ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/378/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст. 125 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ,

при секретарі - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/378/25 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 листопада 2025 року про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою задоволено клопотання сторони захисту, звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000890 від 14.09.2022 закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить ухвалу суду скасувати та направити кримінальне провадження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті. Вважає що висновок суду про сплив строків давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України є передчасним в зв`язку з неправильним застосуванням положень ст. 49 КК України при обчисленні вказаного строку. Вказує на те що суд обмежився механічним підрахунком трирічного строку давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України з дати вчинення кримінального правопорушення, не дослідивши обставини, які свідчать про ухилення ОСОБА_6 від суду, що відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України зупиняє перебіг строків давності.

Звертає увагу колегії суддів на неналежну процесуальну поведінку сторони захисту, яка протягом тривалого часу подавала за день до їх проведення клопотання про відкладення судових засідань в зв`язку з хворобою, зайнятістю захисника у інших судових засіданнях, викладацькою діяльністю, перебуванням у відрядженні, сімейними обставинами, без надання в багатьох випадках випадках підтверджуючих документів щодо поважності причин їх пропуску, що блокувало можливість розгляду справи по суті, в зв`язку з чим загальна тривалість періодів відкладення судових засідань становила 220 календарних днів. На підтвердження неявки до суду обвинуваченого без поважної причини наводить постановлену місцевим судом 11.07.2025 року ухвалу про його привід. Зазначає про те що суд не надав оцінки ні тривалим періодам відкладення розгляду справи, ні поведінці обвинувачено, а також не перевірив чи відповідали причини відкладень судових засідань критеріям поважності, визначеним ст.138 КПК України та прийшов до помилкового висновку про сплив строків давності не дивлячись на те що їх перебіг підлягав зупиненню на період ухилення обвинуваченого від явки до суду та вважає що на даний час такий строк ще не сплив.

Заслухавши суддю-доповідача, представника потерпілого, який підтримав скаргу з наведених у ній мотивів, прокурора та обвинуваченого, які просили рішення суду залишити без змін, вважають його законним та обгрунтованим та не вбачають підстав для його скасування, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

На розгляді в Тернопільському міськрайонному суді перебував обвинувальний акт щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_7 , яке було вчинено 14 вересня 2022 року.

Місцевий суд задовольняючи клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України виходив з того що згідно з ч. 2 ст. 12 КК України вчинене ним діяння відноситься до категорії кримінальних проступків, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі, з моменту його вчинення (14 вересня 2022 року) сплив передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України трьохрічний строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності , перебіг якого не зупинявся та не переривався, при цьому виходив з того у справі наявні відомості про те що він є несудимим та після 14.09.2022 не вчиняв нового злочину, в розшук у зв`язку з ухиленням від явки до органу досудового розслідування чи суду він не оголошувався, тому прийшов до вірного до висновку про наявність визначених законом підстав для застосування строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Перевіряючи доводи представника потепрілого щодо неналежної процесуальної поведінки сторони захисту у зв`язку зі штучним затягуванням судового розгляду, зокрема, неявкою їх до суду без поважних причин, ненаданням підтверджуючих документів щодо причин неявки, застосуванням судом 11.07.2025 приводу до обвинуваченого у зв`язку з неявкою у судове засідання без поважних причин, не наданням судом оцінки ні тривалим періодам відкладення розгляду справи, ні поведінці обвинуваченого, а також не перевірці чи відповідали причини відкладень судових засідань критеріям поважності, визначеним ст.138 КПК України, колегія суддів виходить з наступного.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, визначених ст.49 КК України є обов`язком суду, який встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження.

Суд апеляційної інстанції вважає що місцевим судом детально проаналізовано усі визначені законом підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та доводи представника потерпілого щодо неявки обвинуваченого до суду без поважних причин та жодного факту ухилення ОСОБА_6 від суду у розумінні ч. 2 ст. 49 КК України не встановлено оскільки судове провадження відповідності до вимог ст. 335 КПК України не зупинялось в зв`язку з ухиленням обвинуваченого від явки до суду тому відсутні підстави вважати мало місце визначене ч.2 ст.49 КК України зупинення перебігу давності притягнення особи до кримінальної відповідальності в зв`язку з її ухиленням від суду, а наявність випадків неявки обвинуваченого, навіть за постановлення судом ухвали про його привід, не є підтвердженням ухилення його від суду, оскільки не супроводжувалося процесуальними наслідками, передбаченими законом (встановлення місцезнаходження, розшук, доказове підтвердження наміру переховування, зупиненням провадження судом).

Така ж позиція викладена і у правовому висновку ОП ККС ВС у справі № 328/1109/19, на який також посилається і представник потерпілого у апеляційній скарзі, зокрема, щодо трьох критеріїв для застосування положень ст.49 КК України для звільнення особи від кримінальної відповідальності у випадку спливу строків давності визначених цією статтею - за умови що протягом цих строків особа:1) особа не вчинила нового злочину, 2) особа не ухилялась від суду (перебіг строків давності не зупинявся); 3) законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину. Тобто ВС також пов`язує факт ухилення особи від суду з зупиненням провадження судом.

Окрім того, суд також вірно врахував позицію прокурора, яка підтримала клопотання у зв`язку з наявністю визначених законом підстав для звільнення обвинуваченого у зв`язку зі спливом строків давності.

Отже, наведені представником потерпілого доводи щодо неперевірки судом невідповідності критеріям поважності, визначеним ст.138 КПК України, причин неявки обвинуваченого до суду та неспливу строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності у зв`язку з його ухиленням від явки до суду не заслуговують на увагу оскільки судове провадження не зупинялось у зв`язку з неявкою обвинуваченого суду тому й не мало місця зупинення перебігу строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, визначене ч.2 ст.49 КК України.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів прийшла до висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілого та скасування рішення місцевого суду і направлення справи на розгляд до суду першої інстанції немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 листопада 2025 року про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України - без змін.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді