, а також можливості бути своєчасно оповіщеним про вжиття правоохоронними органами області заходів до викриття його протиправної діяльності, 18 березня 2016 року у період часу з 16:56 год по 17:15 год поблизу зупинки громадського транспорту в с. Вичівка Зарічненського району області на автомобільній дорозі сполученням «Сарни-Зарічне», передав жителю с. Серники Зарічненського району Рівненської області ОСОБА_7 неправомірну вигоду у виді грошових коштів у сумі 4400,00 грн, з яких останній 4000,00 грн у період часу з 18 березня 2024 року до 23 березня 2016 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці передав ОСОБА_11 в якості неправомірної вигоди для подальшої передачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а 400,00 грн залишив собі в якості плати за проживання ОСОБА_12 у будинку, неподалік місця здійснення останнім незаконного видобутку бурштину-сирцю.

У подальшому, ОСОБА_11 у період часу з 18 березня 2016 року по 22 березня 2016 року частину отриманих грошових коштів передав ОСОБА_8 , а частину залишив собі, після чого 22 березня 2016 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_4 в останнього вилучено 100,00 грн, з отриманих від ОСОБА_7 2 купюрами номіналом по 50 грн кожна, із серіями та номерами ТЄ 6203080 та ПБ 3402052.

У свою чергу ОСОБА_8 , упродовж проміжку часу з 18 березня 2016 року по 22 березня 2016 року, одержавши від ОСОБА_11 грошові кошти в якості неправомірної вигоди, частину залишив собі, а частину передав ОСОБА_9

22 березня 2016 року під час огляду автомобіля, яким користується ОСОБА_8 , марки «Мітсубісі Ланцер» чорного кольору державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , виявлено та вилучено 2 купюри номіналом 50 грн, серії та номери СА 4133528 та РД 9563374.

22 березня 2016 року під час проведення обшуку за місцем роботи ОСОБА_9 , за адресою: вул. Лесі Українки, 14, у смт Зарічне виявлено та вилучено грошові кошти отримані ним в якості неправомірної вигоди від ОСОБА_12 через ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 в сумі 400,00 грн, 8 купюрами номіналом по 50 грн кожна, із серіями та номерами ПЄ 7218198, РЄ 9972489, ПЄ 3727400, РА 3782314, ПД 5344508, КД 1589253, РЖ 77740013, КС 5251102.

Крім того, 22 березня 2016 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , виявлено та вилучено грошові кошти отримані ним в якості неправомірної вигоди від ОСОБА_12 через ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 в сумі 200,00 грн, 4 купюрами номіналом по 50 грн кожна, із серіями та номерами СВ 8932002, РГ 8275393, ЕЩ 5824035, ВГ 7934196.

Указані грошові кошти ОСОБА_7 через ОСОБА_11 передав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в якості неправомірної вигоди за надання ОСОБА_12 дозволу здійснювати незаконний видобуток бурштину-сирцю, невжиття заходів по припиненню незаконної діяльності останнього та повідомлення ОСОБА_12 про будь-які заходи правоохоронних органів області, спрямовані на викриття, документування та припинення такої протиправної діяльності та, як наслідок, уникнення ОСОБА_12 від відповідальності за вчинений злочин.

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 369 КК України, як умисні дії, які виразились в наданні неправомірної вигоди службовій особі за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він працюючи на посаді начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІНФОРМАЦІЯ_6 , будучи службовою особою, яка згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну прикордонну службу України» та п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів», є працівником правоохоронного органу спеціального призначення, який постійно здійснює функції представника влади та, відповідно до Примітки 1 ст. 368 КК України, є службовою особою, діючи за попередньою змовою групою осіб зі старшим оперативним уповноваженим Дубровицького МРВ УСБ України в Рівненській області ОСОБА_9 , всупереч вимогам передбаченим п. 20, 22 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», де передбаченого його обов`язок приймати участь, у межах своєї компетенції, у взаємодії з органами Служби безпеки України, органами Національної поліції та іншими правоохоронними органами у виконанні покладених на них завдань, здійснювати самостійно контроль у районах несення служби за збереженням природних ресурсів, охороною довкілля, а також всупереч забороні, передбаченій у п. 1 ч. 5 ст. 23 вказаного Закону, приймати будь-які предмети (речі) від будь-яких осіб та передавати предмети (речі) будь-кому, якщо інше не встановлено законодавством України, у період з 18 березня 2016 року по 23 березня 2016 року, точний час під час досудового розслідування не встановлений, отримав неправомірну вигоду в сумі 4400,00 гривень від громадянина ОСОБА_12 за вчинення в інтересах останнього дій з використанням наданої йому влади, за наступних фактичних обставин.

Зокрема, у невстановлений досудовим розслідуванням період часу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 налагодили механізм систематичного одержання від місцевих мешканців неправомірної вигоди за невжиття, у межах своєї компетенції, передбачених законом заходів до викриття та припинення їх незаконної діяльності, пов`язаної з видобутком бурштину-сирцю у прикордонній смузі з республікою білорусь на території Зарічненського району Рівненської області, а також повідомлення осіб, які займаються такою протиправною діяльністю про заплановані заходи правоохоронних органів області, спрямовані на її викриття, документування та припинення.

З метою отримання можливості здійснення безперешкодного незаконного видобутку бурштину-сирцю на території Зарічненського району Рівненської області, у прикордонній смузі з республікою білорусь, а саме у лісі, на відстані від 300 до 500 м від житлового будинку, що на хуторі між селами Серники та Олександрово вказаного району області, а також можливості бути своєчасно оповіщеним про вжиття правоохоронними органами області заходів до викриття його протиправної діяльності, 18 березня 2016 року у період часу з 16:56 год по 17:15 год, ОСОБА_12 , поблизу зупинки громадського транспорту в с. Вичівка Зарічненського району області на автомобільній дорозі сполученням «Сарни-Зарічне», передав жителю с. Серники Зарічненського району Рівненської області ОСОБА_7 неправомірну вигоду у виді грошових коштів у сумі 4400,00 грн, з яких останній 4000,00 грн передав ОСОБА_14 , a 400,00 грн залишив собі в якості плати за проживання ОСОБА_12 у будинку, неподалік місця здійснення останнім незаконного видобутку бурштину-сирцю.

У подальшому, ОСОБА_11 у період часу з 18 березня 2016 року по 22 березня 2016 року частину отриманих грошових коштів передав ОСОБА_8 , а частину залишив собі, після чого 22 березня 2016 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_4 в останнього вилучено 100,00 грн, з отриманих від ОСОБА_7 . 2-ма купюрами номіналом по 50 грн кожна, із серіями та номерами ТЄ 6203080 та ПБ 3402052.

У свою чергу ОСОБА_8 , упродовж проміжку часу з 18 березня 2016 року по 22 березня 2016 року, одержавши від ОСОБА_11 грошові кошти в якості неправомірної вигоди, частину залишив собі, а частину передав ОСОБА_9

22 березня 2016 року під час, огляду автомобіля, яким користується ОСОБА_8 , марки «Мітсубісі Ланцер» чорного кольору державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 виявлено та вилучено 2 купюри номіналом 50 грн, серії та номери СА 4133528 та РД 9563374.

Цього ж дня, тобто 22 березня 2016 року під час проведення обшуку за місцем роботи ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_5 виявлено та вилучено грошові кошти отримані ним в якості неправомірної вигоди від ОСОБА_12 через ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 в сумі 400,00 грн, 8 купюрами номіналом по 50 грн. кожна, із серіями та номерами ПЄ 7218198, РЄ 9972489, ПЄ 3727400, РА 3782314, ПД 5344508, КД 1589253, РЖ 77740013, КС 5251102.

Крім того, 22 березня 2016 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_3 , виявлено та вилучено грошові кошти отримані ним в якості неправомірної вигоди від ОСОБА_12 через ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 в сумі 200,00 грн, 4 купюрами номіналом по 50 грн кожна, із серіями та номерами СВ 8932002, РГ 8275393, ЕЩ 5824035, ВГ 7934196.

Указані грошові кошти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримали в якості неправомірної вигоди за надання ОСОБА_12 дозволу здійснювати незаконний видобуток бурштину-сирцю, невжиття заходів по припиненню незаконної діяльності останнього та повідомлення ОСОБА_12 про будь-які заходи правоохоронних органів області, спрямовані на викриття, документування та припинення такої протиправної діяльності та, як наслідок, уникнення ОСОБА_12 від відповідальності за вчинений злочин.

Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 368 КК України, як умисні дії, які виразились в одержанні службовою особою неправомірної вигоди, для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що він, працюючи на посаді старшого оперативного уповноваженого Дубровицького МРВ УСБ України в Рівненській області, будучи, відповідно до Примітки 1 статті 368 КК України, службовою особою, яка згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» та ст. 1 Закону України «Про Службу Безпеки України» є працівником державного правоохоронного органу спеціального призначення, що забезпечує державну безпеку України, постійно здійснюючи функції представника влади, діючи за попередньою змовою групою осіб із начальником відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 , всупереч вимогам передбаченим ч. 2 ст. 2 Закону України «Про Службу Безпеки України», де передбачено, що до завдань Служби безпеки України входить попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України, та на якого згідно посадової інструкції від 14 липня 2015 року покладено завдання та обов`язок боротись з корупцією та організованою злочинністю, збирати і перевіряти інформацію, яка характеризує оперативну обстановку на території Зарічненського району та про підготовку, вчинення протиправних дій, попередження, виявлення та припинення яких законодавством віднесено до компетенції СБ України, брати участь у недопущенні таких дій, у період з 18 березня 2016 року по 23 березня 2016 року, точний час під час досудового розслідування не встановлений, отримав неправомірну вигоду в сумі 4000,00 грн від громадянина ОСОБА_12 за вчинення в інтересах останнього дій із використанням наданої йому влади, за наступних фактичних обставин.

Зокрема, у невстановлений досудовим розслідуванням період часу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 налагодили механізм систематичного одержання від місцевих мешканців Зарічненського району Рівненської області неправомірної вигоди, за невжиття, у межах своєї компетенції, передбачених законом заходів до викриття та припинення їх незаконної діяльності, пов`язаної з видобутком бурштину-сирцю у прикордонній смузі з республікою білорусь на території Зарічненського району Рівненської області, а також повідомлення осіб, які займаються такою протиправною діяльністю про заплановані заходи правоохоронних органів області, спрямовані на її викриття, документування та припинення.

З метою отримання можливості здійснення безперешкодного незаконного видобутку бурштину-сирцю на території Зарічненського району Рівненської області, у прикордонній смузі з республікою білорусь, а саме у лісі, на відстані від 300 до 500 м від житлового будинку, що на хуторі між селами Серники та Олександрово вказаного району області, а також можливості бути своєчасно оповіщеним про вжиття правоохоронними органами області заходів до викриття його протиправної діяльності, 18 березня 2016 року у період часу з 16:56 год по 17:15 год ОСОБА_12 , поблизу зупинки громадського транспорту в с. Вичівка Зарічненського району області на автомобільній дорозі сполученням «Сарни-Зарічне», передав жителю с. Серники Зарічненського району Рівненської області ОСОБА_7 неправомірну вигоду у виді грошових коштів у сумі 4400,00 грн, з яких останній 4000,00 грн передав ОСОБА_11 , а 400,00 грн залишив собі в якості плати за проживання ОСОБА_12 у будинку, неподалік місця здійснення останнім незаконного видобутку бурштину-сирцю.

У подальшому ОСОБА_11 у період часу з 18 березня 2016 року по 22 березня 2016 року частину отриманих грошових коштів передав ОСОБА_8 , а частину залишив собі, після чого 22 березня 2016 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_4 в останнього вилучено 100,00 грн, з отриманих від ОСОБА_7 2 купюрами номіналом по 50 грн кожна, із серіями та номерами ТЄ 6203080 та ПБ 3402052.

У свою чергу ОСОБА_8 , упродовж проміжку часу з 18 березня 2016 року по 22 березня 2016 року, одержавши від ОСОБА_11 грошові кошти в якості неправомірної вигоди, частину залишив собі, а частину передав ОСОБА_9

22 березня 2016 року під час огляду автомобіля, яким користується ОСОБА_8 , марки «Мітсубісі Ланцер» чорного кольору державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 виявлено та вилучено 2 купюри номіналом 50 грн, серії та номери СА 4133528 та РД 9563374.

Цього ж дня, тобто 22 березня 2016 року під час проведення обшуку за місцем роботи ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_5 виявлено та вилучено грошові кошти отримані ним в якості неправомірної вигоди від ОСОБА_12 через ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 в сумі 400,00 грн, вісьмома купюрами номіналом по 50 грн кожна, із серіями та номерами ПЄ 7218198, РЄ 9972489, ПЄ 3727400, РА 3782314, ПД 5344508, КД 1589253, РЖ 77740013, КС 5251102.

Крім того, 22 березня 2016 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_3 , виявлено та вилучено грошові кошти отримані ним в якості неправомірної вигоди від ОСОБА_12 через ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 в сумі 200,00 грн, 4 купюрами номіналом по 50 грн кожна, із серіями та номерами СВ 8932002, РГ 8275393, ЕЩ 5824035, ВГ 7934196.

Указані грошові кошти ОСОБА_9 та ОСОБА_8 отримали в якості неправомірної вигоди за надання ОСОБА_12 дозволу здійснювати незаконний видобуток бурштину-сирцю, невжиття заходів по припиненню незаконної діяльності останнього та повідомлення ОСОБА_12 про будь-які заходи правоохоронних органів області, спрямовані на викриття, документування та припинення такої протиправної діяльності та, як наслідок, уникнення ОСОБА_12 від відповідальності за вчинений злочин.

Дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 368 КК України, як умисні дії, які виразились в одержанні службовою особою неправомірної вигоди, для себе за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Судове провадження щодо обвинуваченого за ч.3 ст. 369 КК Украни ОСОБА_11 ухвалою Заріченського районного суду Рівненської області від 13 травня 2024 року зупинено до звільнення його з військової служби (Т.10 а.к.п.46).

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу в якій вважає його незаконним, необґрунтованим і невмотивованим та оскаржує його у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 під час допиту в судовому засіданні визнав факт отримання ним грошових коштів від ОСОБА_12 (особи зі зміненими акетними даними) з метою організації незаконного видобутку бурштину на території Зарічненського району, однак вказав, що жодних дій не вчинив та не мав наміру вчиняти з метою виконання вказаної домовленості. Враховуючи надані суду обвинуваченим ОСОБА_7 показання, виникла обґрунтована необхідність допиту особи зі зміненими анкетними даними ОСОБА_12 . Протоколом негласної слідчої (розшукової) дії №9/15-150 від 04.04.2016 року (аудіо-відеоконтролю ОСОБА_7 ), який було втрачено з матеріалів судової справи безпосередньо зафіксовано факт і обставини передання неправомірної вигоди ОСОБА_12 ОСОБА_7 . Показання ОСОБА_12 значним чином могли компенсувати зміст вказаного протоколу. Лише показання ОСОБА_12 як безпосереднього свідка можна довести обставини (час, місце, спосіб) передання неправомірної вигоди ОСОБА_7 . Однак, свідок ОСОБА_15 , який конфіденційно співпрацював з слідством з псевдонімом ОСОБА_12 , та щодо якого ухвалою суду від 11.03.2024 року було скасовано застосовані до нього заходи безпеки у виді зміни анкетних даних у цьому кримінальному провадженні (т.9 а.к.п. 223) допитаний не був.

Більше того, звертає увагу на те, що надаючи оцінку протоколу огляду належного ОСОБА_8 автомобіля марки «Мітсубісі Лансер», реєстраційний номер НОМЕР_1 (Т.6 а.к.п.5-11), який проведенй 22.03.2016 року на підставі добровільної згоди ОСОБА_8 , місцевим судом визнано вказаний протокол недопустимим доказом, оскільки огляд проведений без ухвали слідчого судді. В той же час в матеріалах справи наявна ухвала слідчого судді Рівненського міського суд Рівненської області від 24.03.2016 року у справі №569/3555/16, якою дана слідча дія була легалізована (Т.6 а.к.п.4), а сама ухвала досліджувалась в судовому засіданні. Таким чином, на думку сторони обвинувачення місцевий суд фактично вийшов за межі своїх повноважень, вказуючи на те, що вищевказана ухвала винесена на підставі необґрунтованого клопотання прокурора.

Також зазначає, що судом за результатами оцінки ряду протоколів, складених за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій в даному кримінальному провадженні визнано їх недопустимими, оскільки в матеріалах справи відсутні письмові доручення слідчого чи прокурора, які передбачено ч.1 ст. 41 КПК України, зокрема від 23.02.2016 року №9/16-63, 14.03.2016 року №9/16-104, 18.03.2016 року №9/16-130, 24.03.2016 року №9/16-134, 31.03.2016 року №9/16-145, 23.02.2016 року №9/16-64, 24.03.2016 року №9/16-136, 31.03.2016 року №9/16/148, 18.03.2016 року №9/16-129, 25.03.2016 року №9/16-146. У той же час, відповідно до ч.1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманний у порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Отже, на думку сторони обвинувачення у випадку, якщо суд дійшов висновку, що доказами не зафіксовано обставин, які стосуються кримінального провадження в межах пред`явленого обвинувачення, він повинен визнати їх неналежними. Більше того, вказуючи про відсутність доручень, судом безпідставно не враховано показання свідка ОСОБА_16 про те, що вищевказані слідчі дії проводились саме на підставі таких доручень. Крім того, судом не враховано відповіді Рівненської обласної прокуратури про те, що 24.02.2022 року в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України ряд матеріальних носіїв було знищено, що унеможливлює надати інформацію про розсекречення доручень у вказаному кримінальному провадженні.

Разом з тим, зветає увагу на те, що суд визнав недопустимим доказом протоколи за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у даному кримінальному провадженні датовані 14.03.2016 року №9/16-103, №9/16-128, №9/16-135, №9/16-147 (зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж номера мобільного телефона, мотивуючи тим, що у цих протоколах вказана підстава їх проведення ухвала Апеляційного суду Волинської області №270т від 02.03.2016 року (розсекречена), яка на думку суду стосується іншої особи з іншим номером. В дійсності дана ухвала виносилась щодо фігуранта по справі ОСОБА_9 , а самі протоколи стосувались обвинуваченого у справі ОСОБА_11 , ухвала щодо якого виносилась також Апеляційним судом Волинської області від 02.03.2016 року, яка досліджувалась в судовому засіданні, що вказує на описку при складанні вищевказаних протоколів.

Водночас, вказує, що місцевий суд вважає, що грошові кошти, використанні під час НСРД контроль за вчиненням злочину у формі імітування злочину з використанням заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів грошових купюр від 18.03.2016 року не можуть бути доказом у цьому кримінальному провадженні унаслідок їх недопустимості, оскільки вони видавались ще до внесення відомостей в ЄРДР. Дійсно згідно відповіді фінансово економічного управління СБУ №21/2/3-4475 від 05.12.2017 року «Щодо залучення коштів» вбачається, що кошти видавались через касу Фінансово економічного управління СБУ готівкою в сумі 100 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 25.08.2015 року №7887, однак такі дії не відносяться до слідчих дій в розумінні КПК України і не можуть буди предметом порушення вимог ст. 214 КПК України.

Окрім того, зазначає, що місцевий суд у вироку дійшов висновку, що у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_7 мала місце провокація з боку легендованої особи ОСОБА_12 , котрий за підтримки правоохоронних органів впливав на ОСОБА_7 шляхом призначення зустрічей та телефонних розмов, спонукав останнього на протиправні дії щодо отримання грошових коштів. Як доказ провокації суд посилається на постанову про закриття кримінального провадження від 13.09.2016 року, згідно якої ОСОБА_15 був фігурантом кримінального провадження за ч.1 ст. 125 КК України з 2014 року, яке було закрите під час його конфіденційного співробітництва у цьому кримінальному провадженні. Таке твердження на думку сторони обвинувачення є припущенням, оскільки з постанови вбачається, що досудове розслідування у вказаному провадженні здійснювалось слідчими органів поліції, є справою приватного обвинувачення, яке розпочинається лише за заявою потерпілої сторони, підозра ОСОБА_15 не повідомлялась, а сама постанова сторонами не оскаржувалась. В той же час, судом не надано жодної правової оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , який під час допиту в судовому засіданні визнав факт отримання ним грошових коштів від ОСОБА_12 (особи зі зміненими анкетними даними).

Також, звертає увагу, що у судовому засіданні 20.06.2018 року учасниками судового розгляду під головуванням судді ОСОБА_1 та за підтримання публічного обвинувачення колишнім прокурором ОСОБА_17 виявлено відсутність в матеріалах судової справи №561/2/17 протоколу негласної слідчої (розшукової) дії №9/16-150 (аудіо-відеоконтроль ОСОБА_7 ) та протоколу проведення негласної слідчої (розшукової) дії №9/16-165 (візуальне спостереження за ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ). Зазначені письмові докази колишнім прокурором ОСОБА_18 з відповідними додатками були передані попередньому складу суду для безпосереднього дослідження та доручення до матеріалів справи в судових засіданнях 04.07.2017 року та 11.07.2017 року, що зафіксовано відповідними технічними записами судових засідань. В межах судового розгляду вони не дослуджувались та були виключені у судовому засіданні 04.10.2018 року з обсягу доказів, що підлягають дослідженню. Натомість при дослідженні документів сторони обвинувачення у судовому засіданні 16.07.2024 року головуючим суддею ОСОБА_1 за клопотанням сторін кримінального провадження оголошено про відсутність вищевказаних протоколів негласних слідчих (розшукових) дій у судовому провадженні №561/2/17. На даний час місцезнаходження вказаних документів невідоме та вони не були предметом безпосереднього дослідження судом, що не відповідає загальним засадам кримінального провадження, визначених п.п.3, 5, 16 ч.1 ст. 7 КПК України, щодо рівності перед законом і судом, змагальності сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередності дослідження показань, речей і документів.

Більше того, вказує, що всупереч положень п.4 ч.1 ст. 75 та ч.2 ст. 76 КПК України суддею ОСОБА_1 прийнято до розгляду вищевказане провадження після скасування судом касаційної інстанції виправдального вироку від 23.09.2021 року, не дивлячись на те, що під його головуванням вказана справа розглядалась в період 2017-2018 року як судом першої інстанції.

З огляду на вищенаведене прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненому за попередньою змовою групою осіб наданні неправомірної вигоди службовій особі за вчинення чи не вчинення такою службовоб особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненому за попередньою змовою групою осіб одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення чи не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки, з конфіскацією майна.

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненому за попередньою змовою групою осіб одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення чи не вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки, з конфіскацією майна.

На підставі ч.3 ст. 404 КПК України в ході апеляційного провадження:

- допитати свідків сторони обвинувачення ОСОБА_15 ;

- допитати обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ;

Дослідити письмові докази, які містяться в матеріалах судової справи, а саме:

- протокол обшуку від 22.03.2016 року у службовому кабінеті старшого о/у МРВ СБ України у Рівненській області ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_5 (Т.4 а.к.п.91-98);

- протокол обшуку від 22.03.2016 року за адресою проживання ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 (Т.4 а.к..п. 104-108);

- протокол огляду від 22.03.2016 року автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_8 (Т.6 а.к.п. 5-11);

- протокол огляду, помітки та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр від 18.03.2016 року (Т.2 а.к.п.76-93).

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинувачених та їх захисника, які просили апеляцію залишити без задоволення, а вирок суду, - без змін, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За положеннями ст.370 КПК України як обвинувальний, так і виправдувальний вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 17 КПК України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно правового змісту норм ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на його користь, саме у цьому полягає основоположний принцип презумпції невинуватості.

Відповідно до положень ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора і, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 20.10.2011 року в справі №1-31/2011, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до роз`яснень викладених у п.п.17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Положення ст.ст.370, 373 КПК України регламентують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпроти гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи. Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому, саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що вчинено кримінальне правпорушення, в якому обвинувачується особа.

Згідно з вимогами п.1 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Виправдовуючи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 суд першої інстанції з достатньою повнотою мотивував своє рішення та вказав, що надані стороною обвинувачення докази, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні, не доводять поза розумним сумнівом того, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються ОСОБА_7 ч.3 ст. 369 КК України, а також ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ч.3 ст. 368 КК України.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3 ст. 369 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.3 ст. 368 КК України, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, винуватість ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 стороною обвинувачення обґрунтовувалась показаннями свідків та письмовими і речовими доказами.

Виправдовуючи ОСОБА_7 за ч.3 ст. 369 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ч.3 ст. 368 КК України суд першої інстанції прийшов до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 368 КК України ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та передбаченого ч.3 ст. 369 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , з чим погоджується і колегія суддів, з врахуванням наступного.

Як правильно встановлено місцевим судом допитані в ході розгляду справи свідки сторони обвинувачення ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 ( ОСОБА_12 ), який відмовився від дачі показів на підставі ст. 63 Конституції України, жодним чином не доводять ні події кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим ні їх вини, з чим повністю погоджується і апеляційний суд.

Водночас, колегією суддів було частково задоволено клопотання сторони обвинувачення про повторне дослідження доказів в порядку ч.3 ст. 404 КПК України, а саме: протоколу обшуку від 22.03.2016 року у службовому кабінеті старшого о/у МРВ СБ України у Рівненській області ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_5 ; протоколу обшуку від 22.03.2016 року за адресою проживання ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 ; протоколу огляду від 22.03.2016 року автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_8 ; протоколу огляду, помітки та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр від 18.03.2016 року.

Разом з тим в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про повторний допит свідка ОСОБА_15 ( ОСОБА_12 ), та обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відмовлено, оскільки в суді апеляційної інстанції обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відмовилися від дачі показів на підставі ст. 63 Конституції України.

Більше того, як вбачається з оскаржуваного вироку свідок обвинувачення ОСОБА_15 , який конфіденційно співпрацював зі слідством з псевдонімом ОСОБА_12 , та щодо якого ухвалою суду від 11.03.2024 року було скасовано застосовані до нього заходи безпеки у виді зміни анкетних даних у цьому кримінальному провадженні, в судовому засіданні 17.12.2024 року будучи представленим адвокатом ОСОБА_24 також відмовився від дачі показів на підставі ст. 63 Конституції України.

Так, з повторно дослідженого апеляційним судом протоколу обшуку від 22.03.2016 року у службовому кабінеті старшого о/у МРВ СБ України у Рівненській області ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_5 (Т.4 а.к.п.91-98), зокрема вбачається, що в ході обшуку в металевому сейфі двері в який відчинені виявлено на верхній лівій полиці 8 купюр номіналом по 50 гривень кожна, із серіями та номерами відповідно: ПЄ7218198; РЄ9972489; ПЄ3727400; РА3782314; ПД3544508; КД1589253; РЖ7774013; КС5251102. Обшук проведений в присутності ОСОБА_9 та понятих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та за участю інших осіб слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури Рівненської області ОСОБА_27 і консультанта експерта представництва ВБ у Рівненській області УВБ СБ України ОСОБА_16 . Вищевказаний протокол підписаний понятими і учасниками обшуку, а також ОСОБА_9 без будь - яких зауважень, примірник якого останній отримав.

Із повторно дослідженого апеляційним судом протоколу обшуку від 22.03.2016 року за адресою проживання ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 (Т.4 а.к..п. 104-108), який проведено на підставі ухвали слідчого судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21.03.2016 року зокрема вбачається, що його проведено в період часу з 19:48 год. до 21:11 год. за участю інших осіб ОСОБА_9 та ОСОБА_28 у присутності понятих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 . У ході проведення обшуку ОСОБА_28 видано грошові кошти в сумі 200 (двісті) доларів США купюрами по 100 доларів США кожна серії та номерів LC86225772A, LF71085365E, 1200 гривень серед яких 3 купюри номіналом по 200 гривень серії та номерів: ЕЕ743343І, КЙ2434264, ПВ9286593, три купюри номіналом по 100 гривень серії та номерів: ЗП9934690, ЕЗ9559278, МН4564811, 6 купюр номіналом по 50 гривень серії та номерів: СГ0650098, ЗГ0859380, СВ8932002, РГ8275393, ЕЩ5824035, ВГ7934196, а також блокнот в шкіряній обкладинці сіро-темно-синього кольору. В ході проведення обшуку інших речей, грошових коштів зазначених в ухвалі не виявлено. Вищевказаний протокол підписаний понятими ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , а також ОСОБА_28 .

Крім того, апеляційним судом було повторно досліджено протокол огляду від 22.03.2016 року автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_8 (Т.6 а.к.п. 5-11), з якого зокрема вбачається, що на підставі добровільної згоди ОСОБА_8 , було проведено огляд автомобіля «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 в якому виявлено: грошові кошти, а саме: одна купюра номіналом 100 доларів США АВ00051907Y, дві купюри по 50 гривень СА4133528, РД 9563374 та один набій. Вищевказаний протокол підписаний понятими ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , а також ОСОБА_8 , що останній також підтвердив в апеляційному суді.

Разом з тим, апеляційним судом було повторно досліджено протокол огляду, помітки та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр від 18.03.2016 року (Т.2 а.к.п. 76-93), з якого зокрема вбачається, що огляд розпочато о 12 год. 55 хв. консультант експерт (з оперативних питань) представництва ВБ у Рівненській області Управління ВБ СБ України підполковник ОСОБА_16 в приміщенні гуртожитку за адресою: АДРЕСА_6 на виконання постанови №15/1-281т від 15.03.2016 року та доручення прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Рівненської області радника юстиції ОСОБА_18 на проведення слідчих (розшукових) дій, а саме проведення контролю за вчиненням злочину у формі імітування його обстановки, в рамках кримінального провадження №0000015, розпочатого 25.01.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, здійснив огляд заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр, у присутності понятих ОСОБА_29 та ОСОБА_30 і за участі особи ОСОБА_12 .

Метою дії є огляд грошових купюр у розмірі 4 400 (чотири тисячі чотириста) гривень, які отриманні встановленим порядком з ФЕУ СБ України, необхідних для проведення заходів по отриманню фактичних даних щодо отримання неправомірної вигоди особою за вирішення питання щодо безперешкодного незаконного видобутку бурштину у прикордонній смузі Заріченського району Рівненської області.

Оглядом встановлено: грошові кошти являють собою гривні у сумі 4 400 (чотири тисячі чотириста) гривень номіналом: по 200 (двісті) гривень у кількості 2 (дві) штуки із наступними серійними номерами: ЗБ7281271, ВВ8458564; по 100 (сто) гривень у кількості 10 (десять) штук із наступними серійними номерами: ЕЕ6026570, ВЮ7110478, КУ3640945, ВЧ0992536, МА7401967, КД5271963, ГФ6257144, ЕЮ8143025, ЕЖ0980787, ЕЧ7095892; по 50 (п`ятдесят) гривень у кількості 60 (шістдесят) штук із наступними серійними номерами: СР7795608, КЧ8336911, ТЕ6601590, ПД0223305, СЕ5739630, КР8697921, ПИ2662208, КП5306643, ЕЮ9299994, ПД6085972, ПЗ5323514, ЕЖ1316453, РЖ1374371, КЯ1531798, ЗА8441117, СЗ2119536, КВ9899114, УД4061629, УА1906634, ПЕ5699130, СА0473774, РА9259249, КП8742128, ПЄ6547411, ПЗ8194114, УН4890035, ПГ1208924, СН2645576, СН5108260, СГ2335666, ПИ2936206, ПИ8036198, ЕХ0540872, РЕ1616612, РВ6809797, РЕ3608954, ПЖ6671079, КЦ7284884, ПД5003286, СБ9432802, СВ8932002, РГ8275393, ЕЩ5824035, ВГ7934196, СД0362788, РЗ7768619, КХ0401974, КС5251102, СГ0964653, РЖ7774013, КД1589253, ПД3544508, РА3782314, ПЄ3727400, РЄ9972489, ПЄ7218198, ТЄ6203080, ПБ3402092, РД9563374, СА4133528.

У процесі огляду на копіювальному апараті виготовлено 15 (п`ятнадцять) аркушів ксерокопій всіх купюр, засвідчених підписами понятих, які додаються до даного протоколу огляду.

Вказані грошові кошти вручено ОСОБА_12 , який помістив їх до внутрішнього карману куртки для надання ОСОБА_7 та подальшої передачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в якості неправомірної вигоди за вирішення питання щодо безперешкодного незаконного видобування бурштину у прикордонній смузі Заріченського району Рівненської області. Огляд закінчено о 13 год. 30 хв. Грошові кошти у сумі 4 400 (чотири тисячі чотириста) гривень отримав: ОСОБА_12 , що підтвердив своїм підписом у протоколі.

Повторно дослідивши вищевказані докази, колегія суддів погоджується з місцевим судом, який підставно визнав їх недопустимими та неналежними доказами з огляду на таке.

Так, із розсекреченої постанови про проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину від 15 березня 2016 року № 15/1-281т вбачається, що прокурором ОСОБА_18 санкціоновано негласну слідчу (розшукову) дію (далі НСРД) контроль за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину з використанням заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів грошових коштів в сумі 50000,00 грн з використанням особи, залученої до конфіденційного співробітництва зі стороною обвинувачення ОСОБА_12 , якому вирішено вручити вказані кошти з метою здобуття доказів одержання обвинуваченими неправомірної вигоди. Проведення цієї НСРД доручено співробітникам оперативного підрозділу УВБ УСБ України (Т.2 а.с. 94-96).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні і стороною обвинувачення не надано суду доказів отримання грошей для указаної НСРД.

Відповідно до відповіді фінансово-економічного управління СБУ № 21/2/3-4475 від 05 грудня 2017 року «Щодо залучення коштів» вбачається, що кошти на проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 15 березня 2016 року № 15/1-281т видавались через касу Фінансово економічного управління СБ України готівкою в сумі 100000,00 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 25 серпня 2015 року № 7887 (Т.4 а.с.194-195).

Із наданої відповіді слідує, що гроші були видані на п`ять місяців раніше внесенню відомостей в ЄРДР у цьому кримінальному провадженні № 0000015 від 25 січня 2016 року (Т.3, а.с.133-135).

Однак, відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України (в редакції чинній на час виділення коштів, тобто станом на 25 серпня 2015 року) здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Кошти Фінансово-економічним управлінням СБУ видавались згідно видаткового касового ордера № 7887 від 25 серпня 2015 року підполковнику ОСОБА_31 , статус якого в межах цього кримінального провадження невідомий і прокурором не доведений.

Постанова прокурора про проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчинення злочину від 15 березня 2016 року № 15/1-281т не містить доручення оперативним співробітникам отримати гроші для цієї НСРД.

Всупереч вказаної постанови, якою вирішено провести в ході досудового слідства НСРД контроль за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину з використанням заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів грошових коштів в сумі 50000,00 грн, оперативними співробітниками без доручення прокурора в ході цієї слідчої дії задіяно 4400,00 грн невідомого походження.

Оскільки матеріали справи не містять доказів законності видачі (отримання) грошових коштів у цьому кримінальному провадженні для проведення вказаної НСРД, що включає обґрунтовані сумніви в законності походження коштів для використання під час цієї негласної слідчої дії, відтак визначені грошові кошти як і протокол огляду, помітки та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр від 18 березня 2016 року суд апеляційної погоджується з висновком суду першої інстанції, що вони не можуть бути доказом у цьому кримінальному провадженні унаслідок їх недопустимості.

Разом з тим, з протоколу про проведення негласної слідчої (розшукової) дії контролю за вчиненням злочину від 15 квітня 2016 року вбачається, що 18 березня 2016 року було проведено НСРД контроль за вчиненням злочину у формі імітування його обстановки із застосуванням заздалегідь ідентифікованих засобів (Т.2 а.с.97). Цей протокол усупереч ч. 3 ст. 252 КПК України передано прокурору лише через 47 днів з моменту припинення такої НСРД (Т.2 а.с.172).

З цього протоколу вбачається, що 18 березня 2016 року ОСОБА_12 згідно попередньої домовленості зустрівся з ОСОБА_7 поблизу автобусної зупинки с. Вичівка, Зарічненського району, Рівненської області на автомобільній дорозі сполученням Сарни-Зарічне. В ході вказаної зустрічі під час спілкування ОСОБА_12 висловив прохання щодо вирішення питання, пов`язаного з незаконним видобутком бурштину та передав ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 4400,00 грн в якості неправомірної вигоди за вирішення питання з начальником ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 щодо незаконного видобутку бурштину у прикордонній смузі Зарічненського району Рівненської області.

Разом з тим, із змісту вказаного протоколу не прослідковується ні способу передачі грошових коштів ні самого факту передачі коштів, ні механізму передачі коштів неправомірної вигоди від обвинуваченого ОСОБА_7 будь яким іншим особам, в тому числі обвинуваченим.

Зазначення в протоколі про те, що ОСОБА_7 у телефонних розмовах неодноразово обговорював з ОСОБА_8 механізм незаконного видобутку бурштину, розміри неправомірної вигоди та шляхи її передачі не відповідає дійсності та не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.

Що стосується протоколу обшуку від 22 березня 2016 р. проведеного у службовому кабінеті старшого о/у МРВ СБ України в Рівненській області ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_5 (Т.4 а.с.91-98), на підставі ухвали слідчого судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 березня 2016 року у справі № 679/219/2016 (Т.4 а.с.89). То в ході обшуку серед інших речей було виявлено 8 купюр по 50 гривень із серіями та номерами раніше помічених грошових купюр по 50 гривень.

Походження цих грошових коштів ОСОБА_9 в судовому засіданні у суді першої інстанції пояснив, що вказані купюри йому віддав як борг ОСОБА_32 19 березня 2016 року.

Свідок ОСОБА_32 в судовому засіданні у суді першої інстанції підтвердив такі обставини та показав, що у 2015 році він позичив у ОСОБА_9 500 доларів США на будівництво. Він як приватний підприємець має автомагазин. 19 березня 2024 року у нього в магазині купував автозапчастини до трактора ОСОБА_7 на суму більше 4000,00 грн. З цих грошей ОСОБА_32 віддав ОСОБА_9 залишок боргу у 2600,00 грн, що на той час становило еквівалент 100 доларів США, а також 200 доларів США.

Водночас покази свідка ОСОБА_33 є логічними та послідовними, а тому були підставно прийняті судом як доказ походження у ОСОБА_9 8 купюр по 50 гривень із серіями та номерами раніше помічених грошових купюр по 50 гривень, відповідно протокол обшуку від 22 березня 2016 року в цій частині місцевий суд визнав неналежним.

Більше того, факт придбання ОСОБА_7 автозапчастин в магазині підприємця ОСОБА_33 беззаперечно стверджується товарним чеком підприємця ОСОБА_33 на суму 4170,00 грн від 19 березня 2016 року (Т.7 а.с.118).

Водночас, що стосується протоколу обшуку від 22 березня 2016 року за адресою проживання ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_3 (Т.4 а.с.104-108), то з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 було затримано 22 березня 2016 року о 18:43 год, про що свідчить протокол затримання від 23 березня 2016 року (Т.4 а.с.109-112) і на нього з цього часу повинні поширюватись права та гарантії, передбачені ч. 4 ст. 208 КПК України, зокрема і право мати захисника.

З протоколу обшуку від 22 березня 2016 року вбачається, що його було проведено в період часу з 19:48 год до 21:11 год. Цей протокол ОСОБА_9 не підписував, хоча записаний учасником цієї слідчої дії. Указане свідчить про обмеження прав ОСОБА_9 , як власника житла в якому проводився обшук, а також порушення вимог ч. 3, 4, 5, 6 ст. 104 КПК України та ч. 8 ст. 236 КПК України (в редакції чинній на час проведення обшуку) і як наслідок визнання протоколу обшуку від 22 березня 2016 року за адресою: АДРЕСА_3 недопустимим доказом.

Разом з тим, огляд належного ОСОБА_8 автомобіля марки «Мітсубісі Лансер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , (Т.6 а.с.5-11) проведений, на підставі добровільної згоди ОСОБА_8 , що вказано в протоколі та легалізований на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2016 року у справі № 569/3555/16 (Т.6 а.с.4). Під час огляду в автомобілі виявлено: грошові кошти, а саме одна купюра номіналом 100 доларів США AB00051907Y, дві купюри по 50 гривень СА 4133528, РД9563374 та один набій. Рукописний текст у протоколі виконаний кульковими ручками з різними відтінками синього кольору, почерк в протоколі не розбірливий, що унеможливило його прочитати та встановити місце в автомобілі, в якому було знайдено грошові купюри. Відеофіксація огляду автомобіля не здійснювалась, що унеможливило прослідкувати порядок та послідовність дій під час його проведення, у тому числі момент та місце виявлення грошових коштів у автомобілі. Під час обшуків та огляду автомобіля у ОСОБА_8 були присутні понятими ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , зокрема ОСОБА_20 показала, що в березні 2016 року була запрошена понятою під час проведення обшуку житлового будинку та автомобіля, назву населеного пункту де проводився обшук та що саме вилучалося вона не пам`ятає, ствердила, що підписувала протоколи. ОСОБА_21 суду показав, що 20 березня 2016 року був залучений понятим для проведення обшуку в житловому будинку та автомобілі ОСОБА_8 . В його будинку знайшли мобільний телефон, а в автомобілі одну купюру номіналом 100 доларів США.

Колегія суддів погоджується з висновокм місцевого суду, що вказаний протокол є недопустимим доказом, оскільки фактично було проведено не огляд місця події, а невідкладний обшук без ухвали слідчого судді. Відповідно до ч. 2 ст. 234 КПК України, обшук може бути проведений лише на підставі ухвали слідчого судді. Водночас, ч. 3 ст. 233 КПК України передбачено перелік випадків, за наявності яких слідчий, дізнавач, прокурор, мають право провести обшук житла чи іншого володіння особи до постановлення такої ухвали (невідкладний обшук).

Цей перелік є вичерпним і до нього належать лише невідкладні випадки пов`язані із врятуванням людей та майна, чи з безпосереднім переслідуванням підозрюваних осіб. Відповідно, за відсутності таких виняткових обставин, проведення обшуку без ухвали слідчого судді не допускається.

Дослідивши протокол огляду автомобіля судом було встановлено, що під час його проведення працівники правоохоронного органу не обмежувались поверхневим оглядом та безпосереднім виявленням доказів на місці події, а здійснювали активне відшукання речей і документів, зокрема, відкривали автомобіль, перебували всередині нього, відкривали місця, які не проглядаються без усунення перешкод, при цьому в судовому засіданні місцевим судом встановлено, що такі дії проводились правоохоронцями за відсутності контролю їх дій з боку ОСОБА_34 , понятих, зокрема свідки, ОСОБА_20 та ОСОБА_21 не показали, що вони спостерігали момент та місце, де були виявлені грошові кошти в автомобілі, а побачили їх, коли вони вже були покладені на переднє пасажирське сидіння, що є недопустимим під час проведення огляду. Фактично ж вказані дії являли собою обшук, а не огляд. При цьому, такий обшук проводився без отримання попереднього дозволу слідчого судді.

Бажаючи зберегти зібрані в результаті докази, після проведення огляду місця події, прокурор звернувся до слідчого судді із клопотанням в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України з метою легалізації своїх дій як невідкладного обшуку і отримав відповідний дозвіл. Водночас, така легалізація не відповідала вимогам п. 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки втручання у права обвинуваченого не було здійснено «згідно із законом». Так, ст. 8 Конвенції вимагає, зокрема, достатніх гарантій проти свавілля, а тому відсутність попереднього судового дозволу на втручання у приватне життя (зокрема, шляхом обшуку) має бути врівноважена наявністю ефективного ретроспективного судового перегляду. Такий перегляд вимагається положеннями ч. 3 ст. 233 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя, крім іншого, зобов`язаний перевірити, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до володіння особи без ухвали слідчого судді. Тому, слідчий/прокурор у своєму клопотанні мав довести, а слідчий суддя встановити та в своїй ухвалі належним чином мотивувати, що обставини справи дійсно були надзвичайними і виправдовували негайний обшук без попереднього судового дозволу.

Водночас, посилання на відповідні виняткові обставини відсутнє як у клопотанні прокурора про легалізацію такого обшуку, так і в ухвалі слідчого судді, постановленій за результатами його розгляду. Обґрунтуванням відповідного клопотання слугували лише ті обставини, що були встановлені вже у результаті безпосереднього проведення відповідної слідчої дії, а не ті, що існували на момент прийняття рішення про проведення невідкладного обшуку.

За таких обставин, місцевий суд обгрунтовано визнав недопустимими доказами результати обшуку автомобіля обвинуваченого ОСОБА_8 від 22 березня 2016 року, а саме: протокол огляду від 22 березня 2016 року з фототаблицею до нього, а також вилучені в ході його проведення: грошові кошти, купюра номіналом 100 доларів США AB00051907Y, дві купюри номіналом по 50 гривень СА 4133528, РД9563374.

Що стосується вимог апеляційної скарги сторони обвинувачення, що місцевим судом за результатами оцінки ряду протоколів, складених за результатами проведення НСРД в даному кримінальному провадженні необґрунтовано визнано їх недопустими доказами, то колегія суддів вважає їх неспроможними.

Так, протоколи за результатами проведення НСРД за кримінальним провадженням №0000015 зокрема від від 23.02.2016 року №9/16-63, 14.03.2016 року №9/16-104, 18.03.2016 року №9/16-130, 24.03.2016 року №9/16-134, 31.03.2016 року №9/16-145, 23.02.2016 року №9/16-64, 24.03.2016 року №9/16-136, 31.03.2016 року №9/16/148, 18.03.2016 року №9/16-129, 25.03.2016 року №9/16-146 місцевим судом підставно визнано недопустимими та неналежними доказами, оскільки в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду прокурором не надано жодного письмового доручення слідчого чи прокурора на зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, як того вимагала ч.1 ст. 41 КПК України (в редакції, яка була чинною на дату складання вказаних протоколів).

Більше того, покази свідка оперуповноваженого ОСОБА_16 надані ним в суді про те, що йому надавалися прокурором письмові доручення для здійснення слідчих дій, місцевим судом обгрунтовано не взято до уваги як достовірні, оскільки вони не були підтверджені жодними документами.

Обов`язковим елементом порядку отримання доказів в результаті НСРД є попередній дозвіл уповноважених суб`єктів (слідчого судді, прокурора, слідчого) на їх проведення. Сторона захисту вправі мати інформацію про всі елементи процесуального порядку отримання стороною обвинувачення доказів, які остання має намір використати проти неї в суді. Інакше від самого початку судового розгляду сторона захисту перебуватиме зі стороною обвинувачення в нерівних умовах.

Таким чином, зважаючи на вищенаведені грубі процесуальні порушення під час досудового розслідування, місцевий суд прийшов до правильного висновку про наявність підстав для визнання недопустимими усіх протоколів НСРД (зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж) досліджених в судовому засіданні.

Поряд з недопустимістю цих протоколів, зафіксовані у цих протоколах розмови ведуться обвинуваченими з іншими особами. При цьому жодної розмови з якої прослідковується зв`язок отримання ОСОБА_7 4400,00 грн неправомірної вигоди від ОСОБА_12 та подальшої передачі 4000,00 грн ОСОБА_11 , який в свою чергу частину передав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на цих протоколах не зафіксовано.

На переконання колегії суддів за наведених обставин факт знайомства ОСОБА_7 з ОСОБА_11 має вирішальне значення для встановлення складу кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 369 та ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Оскільки указані протоколи НСРД вимогами ст. 85 КПК України не відповідають, у цих протоколах не відображено обставини, які стосуються як предмета доказування так і кримінального провадження у цілому, відтак такі докази є неналежними.

Посилання сторони обвинувачення в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав недопустимими доказами протоколи за результатами проведення НСРД у даному кримінальному провадженні від 14.03.2016 року №9/16-103, №9/16-128, №9/16-135, №9/16-147 (зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж номера мобільного телефона, то колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки місцевий суд прийшов до правильного висновку, що у цих протоколах вказана підстава їх проведення ухвала Апеляційного суду Волинської області №270т від 02.03.2016 року (розсекречена) (Т.2 а.к.п. 117-118), яка стосується іншої особи з іншим мобільним номером.

Що стосується вимог апеляційної скарги сторони обвинувачення, про безпідставність висновків суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 мала місце провокація з боку легендованої особи ОСОБА_12 , котрий за підтримки правоохоронних органів впливав на ОСОБА_7 шляхом призначення зустрічей та телефонних розмов, спонукав останнього на протиправні дії, щодо отримання грошових коштів, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими, з огляду на таке.

Як встановлено місцевим судом ухвалою суду від 11 березня 2024 року скасовано заходи забезпечення у виді зміни анкетних даних щодо свідка ОСОБА_15 , який у цьому кримінальному провадженні був під псевдонімом ОСОБА_12 .

З досліджених в ході судового розгляду місцевим судом документів вбачається, що ОСОБА_15 на дату залучення його до конфіденційного співробітництва (04 березня 2016 року) та передачі грошей ОСОБА_7 (18 березня 2016 року) був працівником правоохоронного органу (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів») головним державним інспектором відділу оперативного реагування Головного управління охорони водних біоресурсів у місті Києві у 13 ранзі державного службовця (Т.10 а.с.232-235).

Також з постанови про закриття кримінального провадження від 13 вересня 2016 року вбачається, що ОСОБА_15 був фігурантом кримінального провадження за ч. 1 ст. 125 КК України з 2014 року, яке було закрите під час його конфіденційного співробітництва у цьому кримінальному провадженні (Т.10 а.с.237-238).

Всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши встановлені під час судового розгляду обставини, перевіривши їх доказами, оцінивши ці докази з точки зору їх достовірності, належності, допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, місцевий суд прийшов до висновку, що правоохоронці, отримавши відомості про можливе вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, не обмежились пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів на підтвердження його вчинення, впливали на нього, через легендовану особу ОСОБА_12 , схиляючи його до вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, а саме до надання неправомірної вигоди службовій особі, за вчинення чи не вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь якої дії з використанням службового становища, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та створюючи обстановку для вчинення цього злочину активними діями.

Тобто, надані стороною обвинувачення докази, не містять жодної інформації на підтвердження того, що при здійсненні заходів контролю за вчиненням злочину органи досудового розслідування діяли в межах принципу «пасивного розслідування», не спонукаючи ОСОБА_7 до злочинних дій.

Посилання сторони обвинувачення в апеляційній скарзі на те, що в матеріалах судової справи №561/2/17 відсутній протокол НСРД №9/16/-150 (аудіо-відеоконтроль ОСОБА_7 ) та протокол проведення НСРД №9/16-165 (візуальне спостереження за ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ), то колегія суддів звертає увагу на те, що місцевим судом вживались заходи для відновлення вищевказаних протоколів. Вказані протоколи були складені кунсультатнтом експертом (з оперативних питань) представництва ВБ у Рівненській області (з дислокацією у м. Рівне) УВБ СБ України підполковником ОСОБА_16 . Дані протоколи витребовувались з Управління внутрішньої безпеки СБ України згідно ухвали суду від 09.07.2018 року. Проте згідно відповіді УВБ СБУ від 07.08.2018 року №9/7353 (Т.5 а.к.п.28), зазначено, що копії вказаних протоколів в Управлінні не виготовлялися та не зберігаються.Таким чином в межах судового розгляду вони не досліджувалися та були виключені у судовому засіданні 04.10.2018 року з обсягу доказів, що підлягають дослідженню.

Що стосується доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення про те, що суддею ОСОБА_1 всупереч вимогам ст.ст. 75, 76 КПК України прийнято до розгляду вищевказане провадження після скасування судом касаційної інстанції виправдального вироку від 23.09.2021 року, не дивлячись на те, що під його головуванням вказана справа розглядалась в період 2017-2018 року як судом першої інстанції то вони є необґрунтованими з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обставини, що перешкоджали б повторній участі судді ОСОБА_1 в розгляді кримінального провадження №561/2/17 ретельно досліджувались судом (суддя ОСОБА_35 ) під час розгляду заяви судді ОСОБА_1 про самовідвід від 02.01.2024 року.

Відповідно до ухвали суду від 12.01.2024 року в задоволенні заяви судді Заріченського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 про самовідвід у кримінальній справі №561/2/17, відмовлено.

При цьому, відповідно до вказаного рішення суду, яке набрало законної сили було зазначено про наступне:

Судом встановлено, що суддя ОСОБА_1 , приймаючи участь у вказаному кримінальному провадженні, рішення по суті не ухвалював, що є обставиною, яка допускає повторну участь судді у новому розгляді кримінального провадження після скасування вироку, ухваленого суддею ОСОБА_36 .

Участь судді у кримінальному провадженні без прийняття остаточного рішення з причин припинення повноважень, не є тією підставою, що забороняє судді, який не ухвалював відповідне рішення у справі, повторно брати участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.

Окрім того, в ході розгляду кримінального провадження під головуванням судді ОСОБА_1 , відводи не заявлялись, що свідчить про те, що ні у сторін кримінального провадження ні у стороннього спостерігача не виникало сумнівів у неупередженості та об`єктивності судді ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.2 ст. 392 КПК України ухвали постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Згідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, прокурор в апеляційній скарзі на виправдальний вирок Заріченського районного суду Рівненської області від 31.12.2024 року не вказує про свої заперечення проти вказаної ухвали судді ОСОБА_35 від 12.01.2024 року, зокрема щодо її незаконності у вирішенні питань, пов`язаних з встановленням та перевіркою обставин, які перешкоджають повторній участі судді ОСОБА_1 в розгляді кримінального провадження №561/2/17.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції судовий розгляд у даній справі провів повно, дослідив усі обставини, які мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, у тому числі доводи сторони обвинувачення щодо таких обставин, вірно встановив фактичні обставини справи та прийшов до обґрунтованого переконання про недоведеність, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 ч.3 ст. 369 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ч.3 ст. 368 КК України, належним чином вмотивувавши свої висновки.

З огляду на наведене, доводи прокурора, викладені ним в апеляційній скарзі, були предметом перевірки та оцінки судом першої інстанції, що знайшло своє відображення у вироку, з яким колегія суддів повністю погоджується. Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, прокурором не наведено.

Виправдувальний вирок суду першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, за своїм змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не встановив підстав, на які посилається сторона обвинувачення, зокрема, неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність для скасування виправдувального вироку та ухвалення обвинувального вироку, а тому оскаржений вирок необхідно залишити без змін.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування виправдувального вироку суду першої інстанції відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 31 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді