Провадження № 1-кс/734/387/25 Справа № 734/2936/25
У х в а л а

іменем України

09 липня 2025 року селище Козелець

Слідчий суддя Козелецького районного суду Чернігівської області ОСОБА_1

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Козелець скаргу представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про незаконне утримання та порушення права на звернення, -

В С Т А Н О В И В:

представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 звернувся до Козелецького районного суду Чернігівської області із скаргою про незаконне утримання та порушення права на звернення. В якому просить зобов`язати службових осіб в/ч НОМЕР_1 забезпечити допуск ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до підписання поданого рапорту, забезпечити ОСОБА_6 право звернення до суду, повідомити про порядок звернення, не допустити направлення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зону бойових дій до вичерпання законних процедур.

Клопотання мотивоване тим, що син клієнта представника ОСОБА_6 , проходить службу в/ч НОМЕР_1 , але йому не дозволяють ознайомитися і підписати рапорт про звільнення за сімейними обставинами (догляд за інвалідом 2 гр. батьком), що є порушенням його права на звернення.

Це фактичне утримання проти волі, оскільки йому не надаються документи з відмовою, накази, також блокується його можливість звернення до суду чи інших установ.

Є неминучий ризик: без доступу до процедур, він може бути направлений до зони бойових дій, що прямо утискає його права та спричиняє загрозу життю.

ОСОБА_6 (24.07.1988) наразі перебуває у розпорядженні військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), командування якої блокує його право на підписання рапорту та може примусово відправити до зони бойових дій, що створює ситуацію фактичного незаконного обмеження волі.

На підставі пункту "12" частини 12, пункту 3 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: у зв`язку з поважними сімейними обставинами - необхідністю постійного догляду за хворим батьком, інвалідом 2 групи.

Гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мобілізований через ІНФОРМАЦІЯ_2 та наразі проходить підготовку у військовій частині НОМЕР_1 (полігон 3534, АДРЕСА_1 ).

З огляду на важке фізичне становище батька ОСОБА_4 (інвалідність ІІ групи, потреба в постійному догляді), його син є єдиною особою, яка здійснює за батьком догляд. Інші члени сім`ї не проживають з ним, не здійснюють догляд, що підтверджено: рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 11.07.2024 року №309/3133/24, яким встановлено факт постійного догляду саме ОСОБА_6 ; медичними документами, що підтверджують стан здоров`я батька, зокрема - Довідка до акту огляду МСЕК серії АВ №0575953 видане 31.03.2016 року, Виписка з протоколу засідання ЛКК від 13.11.2024 року №39/53 видане КНП «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» Хустської міської ради Закарпатської області про необхідність здійснення постійного догляду та Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соц послуги з догляду на непрофесійній основі від 13.11.2024 року №39/53, заявами (нотаріальна) від сестри від 02.07.2025 року.

Отже, ст. 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Крім цього, у додаткових поясненнях зазначив, що згідно ст. 206 КПК України, кожна особа, яка незаконно позбавлена свободи, має право на судовий захист.

Так, до ІНФОРМАЦІЯ_2 було подано супровідний лист батька військовослужбовця ОСОБА_7 від 03.07.2025 року про звільнення його на підставі пункту "12" частини 12, пункту 3 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: у зв`язку з поважними сімейними обставинами - необхідністю постійного догляду за хворим батьком, інвалідом 2 групи.

Згаданий рапорт із необхідними документами був переданий засобами зв`язку від ІНФОРМАЦІЯ_3 до військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується наявними доказами долученими до матеріалів скарги.

ІНФОРМАЦІЯ_2 підтвердили про отримання в/ч НОМЕР_2 рапорту - отже, відповідна документація надійшла до адресата.

Незважаючи на це, військовослужбовцю ОСОБА_6 не надають можливості ознайомитися, підписати і зареєструвати рапорт з необхідними документами до нього, чим фактично перешкоджають реалізації його права на звільнення за сімейними обставинами.

Дії командування мають ознаки незаконного утримання, психологічного тиску та порушення ст. 206 КПК України.

Представник заявника ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду скарги повідомлений шляхом надіслання в електронному вигляді повістки про виклик до суду через систему «Електронний суд» в його електронний кабінет, заяв та клопотань про відкладення розгляду скарги від останнього на час розгляду скарги до суду не надходило. В прохальній частині скарги представник просив розглядати скаргу без його особистої участі у зв`язку з воєнним станом, транспортною недоступністю та регулярними повітряними тривогами.

Прокурор у судовому засіданні просила відмовити в задоволення скарги, оскільки скарга подана в межах ст. 206 КПК України, але в даному випадку знаходження військовослужбовця на службі не є позбавленням волі. Крім того, жодних скарг від даного військовослужбовця на дії керівництва до прокуратури не надходило. Відсутній предмет розгляду клопотання у порядку ст. 206 КПК України, так як ОСОБА_6 є мобілізованим відповідно до Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», тому дане клопотання не є компетенцією суду.

Заслухавши думку прокурора та дослідивши у судовому засіданні зміст скарги, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

За приписами ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Викладена вимога ч. 5 ст. 9 КПК зобов`язує слідчого суддю приймати процесуальні та інші рішення з урахуванням практики Європейського суду.

Частина 1 статті 17 Закону "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлює, що суди застосовують у розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Частиною 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що "кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним".

Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу . Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Згідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі Закон) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Статтею 1 Законом встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у відповідності до якого в Україні введено воєнний стан. Також Президентом України було видано Указ №69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Воєнний стан в Україні, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Згідно до п 1, 2 ст. 1 «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно до положень ч. 6 ст. 2, п. 2 ч. 1 ст. 24 вказаного вище Закону одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

У відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

У ході судового розгляду встановлено, що гр. ОСОБА_6 мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_2 та на даний час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). Права останнього не порушені, скарг не має, а тому може бути звільнений з військової служби виключно у відповідності та з підстав, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», який є вичерпним. При цьому даних, що ОСОБА_6 є підозрюваним, обвинуваченим або затриманим у будь-якому кримінальному провадженні та перебуває під вартою, в ході судового розгляду не встановлено. Також не встановлено даних, що він є потерпілим у будь-якому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. ч. 2-5 ст. 206 КПК якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Так, стаття 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Таким чином, положення ст. 206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 9 КПК України закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Отже, з огляду на положення статті 206 КПК України, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення скарги представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про незаконне утримання та порушення права на звернення, оскільки задоволення вимог скарги явно виходять за межі повноважень слідчого судді, визначених ст. 206 КПК України.

Керуючись ст. 206, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

в задоволенні скарги представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зобов`язання службових осіб в/ч НОМЕР_1 забезпечити допуск ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до підписання поданого рапорту, про забезпечення ОСОБА_6 право звернення до суду, повідомлення про порядок звернення та про не допущення направлення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зону бойових дій до вичерпання законних процедур, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 14 липня 2025 року о 16 годині 30 хвилин в залі судових засідань Козелецького районного суду Чернігівської області.

Слідчий суддя ОСОБА_8