ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2178/25 Справа № 202/7606/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 05 листопада 2025 року про арешт майна у кримінального провадження № 0000491, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 05 листопада 2025 року частково задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:1084 за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_9 , шляхом позбавлення права на користування, відчуження та розпорядження майном до скасування арешту у встановленому КПК України порядку. В іншій частині клопотання відмовлено.

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що органом досудового розслідування доведено, що земельна ділянка є предметом кримінального правопорушення та які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та може бути використаним як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зазначає, що з метою дотримання принципів розумності, співмірності та недопущення надмірного втручання в здійснення права приватної власності, а також для забезпечення належного балансу між загальним інтересом суспільства у проведенні ефективного досудового розслідування і необхідністю повноцінного захисту основоположних прав і свобод конкретної особи, доцільним є застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту земельної ділянки з обмеженим обсягом обмежень, зокрема, без заборони володіння та користування земельною ділянкою, що дозволить власнику продовжувати здійснювати фактичний нагляд та утримання майна в належному стані. Такий підхід є обґрунтованим та необхідним для уникнення непропорційного обмеження прав особи, а також запобігання потенційному погіршенню стану об`єкта нерухомості, що може завдати як матеріальної шкоди, так і порушити права третіх осіб.

Вказує, що з урахуванням того, що в межах даного кримінального провадження жодній особі, у тому числі ОСОБА_9 , не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, відсутні належні правові підстав для задоволення вимог клопотання в частині накладення арешту на земельну ділянку з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації. Відтак, відсутність статусу підозрюваного у зазначеної особи виключає можливість застосування передбаченого кримінальним процесуальним законом заходу забезпечення у вигляді арешту майна, що належить їй, з підстав, визначених для спеціальної конфіскації.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчий у своєму клопотанні не визначив по даному об`єкту нерухомого майна, які саме винні дії ОСОБА_9 покладено в основу клопотання, та застосовуваних обмежень. Не вказано ані сутності кримінального правопорушення, ані відношення до нього ОСОБА_9 , та набутих ним прав ще у 2020 році. Обґрунтування клопотання обмежилося лише декількома описовими епізодами. Жодній особі не повідомлено про підозру, свідки не встановлені.

Зазначає, що судом першої інстанції при розгляді справи повністю проігноровано що ОСОБА_9 є добросовісним набувачем арештованої земельної ділянки, та всі дії ним вчинено у відповідності до закону.

Позиції учасників судового провадження.

Адвокат ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна.

Колегією суддів встановлено, що ВП №2 ДРУП №2 в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000491 від 01.08.2023 року за ч. 2 ст.190, ч. 2 ст. 364 КК України.

Постановою слідчого від 21.03.2025 року земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:1084, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт Слобожанське, вул. Київська, 31Д, визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Прокурор звернувся із клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку з метою забезпечення збереження речових доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 даної статті передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Пунктом 2 ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Однак, клопотання слідчого та додані до нього матеріали не містять відомостей про те, що земельна ділянка із кадастровим номером :02:001:1084 має ознаки речового доказу.

Також, матеріали клопотання не містить відомостей про те, ОСОБА_9 є не добросовісним набувачем даної земельної ділянки, та те, що вона була набута кримінально-протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Також, ОСОБА_9 не має статусу підозрюваного в даному кримінальному провадженні, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження завдання шкоди у великих розмірах, як того вимагає ч. 3 ст. 190 КК України, та тяжких наслідків (ч. 2 ст. 364 КК України).

Кримінальний процесуальний закон покладає обов`язок на слідчого суддю перевірити чи відповідає клопотання про арешт вимогам закону, заслухати ініціатора подання клопотання та прокурора на предмет обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні.

Однак, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя не перевірив усіх обов`язкових складових, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що накладення арешту на дане майно у даному випадку може призвести до незаконного позбавлення власника права володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що є неприпустимим.

Встановленню підстави та мети накладення арешту на майно передує з`ясування питання відповідності майна, яке пропонується до арешту визначеним ст. 98 КПК України критеріям речового доказу.

Висновок слідчого судді про відповідність земельних ділянок критеріям речових доказів, за відсутності відповідного аргументування з боку органу досудового розслідування та заявленої у клопотанні кваліфікації слід вважати припущенням.

З урахування вищенаведеного, апеляційний суд приходить до переконання, що слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні не доведено обставини, передбачені п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 172 КПК України.

Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя зобов`язаний врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для третіх осіб.

З огляду на зазначені законодавчі вимоги апеляційний суд вважає, що накладення арешту на дану земельну ділянку не виправдовують розумність та співрозмірність обмеження права власності ОСОБА_9 завданням кримінального провадження.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, прокурор в клопотанні та в судовому засіданні не довів факту існування підстав для застосування до майна ОСОБА_9 обмежувальних заходів, та не довів необхідність такого арешту.

З урахуванням наведеного, покладені в основу оскарженої ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, апеляційний суд визнає необґрунтованими, а ухвалу слідчого судді такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з прийняттям нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_9 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 04 листопада 2025 року про арешт майна у кримінального провадження № 0000491 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:1084, власником якої є ОСОБА_9 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4