КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №370/2782/21 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/6097/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: обвинуваченого

в режимі відеоконференції - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів, з 10.11.2025 року по 08.01.2026 року включно.

Залишено як альтернативу даному запобіжному заходу обвинуваченому ОСОБА_6 - заставу, розмір якої зменшено до 380 (триста вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що станом на 01.01.2025 становить 1150640 (один мільйон сто п`ятдесят тисяч шістсот сорок) гривень з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме: з`являтися до суду за кожною вимогою; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування із свідками та потерпілими в даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням відносно нього електронного засобу контролю за місцем його реєстрації та проживання, а саме: АДРЕСА_1 . Покласти на ОСОБА_6 обов`язки визначені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з усіма свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає про те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою. Повідомлення про підозру ОСОБА_6 не ґрунтується на зібраних під час досудового розслідування доказах, суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Зазначає про те, що під час перебування ОСОБА_6 під цілодобовим домашнім арештом, за місцем його проживання, працівниками поліції було здійснено 18 перевірок дотримання процесуальних обов`язків. Жодного порушення ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків виявлено та зафіксовано не було.

Так, з 13.08.2021 по 08.09.2021, за час перебування під цілодобовим домашнім арештом, ОСОБА_6 письмово та усно звертався та отримував дозволи від слідчої ОСОБА_8 про відвідування стоматологічної клініки «Спектор». Двічі отримував дозволи та прибував до Київського апеляційного суду разом зі своїм адвокатом ОСОБА_9 , самостійно, без жодного конвоювання.

Перебуваючи за місцем проживання, ОСОБА_6 , маючи активну позицію захисту, неодноразово звертався до слідчої ОСОБА_8 , щодо проведення за його участю слідчих дій, пов`язаних із обвинуваченням. Незважаючи на це, ОСОБА_6 не був викликаний та залучений для проведення з його участю до жодної слідчої чи процесуальної дії.

Отже, ОСОБА_6 отримавши дві підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, сумлінно виконував покладені на нього обов`язки, жодного разу їх не порушив, не покинув своє місце проживання та не зник.

На переконання захисника, у справі за обвинуваченням ОСОБА_6 відсутнє обґрунтоване обвинувачення, а відтак повністю відсутні ризики, на які посилається прокурор.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 вже більше 4-х років перебуває під вартою без альтернативної міри запобіжного заходу. Захисник зазначає, що застава в розмірі 1 150 640 гривень є такою, що не співвідноситься з особою обвинуваченого ОСОБА_6 та обставинами кримінальних правопорушень, та є завідомо непомірною для останнього, а отже такою, що визначена з порушенням вимог КПК України.

Зауважує, що відповідно до обвинувального акту, цивільні позови до ОСОБА_6 не заявлені, матеріальні збитки нікому не спричинені.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2025 року в частині призначеної застави та визначити мінімальний розмір застави, відповідно до п.3 ч.4 ст.182 КПК України, або застосувати щодо ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід, а саме - електронний засіб контролю (п.9 ч.5 ст.94 КПК України)

На обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, невмотивованою та суперечить об`єктивним обставинам, з`ясованим в ході судового слідства та підтвердженими письмовими доказами. Так, суд обґрунтував рішення суперечливими доказами та не взяв до уваги інші докази, які мали істотне значення.

Обвинувачений зазначає про те, що потерпілий ОСОБА_10 подав до суду дві нотаріальні заяви, в яких вказує, що не впізнає ОСОБА_6 , оскільки на обвинуваченого вказали працівники поліції, а також, що жодних претензій до ОСОБА_6 не має.

Крім того, звертає увагу, що по обвинуваченню за ч.3 ст.357 КК України строк притягнення до кримінальної відповідальності закінчився. Допитано потерпілу ОСОБА_11 за обвинуваченням за ч.1 ст.115 КК України. 18.06.2024 р. в судовому засіданні ухвалено рішення про допит ОСОБА_12 , але останній до суду не з`явився. Цивільний позов під час розгляду справи не заявлявся.

Зазначає про те, що за час тримання під вартою фінансовий стан ОСОБА_6 значно погіршився. Його батьки не мають можливості сплатити заставу, яка визначена судом першої інстанції.

ОСОБА_6 зауважує, що у зв`язку з тривалим триманням під вартою погіршився стан його здоров`я, через невідповідні умови тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.3 ст.357, ч.1 ст.115, ч.1 ст.309, ч.1 ст.310 КК України, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжкого злочину.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції посилався на доведеність існування заявлених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та встановив, що відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на даній стадії розгляду справи.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, зокрема й у вчиненні особливо тяжкого злочину. Разом з тим, суд врахував в сукупності конкретні обставини цієї справи, характер дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , ступінь тяжкості інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, раніше відбував покарання у виді позбавлення волі, має на утриманні неповнолітню доньку, а також батьків пенсійного віку, та на підставі зазначеного дійшов висновку, що на цій стадії розгляду справи прокурор довів, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на момент розгляду даного клопотання, у справі не зменшилися. Зокрема, продовжують існувати ризик переховування від суду з метою уникнення покарання, у разі визнання винуватим в інкримінованих обвинуваченому злочинах, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на те, що обвинувачений раніше судимий за вчинення насильницьких злочинів, ризик впливу на свідків та потерпілих, які на даний час у вказаному кримінальному провадженні не допитані.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, враховуючи, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З урахуванням наведеного, колегія суддів оцінює доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню, оскільки судом першої інстанції вмотивовано встановлено, що ризики, на які вказує сторона обвинувачення є реальними.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Обвинувачений та його захисник в апеляційних скаргах стверджують про відсутність вагомих доказів вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину. Проте, такі доводи є передчасними на даному етапі провадження, оскільки рішення про доведеність вини особи за пред`явленим обвинуваченням, щодо правильності кваліфікації її дій стороною обвинувачення, суд приймає лише на підставі досліджених доказів, яким оцінка надається в нарадчій кімнаті.

Посилання на невідповідні умови тримання під вартою не можуть слугувати самостійною підставою для пом`якшення запобіжного заходу та є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_6 не наведені будь-які обставини на підтвердження зазначених доводів.

Більше того, апеляційний суд не є уповноваженим органом, який вправі здійснювати перевірку умов тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань.

Також, колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні, всупереч доводам апеляційних скарг, відповідним і достатнім є визначений судом першої інстанції розмір застави. Так, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, визначаючи розмір застави, суд першої інстанції, врахував дані про особу обвинуваченого, стадію кримінального провадження, а також практику Європейського суду з прав людини, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залишити як альтернативу даному запобіжному заходу обвинуваченому заставу, розмір якої, з огляду на тривалість перебування під вартою та доводи сторони захисту щодо майнового стану обвинуваченого, необхідно зменшити до 380 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, з урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, не порушує його прав, а тому підстав вважати такий розмір завідомо непомірним колегія суддів не вбачає.

На переконання колегії суддів, клопотання прокурора є вмотивованим, а суд першої інстанції достатньо врахував всі обставини, надав їм правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи, що істотних порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4