Справа № 299/7515/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.11.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/387/25, за апеляційною скаргою прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 16.06.2025.

Цією ухвалою обвинувальний акт, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, громадянина України, українця, неодруженого, несудимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, відомості про яке 25.05.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000328, повернуто прокурору внаслідок його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він, діючи умисно, достовірно знаючи, що Указами Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на часткову зміну ст. 1 Указу Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 за № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом Президента України від 14.03.2022 за № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 за № 2119-ІХ, Указом Президента України від 18.04.2022 за № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 за № 2212-ІХ, Указом Президента України від 17.05.2022 за № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 року № 2263-IX, Указом Президента України від 12.08.2022 за № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 за № 2500-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 за № 757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 за № 2738-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 за № 58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 за № 2915-ІХ, Указом Президента України від 01.05.2023 за № 254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 за № 3057-ІХ, Указом Президента України від 26.07.2023 за № 451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 за № 3275-ІХ, Указом Президента України від 06.11.2023 за № 734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 за № 3429-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 14.02.2024 на 90 діб, у зв`язку з чим в Україні діють обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, здійснив сприяння в незаконному переправленні осіб через державний кордон України шляхом надання порад, вказівок та усуненням перешкод, вчиненому щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, при таких обставинах.

-2-

ОСОБА_8 24.05.2024 близько 16 год, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, на прохання невстановленої досудовим розслідуванням особи погодився сприяти в незаконному переправленні групи осіб через державний кордон України, зокрема зустріти на околиці с. Тисобикень Берегівського району Закарпатської області чотирьох осіб чоловічої статі призовного віку, організувати таємне перетинання ними державного кордону України поза пунктом пропуску.

В цей же день ОСОБА_8 прибув на узгоджене з невстановленою досудовим розслідуванням особою місце на околиці с. Тисобикень Берегівського району Закарпатської області, де очікував на прибуття осіб, що мали намір незаконно перетнути державний кордон. Близько 17 год до берега ріки «Тиса» прибув надувний човен з водієм, особу якого в ході досудового розслідування не встановлено, який доставив до місця, де очікував ОСОБА_8 , восьмеро осіб, серед яких ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканець АДРЕСА_4 , та ще п`ятеро невстановлених досудовим розслідуванням осіб, які мали намір за сприянням ОСОБА_8 та невстановлених досудовим розслідуванням осіб, незаконно перетнути державний кордон України поза пунктом пропуску. Далі, на виконання вказівки водія човна, вказані особи покинули його та направилися до ОСОБА_8 . Останній, усвідомлюючи караність своїх дій, діючи на виконання злочинного задуму щодо безперешкодного переправлення осіб призовного віку через державний кордон України та з метою не бути викритим працівниками прикордонної служби, надав вказівку даним особам рухатися за ним по визначеному маршруту один за одним по пересіченій місцевості в с. Тисобикень Берегівського району Закарпатської області.

В подальшому, рухаючись по заздалегідь визначеному маршруту, вони дійшли до підвального приміщення будинку АДРЕСА_5 , де очікували подальших вказівок.

Надалі, на виконання вказівки невстановленої особи, ОСОБА_8 наказав групі громадян України, серед яких ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , виходити із підвального приміщення та сідати в автомобіль марки «Fiat» моделі «Dukato», державний номерний знак НОМЕР_1 , який приїхав на територію дворогосподарства АДРЕСА_5 під керуванням невстановленої досудовим розслідуванням особи. Після того як група громадян України розмістилися в салоні автомобіля ОСОБА_8 , будучи одягнутим у камуфльований одяг військового зразка, сів на переднє пасажирське сидіння та наказав невстановленому досудовим розслідуванням водію рухатися у напрямку контрольно-пропускного пункту «Вилок», що знаходиться в селищі Вилок, вул. Ракоці, 142, Берегівського району Закарпатської області. Доїхавши на автомобілі марки «Fiat» моделі «Dukato», державний номерний знак НОМЕР_1 , на відстань близько 100 м від контрольно-пропускного пункту «Вилок», ОСОБА_8 наказав зупинити автомобіль, після чого наказав групі громадян України слідувати за ним безпосередньо до лінії державного кордону України з Угорщиною. Дійшовши до огороджувального паркану державного кордону України з Угорщиною, біля прикордонного знаку № 100, ОСОБА_8 побачив прикордонний наряд та наказав групі громадянам України втікати. ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 почали втікати та зупинилися біля заправки «AV+», на напрямку прикордонного знаку № 100, на відстані 550 м від державного кордону України з Угорщиною, де були виявлені та затримані в адміністративному порядку працівниками прикордонної служби ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_5 » НОМЕР_2 прикордонного загону. За таких обставин,

-3-

протиправна діяльність ОСОБА_8 , спрямована на сприяння у незаконному переправленні групи громадян України призовного віку за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами через державний кордон України з Угорщиною поза пунктами пропуску, була припинена.

В ухвалі суду зазначено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки у формулюванні обвинувачення не вказано відомостей про час вчинення правопорушення в частині надання обвинуваченим вказівок групі громадян виходити із підвального приміщення будинку АДРЕСА_5 , після зупинки автомобіля марки «Fiat» моделі «Dukato», державний номерний знак НОМЕР_1 , на відстані приблизно 100 м до контрольно-пропускного пункту «Вилок» - слідувати за ним до державного кордону України, та припинення дій обвинуваченого.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали та призначення нового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що ухвала суду від 16.06.2025 є незаконною у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Під час підготовчого засідання не було встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню цього кримінального провадження до судового розгляду. Складений щодо ОСОБА_8 обвинувальний акт, усупереч наведеним в оскаржуваній ухвалі твердженням, відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а зазначені в ухвалі суду підстави для його повернення прокурору є необґрунтованими. Суддя під час підготовчого засідання вдався до оцінки та дослідження висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, що суперечить вимогам КПК України.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинуваченого та захисника, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

За приписами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кодексу.

Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Статтею 291 КПК України передбачені вимоги, які ставляться до обвинувального акту.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені п. 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема: анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), а також, виклад фактичних обставин

-4-

кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Тобто, після отримання обвинувального акту, суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 цього Кодексу, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Нормами ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, підставою для повернення обвинувального акту стало те, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті не містить відомості з приводу часу вчинення правопорушення в частині надання обвинуваченим вказівок групі громадян виходити із підвального приміщення будинку АДРЕСА_5 , після зупинки автомобіля марки «Fiat» моделі «Dukato», державний номерний знак НОМЕР_1 , на відстані приблизно 100 м до контрольно-пропускного пункту «Вилок» - слідувати за ним до державного кордону України, та припинення дій обвинуваченого, що є істотним недоліком обвинувального акту та впливає на визначеність обвинувачення, є порушенням права на захист та права на справедливий суд.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає, що зі змісту обвинувального акту відносно ОСОБА_8 вбачається, що такий містить фактичний виклад, обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, які прокурор вважає встановленими, де чітко і конкретно вказане місце, час вчинення даного кримінального правопорушення, конкретні дії, які вчинив обвинувачений, а також інші обставини їх вчинення, при цьому конкретність викладення фактичних обставин у даному кримінальному провадженні, які підлягають доказуванню, їх деталізація, викладена у даному обвинувальному акті, достатньо зрозуміла для ефективної реалізації права на захист і фабула обвинувачення в даному випадку є фактичною моделлю вчинення кримінального правопорушення.

-5-

Зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта підлягатиме доведенню під час судового розгляду, і у випадку, передбаченому ст. 338 КПК України може бути змінений прокурором. Натомість, повертаючи обвинувальний акт прокурору співставляючи формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України на стадії підготовчого засідання. Тобто, суд фактично надав оцінку доведеності обвинувачення, сформульованому в обвинувальному акті прокурором, що має досліджуватись і встановлюватись судом під час безпосередньо здійснення судового провадження, а не на стадії підготовчого засідання.

Обставини які, відповідно до частини першої статті 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченої у його вчиненні викладено чітко і конкретно.

Слід зауважити, що у постанові Верховного Суду України від 24.11.2016 № 5-238кс16 чітко визначено, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Посилання суду першої інстанції на те, що відсутність у формулюванні обвинувачення відомостей з приводу часу вчинення правопорушення в частині надання обвинуваченим вказівок групі громадян виходити із підвального приміщення будинку АДРЕСА_5 , після зупинки автомобіля марки «Fiat» моделі «Dukato», державний номерний знак НОМЕР_1 , на відстані приблизно 100 м до контрольно-пропускного пункту «Вилок» - слідувати за ним до державного кордону України, та припинення дій обвинуваченого, як на підставу для повернення прокурору обвинувального акту, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки ця обставина не є підставою для повернення обвинувального акту з огляду на вимоги п. 3 ч. 3 ст. 314 та п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що питання доведеності кримінального правопорушення, правильності його кваліфікації, в тому числі щодо його об`єктивної та суб`єктивної сторони, суд має вирішувати під час розгляду справи по суті та постановлення вироку в нарадчій кімнаті. За змістом кримінального процесуального закону під час підготовчого засідання суд не дає оцінки фактичним обставинам, доказам та правовій кваліфікації кримінального правопорушення, визначеного обвинувальним актом, оскільки ці питання вирішуються на стадії судового розгляду та оформляються відповідним судовим рішенням.

Колегія суддів наголошує на тому, що зі змісту п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України вбачається, що суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду. Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Під час апеляційного розгляду судом не встановлено таких недоліків, які б перешкоджали суду призначити обвинувальний акт до судового розгляду

-6-

Зазначені судом першої інстанції недоліки не є перешкодою для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду, оскільки питання щодо доведеності вини і правової кваліфікації дій обвинуваченого, належності чи допустимості доказів з`ясовуються судом і розглядаються при розгляді кримінального провадження по суті.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, вийшовши за межі своїх повноважень на стадії підготовчого засідання, надав фактичну оцінку доведеності обвинувачення, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального законодавства, не є підставою для повернення обвинувального акту в розумінні положень ст. 314 КПК України, а сам процесуальний документ відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 332 КК України, складений за результатами досудового розслідування, відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Колегія суддів також констатує, що кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора. Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03.07.2019 (справа № 273/1053/17).

Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі, передбачені ст. 314 КПК України в частині питань, які відносять до компетенції суду під час проведення підготовчого засідання, розпочавши вирішувати питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, що можливо лише під час судового розгляду, під час якого відповідно до ст. 337 КПК України суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта підлягатиме доведенню під час судового розгляду і у випадку, передбаченому ст. 338 КПК України може бути змінений. Натомість, повертаючи обвинувальний акт прокурору співставляючи формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України на стадії підготовчого засідання. Тобто, суд фактично надав оцінку доведеності обвинувачення, сформульованого в обвинувальному акті прокурором, що має досліджуватись і встановлюватись судом під час безпосередньо здійснення судового провадження, а не на стадії підготовчого засідання.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому суд першої інстанції прийняв рішення про повернення обвинувального акту прокурору у зазначеному кримінальному провадженні помилково, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, без повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, що, як наслідок призвело до безпідставного затягування розгляду кримінального провадження та потягло порушення принципу дотримання розумних строків.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Пункт 3 частини 1 статті 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

-7-

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання призначення нового розгляду обвинувального акту після скасування судом апеляційної інстанції ухвали про його повернення прокурору, апеляційний суд вважає, за необхідне застосувати положення ст. 7, 9 КПК України

Частина 6 статті 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що підстави, на які посилається суд першої інстанції при поверненні обвинувального акта прокурору не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про безпідставність повернення обвинувального акта прокурору є слушними та підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів не має процесуальних повноважень приймати рішення щодо визначення складу суду в суді першої інстанції, який має здійснювати розгляд обвинувального акта по суті, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги прокурора про призначення обвинувального акта до нового розгляду в іншому складі суду не підлягають задоволенню.

З врахуванням наведеного, ухвала суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду обвинувального акту в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання, а апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 16.06.2025, якою обвинувальний акт, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, повернуто прокурору внаслідок його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, - скасувати і призначити новий розгляд обвинувального акту щодо ОСОБА_8 у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді