Справа № 333/7637/24
Провадження № 1-кп/333/399/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0001201 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь, Мелітопольського району, Запорізької області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент володимир путін та інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст.2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об?єднаних Націй від 09.12.1981 N?36/103, від 16.12.1970 N?2734 (XXV) від 21.12.1965 N?2131 (ХХ), від 14.12.1974 N?3314 (XXIX), спланували, підготували і розв?язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів ЗС рф на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

24.02.2022 Указом Президента України N? 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв?язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України затверджених Верховною радою України, зокрема Указом Президента України від 06 травня 2024 року N? 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України 3684-IХ від 08.05.2024, яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаних наказів військово-політичного керівництва рф, військовослужбовці зс рф, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об?єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі і м. Мелітополь, Запорізької області, яке було захоплено 25.02.2022.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом - Закон N?1207-VII), тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті з цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року N? 309 (в редакції від 29.09.2023), територія Мелітопольської міської територіальної громади, Мелітопольського району Запорізької області є такою що перебуває у тимчасовій окупації з 25.02.2022.

Після остаточної військової окупації території Мелітопольського району Запорізької області, представниками збройних формувань російської федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.

Продовжуючи встановлення тотального контролю та розповсюджуючи свою владу на захоплених військових шляхом територіях Мелітопольського району Запорізької області, представники збройних формувань рф, діючи за підтримки місцевих колаборантів, окупаційної адміністрації та інших лояльних до держави-агресора верств місцевого населення із числа діючих та колишніх співробітників правоохоронних органів України, приблизно у квітні 2022 року створили на тимчасово окупованій території Запорізької області незаконний правоохоронний орган - мовою оригіналу: «Мелітопольське районне управління Головного управління МВС в Запорізькій області» мовою оригіналу: «Мелитопольськое районное управление Главного управления МВД в Запорожской области», (в подальшому не пізніше лютого 2023 року змінено назву на «Управління Міністерства внутрішніх справ російської федерації «Мелітопольське»», мовою оригіналу «Управление Министерства внутренних дел Российской Федерации «Мелитопольское»), на захопленій матеріально-технічній базі Мелітопольського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, який розташований за адресою Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Чернишевського, буд. 37, наділивши його всіма необхідними владними повноваженнями, необхідними для здійснення поліцейського контролю місцевого населення.

У подальшому, у квітні 2022 року (точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені) громадянин України ОСОБА_5 , перебуваючи у м. Мелітополь, Запорізької області, яке з 25.02.2022 та станом на сьогоднішній день є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, діючи умисно, із власних корисливих мотивів та з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийняв пропозицію передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийняв пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора, та добровільно зайняв посаду «дільничний інспектор» (мовою оригіналу: «участковый инспектор») у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Запорізької області, а саме «Мелітопольське районне управління Головного управління МВС в Запорізькій області» мовою оригіналу: «Мелитопольськое районное управление Главного управления МВД в Запорожской области», що розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Чернишевського, буд. 37.

Суд вважає наведене вище обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 7 ст. 111-1 Кримінального кодексу України, як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Обґрунтування застосування судом in absentia

У судовому засіданні допит обвинуваченого ОСОБА_5 не здійснювався через проведення судового розгляду у порядку спеціального судового провадження на підставі ч.3 ст. 323 КПК України, при цьому обвинувачений викликався до суду як за місцем свого проживання, так і через засоби масової інформації у передбачений законом спосіб, однак у судове засідання не з`явився.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження, відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України, суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Судом встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Тому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника ОСОБА_4 , яка була забезпечена державою з Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначила, що не мала можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати у нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймала участь у реалізації права на захист обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду та висловила свою позицію з приводу недоведеності вини останнього у даному кримінальному провадженні.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного кримінального провадження, що тимчасова окупація з боку російської федерації частини території України (у т.ч. Мелітопольського району, Запорізької області), яка розпочалася із повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку рф частини території України є загально відомими фактами, які не потребують окремого судового доказування.

Дослідивши під час спеціального судового провадження в судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними доказами.

Докази, які досліджені судом в ході розгляду кримінальної справи

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Дослідивши під час спеціального судового провадження в судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України підтверджується наступними дослідженими під час судового розгляду доказами.

Фактичними даними, що містяться в наступних джерелах доказів:

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.07.2024, за яким свідок ОСОБА_6 упізнав ОСОБА_5 серед пред`явлених за фотознімками осіб під номером 2, як особу, з яким у березні 2024 мав особисту розмову, в якій ОСОБА_5 заявив, що пішов працювати до окупаційної влади та пропонував свідку теж піти до лав окупаційної поліції;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.07.2024, за яким свідок ОСОБА_7 упізнав ОСОБА_5 серед пред`явлених за фотознімками осіб під номером 2, як особу, що колись був співробітником поліції України, але ще до початку повномасштабного вторгнення звільнився. У серпні 2022 особисто бачив ОСОБА_5 по проспекту Богдана Хмельницького у місті Мелітополі одягнутого по формі чорного кольору зі шевронами та погонами поліції російської федерації;

- даними протоколу огляду від 30.03.2024 з додатком, згідно з якими об`єктом огляду була інформація, розміщена у Всесвітній мережі Інтернет, за наслідками огляду якої встановлено наявність даних про нормативно-правові акти, які регламентують діяльність незаконно створених правоохоронних органів на території м. Мелітополь та Мелітопольському району, зокрема, під назвою «УПРАВЛЕНИЕ МИНИСТЕРСТВА ВНУТРЕННИХ ДЕЛ РОССИЙСКОЙ ФЕДЕРАЦИИ «МЕЛИТОПОЛЬСКОЕ», яке має відповідну «Выписку из Единого государственного реестра юридических лиц»;

- даними протоколу огляду від 01.07.2024 з додатком, згідно з якими об`єктом огляду була інформація, розміщена у Всесвітній мережі Інтернет, за наслідками огляду якої встановлено, що на офіційному сайті «Единый государственный реестр юридических лиц», доступного за посиланням: https://egrul.nalog.ru/ наявні відомості щодо «УПРАВЛЕНИЕ ВНУТРЕННИХ ДЕЛ ПО ГОРОДУ МЕЛИТОПОЛЮ И МЕЛИТОПОЛЬСКОМУ РАЙОНУ ГЛАВНОГО УПРАВЛЕНИЯ ВНУТРЕННИХ ДЕЛ ПО ЗАПОРОЖСКОЙ ОБЛАСТИ», як зареєстрованої юридичної особи рф;

- даними, що містяться в протоколі огляду від 07.08.2024, де за наслідками огляду протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем № 59/14/993т від 10.11.2022 з додатком резервна копія DVD-R диском № 59/14/531т від 10.11.2022 (який у встановленому законом порядку розсекречений актом № 59/14/209дск від 12.11.2022), встановлено у месенджері «Telegram», який зареєстрований на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , що особисто використовує громадянин російської федерації ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який призначений окупаційною владою на посаду заступника голови т.зв. «військово-цивільної адміністрації Запорізької області» наявності папки, що місить файл «Ведомости на заработную плату за апрель 2022 г. Главного управления МВД в Запорожскої области», в якому відображено запис, що «сумма содержания, руб.» «участковому инспектору ОСОБА_5 » складає «45 000»;

- даними протоколів виготовлення копії додатку до протоколу про проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 07.08.2024;

- даними, що містяться в протоколі огляду від 07.08.2024, де за наслідками огляду протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем № 59/14/683т від 17.05.2023 з додатком резервна копія DVD-R диском № 59/14/326т від 17.05.2023 (який у встановленому законом порядку розсекречений актом № 59/14/130дск від 22.05.2023), згідно з якими встановлено наявність електронної поштової скриньки ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка належить та особисто використовує ОСОБА_9 , яка добровільно зайняла посаду у незаконному правоохоронному органі, утвореному на тимчасово окупованій території м. Мелітополь. У листі до поштової скриньки « ІНФОРМАЦІЯ_4 » наявне вкладення файлу під назвою «ГУВД сентябрь. xIsx», який містить, зокрема, відомості щодо співробітників, які отримували заробітні плати від Головного управління внутрішніх справ по Запорізькій області, а саме: встановлено, що під порядковим номером 968 зазначено НЗУ № , повне найменування платника Головне управління внутрішніх справ по Запорізькій області, скорочене найменування платника «ГУВД по Запорожской области» (вказано мовою оригіналу), номер мобільного телефону НОМЕР_2 та вересень 2022 року за який ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з паспортними даними НОМЕР_3 нараховано 70913,20;

- даними, що містить лист-відповідь за підписом заступника начальника ГУНП в Запорізькій області від 05.12.2023 № 5296/05-3-23, згідно з якими ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проходив службу в ОВС в період з 14.10.1996 по 06.11.2015 та в Національній поліції України в період з 07.11.2015 по 01.07.2019. Звільнений зі служби в поліції наказом ГУНІ в Запорізькій області від 26.06.2019 N? 222 о/с за пунктом 2 частини 1 статті 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію» з посади старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Мелітопольського відділу поліції, в спеціальному званні «майор поліції».

З метою оцінки вказаних вище доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, встановлення інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, судом досліджено такі процесуальні рішення, документи та інші матеріали:

- постанова прокурора Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області від 02.08.2024 про виділення матеріалів досудового розслідування;

- Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.08.2024 № 0001201 про внесення до ЄРДР відомостей, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення за ч. 7 ст. 111-1 КК України, а саме: громадянин України ОСОБА_5 , добровільно зайняв посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Запорізької області;

- доручення начальника СВ УСБУ в Запорізькій області від 02.08.2024 про проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001201;

- повідомлення начальника СВ УСБУ в Запорізькій області про прийняття до провадження кримінального провадження;

- постанова начальника СВ УСБУ в Запорізькій області від 02.08.2024 про створення групи слідчих, яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні;

- постанова першого заступника керівника Запорізької обласної прокуратури від 05.08.2024 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні;

- постанова слідчого 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області від 02.08.2024 про уточнення відомостей, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні;

- постанова слідчого 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області про доручення призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням;

- постанова слідчого 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області від 30.03.2024 про залучення спеціаліста;

- постанова слідчого 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області від 01.07.2024 про залучення спеціаліста;

- клопотання прокурора Запорізької обласної прокуратури від 07.08.2024 про використання результатів негласних слідчих (розшукових) дій в інших цілях або передання інформації;

- ухвала слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 07.08.2024;

- постанова прокурора Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області від 07.08.2024 про виділення матеріалів кримінального провадження в межах одного органу досудового розслідування;

- копія клопотання про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії N?59/14/К-1499т від 31.10.2022;

- копія ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду N?10/4437т від 02.11.2022;

- постанова слідчого 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області від 07.08.2024 про залучення спеціаліста;

Фактичними даними, що містяться в показаннях допитаних під час судового розгляду свідків, а саме:

- свідок ОСОБА_7 повідомив суд, що знає ОСОБА_5 , як той працював дільничним у Мелітопольському відділку поліції до 2022 року, потім ОСОБА_10 вийшов на пенсію. На час повномасштабного вторгнення свідок перебував у Мелітополі до вересня 2022 року. У серпні 2022 року свідок особисто бачив ОСОБА_5 на проспекті Богдана Хмельницького біля кіоску. За показами свідка, ОСОБА_5 був одягнутий по формі - чорна футболка з шевронами рф;

- свідок ОСОБА_11 надав суду покази, за змістом яких працював з ОСОБА_5 у Мелітопольському відділку поліції, де останній займав посаду старшого дільничного. Свідок пояснив, що виїхав з окупованої території 15 червня 2022 року. До свого виїзду особисто бачив ОСОБА_5 біля відділку поліції у чорній формі р.ф. На думку свідка, ОСОБА_5 пішов добровільно на співпрацю з окупаційною владою, без жодного примусу зі сторони останніх;

- свідок ОСОБА_6 надав суду покази, згідно з якими знає особисто ОСОБА_5 з 2012 року, працювали разом у Мелітопольському відділку поліції, в одному підрозділі. Згодом, як вказував свідок, ОСОБА_5 вийшов на пенсію. Після повномасштабного вторгнення, за показами свідка, ОСОБА_5 пішов добровільно працювати з окупаційною владою на посаду дільничного, про що повідомив особисто і самого свідка. Також, пропонував і свідку ОСОБА_6 співпрацювати з ворогом, на що свідок відмовив. Як вказав свідок, ОСОБА_5 повідомляв його про наявність великих перспектив у співпраці з окупаційною владою, можливість кар`єрного зростання. Також, ОСОБА_5 інтересувався у свідка щодо інших співробітників поліції, які б могли піти на співпрацю, оскільки зі слів ОСОБА_5 вони набирають «нову гвардію».

Крім того, під час судового розгляду було досліджено характеризуючи обвинуваченого ОСОБА_5 документи, а також досліджені такі відомості:

- роздруківки картки Ф-1 на ОСОБА_5 , згідно з якої останній до кримінальної відповідальності не притягався;

- довідки УДМС України, згідно з якою ОСОБА_5 був документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон;

- довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, відповідно до якої адресою реєстрації проживання ОСОБА_5 є АДРЕСА_1 ,

- довідки відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області, за змістом якої вбачається, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян по місту Запоріжжю та Запорізькій області відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлені наступні актові записи: № 3 про народження доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складений 16.01.1998 Якимівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Мелітопольському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Батьки:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; № 1516 про народження доньки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , складений 07.12.2011 Мелітопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Мелітопольському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Батьки: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8

- довідки КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 14.11.2023, згідно з якою ОСОБА_5 під наглядом лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за медичною допомогою не звертався;

- довідки Територіального сервісного центру МВС № 2348 від 16.11.2023 № 31/8-2348-922, згідно з якої в ЄДР ТЗ МВС відсутня інформація про реєстраційні дії за громадянином ОСОБА_5 ;

- довідки від 21.11.2023 № 2111/4 за підписом Мелітопольського міського голови, відповідно до якої ОСОБА_5 не є та не був депутатом Мелітопольської міської ради Запорізької області;

- довідки Центральної виборчої комісії від 22.11.2023 № 21-24-2388, відповідно до якої відомості щодо обрання на виборах ОСОБА_5 депутатом місцевих рад відсутні;

- довідки ГУ ПФУ в Запорізькій області від 19.08.2024, за змістом якої ОСОБА_5 перебуває на обліку, як пенсіонер в Головному управлінні ПФУ;

- Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта, згідно з якої відсутні відомості у Державному реєстрі щодо речових прав на нерухоме майно, у Реєстрі прав власності на нерухоме майно та у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_5 .

Оцінка суду

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А., заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недостовірними чи недопустимими.

Проаналізувавши досліджені докази у справі в сукупності, суд вважає їх достовірними, допустимими, об`єктивно та послідовно підтверджуючими одне одного та винність ОСОБА_5 у скоєнні злочину за викладених у вироку обставинах.

Дорученням Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги адвоката ОСОБА_4 уповноважено у межах процесуальних прав і обов`язків, визначених ст. ст. 46, 47 КПК України, забезпечити безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_5 .

Згідно з ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2025 відносно ОСОБА_5 здійснювалось спеціальне судове провадження. У судовому засіданні приймала участь захисник ОСОБА_4 , яка була обізнана з матеріалами кримінального провадження. Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо розгляду даної справи в порядку спеціального судового провадження не заперечувала.

Захисник обвинуваченого здійснювала активні дії, спрямовані на захист обвинуваченого: у дослідженні доказів, виступала у дебатах та зазначила, що вина обвинуваченого не доведена, а кваліфікація кримінального правопорушення не відповідає дійсності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що стороною обвинувачення та захисту вживалися достатні заходи щодо дотримання прав ОСОБА_5 , як підозрюваного та обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження.

У свою чергу суд звертає увагу на те, що судом були належним чином вжиті усі необхідні заходи повідомлення та інформування обвинуваченого ОСОБА_5 про дати слухання справи, а також дотримані його права на належне представництво у суді. Останній повідомлялася у передбачений законом спосіб через опублікування виклику у газеті «Урядовий кур`єр», оголошення про її виклик також публікувались на офіційному веб-сайті судової влади України.

Зміст досліджених доказів дає підстави стверджувати, що ОСОБА_5 діяв за вказівками та за погодженим планом із представниками російської федерації, а не з власної ініціативи, його діяльність була спрямована на впровадження нових правил та норм, які вже запроваджені та існують на території росії, одночасно не визнавав повноваження діючої української влади у місті, тобто вчиняв активні дії на запровадження та зміцнення влади окупаційної адміністрації. Є очевидним, що усі дії ОСОБА_5 приймались ним особисто, або за погодженням із невстановленими особами російської федерації та на їх вказівку, тобто останній добровільно надавав допомогу представникам іноземної держави, а саме: росії, у здійснення підривної діяльності проти України.

Враховуючи наведене, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України - добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання суд виходить із наступного

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого кримінального правопорушення.

Обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставинами, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання - судом не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, проте враховуючи також, що обвинувачений вчинив даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягли у колабораційній діяльності, у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в максимальних межах санкції ч. 7 ст.111-1 КК України з позбавлення права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах та будь-яких органах державної влади, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.

Так, суд вирішуючи питання щодо застосування виду додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, яке у санкції ч. 7 ст. 111-1 КК України зазначене як основне, враховує, що ОСОБА_5 скоїв злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України. Обвинувачений своїми діями фактично допомагав державі-агресору створити певну вертикаль незаконного органу влади і фактично вчинив злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності нашої держави. Виходячи з цього, суд застосовує до обвинуваченого ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах та будь-яких органах державної влади.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками суду касаційної інстанції, яка викладена у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі № 753/18479/16-к (провадження № 51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі № 171/869/21 (провадження № 51-838км22).

В даному випадку суд вважає, що буде справедливим та співмірним покарання особі, яка визнана винуватою у здійсненні колабораційної діяльності, яке унеможливить певний період часу у майбутньому бути представником державної влади в Україні.

Призначаючи покарання суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч. 2 ст. 52 КК України, конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

Враховуючи фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину та ступінь його тяжкості, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_5 додатковий вид покарання у вигляді конфіскації всього особистого майна останнього.

Статтею 54 КК України унормовано, що засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України, маючи при цьому спеціальне звання «майор поліції», суд вважає за необхідне позбавити обвинуваченого присвоєне йому спеціальне звання «майор поліції».

Підстави для застосування положень ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_5 відсутні, оскільки відсутні обставини, передбачені ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України.

Крім того суд приходить до висновку, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Враховуючи, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2024 обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, то вказаний запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.

Речові докази та витрати на залучення експерта по даному кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. ст. 323, 369-376, 615 КПК України суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах та будь-яких органах державної влади строком на 15 (п`ятнадцять) років, з позбавленням спеціального звання «майор поліції», з конфіскацією усього майна обвинуваченого.

Обраний запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто із дня його фактичного затримання.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копію вироку після проголошення негайно вручити захиснику та прокурору.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, згідно з положеннями статті 297-5 КПК України, та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1