Справа № 465/2340/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1124/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_6 , обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0001330 від 15 травня 2019 року у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.15, п.п. 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.194, ч.1 ст. 263 КК України

з участю обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу та можливості внесення застави, задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 16 лютого 2026 року включно без можливості внесення застави. Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору після її оголошення та направити начальнику ДУ Львівська установа виконання покарань №19.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, врахував вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини ст. 201 КПК України, наявність обґрунтованої підозри обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів у разі визнання винуватим ОСОБА_6 ; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим; вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , що дозволяє застосування до нього запобіжний захід, пов`язаний із позбавленням волі; відсутність на даний час джерела доходу. Заставу не визначено на підставі вимог ч.3 ст.183 КПК України, з тих мотивів, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення насильницького характеру, внаслідок якого могла бути спричинена загибель як потерпілого ОСОБА_8 , та інших осіб, які знаходилися на вул. Трускавецькій у м. Львові у момент вчинення вибуху.

На таку ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2025 року. У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 відмовити, обрати обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний час доби. Розгляд апеляційної скарги проводити за участі обвинуваченого та його захисника.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою що не ґрунтується на обставинах справи і постановленою з порушенням процесуального закону з огляду на наступне.

Наголошує, що протягом тривалого часу у рамках справи процесуальні дії руху не мають, проводиться лише продовження заходів забезпечення кримінального провадження. Клопотання прокурора є ідентичні і уже більше п`яти років не змінюються обставини, які наведені у клопотанні і не здійснюється переоцінка ризиків, не обґрунтовується їх подальше існування.

Звертає увагу на те, що твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_6 намагався ухилитися від притягнення до кримінальної відповідальності є необґрунтованим. Заявляє, що наведені у клопотанні ризики не є доведеними та припинили своє існування.

Зазначає, що судом у цьому провадженні вже допитано потерпілого, який ствердив, що із обвинуваченим не знайомий особисто та вперше його побачив у суді, тому тиск на потерпілого з боку ОСОБА_6 є неможливим.

Звертає увагу на те, що стан здоров`я ОСОБА_6 є незадовільним, та значно погіршився в умовах перебування в у станові тимчасового утримання.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Прокурор у справі ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу, просить залишити залишити ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення. Також просить здійснювати розгляд апеляційної скарги у його відсутність.

Заслухавши доповідача, виступ захисника адвоката ОСОБА_7 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу, взявши до уваги письмові заперечення прокурора, який заперечив подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, а також наведені доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із положеннями до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Із змісту ст.178 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів провадження суд при прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 врахував положення згаданих норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з врахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому та даних про його особу, які не гарантують запобігання ризикам без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому обґрунтовано продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторона обвинувачення не довела існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_6 суд першої інстанції враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винними у вчиненні інкримінованого злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що з приводу апеляційних доводів про упереджений розгляд і формальне переписування попередніх ухвал, то такі доводи є фактично суб`єктивною незгодою з прийнятим судовим рішенням, оскаржуваної ухвали.

Поряд з тим, колегія суддів наголошує про те, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_6 має незадовільний стан здоров`я, який значно погіршився в умовах ізоляції від суспільства, апеляційний суд вважає неналежною підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки відсутні належні медичні документи, які б підтверджували неможливість утримання ОСОБА_6 під вартою.

Колегія суддів вже роз`яснювала право обвинуваченого подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз на підставі положень ст. Закону України «Про попереднє ув`язнення» і, за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ухвала суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованою та вмотивованою, а підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_6 , обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0001330 від 15 травня 2019 року у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.15, п.п. 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.194, ч.1 ст. 263 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4