УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , вивчивши матеріали заяву ОСОБА_2 на незаконне тримання під вартою, у порядку ст..206 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва заява ОСОБА_2 на незаконне затримання останнього в ДУ «Київський слідчий ізолятор», у порядку ст.206 КПК України.

На обґрунтування своєї заяви заявник вказує, що Печерським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження, де він ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 209 КК України. Разом з тим, у вказаному кримінальному провадженні сукупний строк утримання його під вартою становить понад 15 місяців, що на його думку свідчить про незаконне його утримання під вартою, та є підставою для звільнення .

Вивчивши зміст заяви, додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Так, у відповідності ст.206 КПК України на слідчого суддю покладено обов`язки щодо захисту прав людини.

Приписами вказаної вище статті визначено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до частин 2-5 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. При цьому слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Водночас якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду».

Отже, ст. 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Таким чином, наведені вище положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

В той же час, за результатами вивчення вказаної скарги, слідчим суддею не отримано будь-яких достовірних відомостей, які б створювали обгрунтовану підозру про те, що ОСОБА_2 утримується під вартою за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнений з-під варти після внесення застави в установленому КПК України порядку,

При цьому зі змісту заяви ОСОБА_2 слідує, що кримінальне провадження відносно останнього перебуває в Печерському районному суді м. Києва на стадії судового розгляду, таким чином усі питання які виникають під час судового розгляду кримінального провадження мають вирішуватися судом який здійснює розгляд даного кримінального провадження.

Статтею 283 ПК України визначені форми закінчення досудового розслідування, однією з яких є звернення до суду з обвинувальним актом.

Оскільки компетенція слідчого судді розповсюджується лише на стадію досудового розслідування, а відносно ОСОБА_2 здійснюється судовий розгляд кримінального провадження, таким чином вказана вимога знаходиться поза межами компетенціє слідчого судді.

Частиною 3 ст.26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд, у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Отже, враховуючи питання, що порушене у даній заяві виходить за межі повноважень слідчого судді, окремому вирішенню під час досудового розслідування, як на підставі ст. 206 КПК України, так і на підставі ст. 303-307 КПК України, не підлягає, а тому така заява підлягає поверненню .

Керуючись ст.ст. 26, 206, 303, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_2 про незаконне тримання під вартою, подану в порядку ст.206 КПК України - повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: