ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/1921/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002378 від 08.09.2023 за частиною 2 статті 121 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2025 року клопотання прокурора задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів - до 04 жовтня 2025 року. Не погоджуючись із ухвалою суду, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та обрати обвинуваченому запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. В обгрунтування апеляційних вимог, захисник посилається на те, що прокурор не виконав вимог КПК України щодо доведення обгрунтованості повідомленої підозри. Ризики, вказані прокурором не підтверджені, оскільки ОСОБА_7 добровільно з`являвся на всі виклики слідчого, до затримання 11.10.2023 і не мав наміру переховуватися. Обвинувачений є військовослужбовцем. Щодо ризику впливу на свідків, то один з них перебуває у виправній колонії, свідок веде антисоціальний спосіб життя, раніше неодноразово відбувала покарання та вже була допитана. Показання іншого свідка - ОСОБА_10 повністю суперечать обвинувальному акту та виправдовують обвинуваченого. Свідок ОСОБА_11 також вже допитаний у судовому засіданні, його пояснення спростовують версію обвинувачення. Інші допитані свідки також не підтвердили факту вчинення обвинуваченим злочину. Сторона обвинувачення посилається на наявність ризику, передбаченого пунктом 4 частини 1 статті 177 КПК України, хоча клопотання, які подавалися раніше не містили вказівки на цей ризик. ОСОБА_7 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. Судом першої інстанції не враховані висновки судово-медичної експертизи трупа, якою не встановлено точного часу смерті. Захисник вважає, що суд діє упереджено із обвинувальним ухилом. Зазначає, що обвинувачений перебуває під вартою з жовтня 2023 року. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисників, які підтримали апеляційні вимоги, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не встановила підстав для задоволення апеляційної скарги. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, встановив, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати, у зв`язку із чим застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, що передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. З оскаржуваної ухвали суду вбачається, що розгляд кримінального провадження триває та ще не всі свідки допитані судом, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що доводи сторони захисту не спростовують наявності ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України. Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки встановлені достатні підстави для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на учасників кримінального провадження чи вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів бере до уваги те, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій, враховуючи зміст пред`явленого обвинувачення. Щодо наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказаний ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду.

Захисник зауважив, що свідки ОСОБА_12 , яка відбуває покарання у виправній колонії, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 вже були допитані судом та підтвердили, що обвинувачений жодним чином на них не впливав. Разом з тим, в ухвалі суду зазначено, що судове провадження перебуває на стадії допиту свідків. Колегія суддів також враховує, що свідки, за необхідності, можуть бути допитані повторно за клопотанням сторони кримінального провадження, у зв`язку із чим, ризик, передбачений пунктом 3 частин 1 статті 177 КПК України, не спростований. Суду апеляційної інстанції не надано обгрунтованих даних, які б свідчили про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, які б були достатніми стримуючими факторами та гарантували належне виконання ним процесуальних обов`язків, у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу. Доводи захисника про те, що показання свідків навпаки виправдовують ОСОБА_15 , зауваження щодо наданих деякими свідками показань, посилання на недоліки проведених судових експертиз не спростовують висновку суду щодо доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що такі доводи захисника на спростування пред`явленого обвинувачення, є передчасними, оскільки переглядаючи в порядку статті 422-1 КПК України ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення, надавати оцінку показанням свідків та повноті висновків судових експертиз.

Суд апеляційної інстанції при перевірці ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не досліджує докази, які має досліджувати суд першої інстанції під час здійснення судового провадження, та не надає наперед оцінки зібраним доказам.

Наведені захисником доводи в частині посилань на показання допитаних свідків та висновки експертиз мають бути перевірені судом першої інстанції під час судового розгляду у сукупності із іншими доказами, зібраними стороною обвинувачення.

Крім того, сторона захисту не позбавлена процесуальної можливості звертатися до суду першої інстанції із клопотаннями про призначення тих чи інших експертиз, із відповідним мотивуванням такого клопотання. На час апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для скасування ухвали суду та застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, який не сприятиме досягненню мети запобіжного заходу.

Одночасно суд апеляційної інстанції вбачає мотивованими доводи сторони захисту щодо тривалого строку перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, який з 11.10.2023 перебуває під вартою. З матеріалів провадження встановлено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 надійшов до суду першої інстанції 24.11.2023 та ухвалою від 27.11.2023 було призначено підготовче судове засідання, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 неодноразово був продовжений. У в`язку із чим, колегія суддів вважає необхідним звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду, передбачених статтею 28 КПК України, з урахуванням тривалого перебування обвинуваченого під вартою.

Враховуючи встановлені обставини, зміст пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, стадію судового розгляду, суд апеляційної інстанції порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, не встановив, а наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2025 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду, передбачених статтею 28 КПК України, з урахуванням тривалого перебування обвинуваченого під вартою.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: