КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/8341/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002021, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.10.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року задоволено клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 про арешт майна в межах кримінального провадження №0002021, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.10.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Накладено арешт на майно, яке було вилучено 03.10.2025 року, а саме: транспортний засіб «YAMAHA GEAR», номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 , із встановленням заборони його використання та відчуження, з подальшим визначенням місцезнаходження - спеціалізований майданчик тимчасового утримання транспорту.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 подала три ідентичні за змістом апеляційні скарги, у яких просить скасувати ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року в частині визначення місця зберігання арештованого майна, та постановити нову ухвалу, якою передати транспортний засіб «YAMAHA GEAR», номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , власнику - ОСОБА_6 , на відповідальне зберігання до завершення кримінального провадження.

Також просить визнати, що така передача не зашкодить кримінальному провадженню.

В апеляційній скарзі власник майна зазначає, що не заперечує проти арешту майна, однак вважає, що транспортний засіб може бути переданий їй, як законному власнику, на відповідальне зберігання.

Вказує, що така передача не зашкодить кримінальному провадженню, оскільки вона готова надати скутер для проведення будь-яких слідчих дій на першу вимогу слідчого чи суду.

Також звертає увагу на те, що скутер є предметом злочину, а не знаряддям його вчинення, оскільки він був викрадений малолітніми особами віком 15 і 16 років. Таким чином, підстав для його утримання на спецмайданчику немає, адже сам по собі транспортний засіб не становить доказової цінності як знаряддя злочину.

Крім цього, ОСОБА_6 посилається на те, що згідно з ч. 6 ст. 100 КПК України, речові докази можуть бути передані на відповідальне зберігання власнику, якщо це не зашкодить кримінальному провадженню. Власник майна зобов`язується забезпечити належне збереження транспортного засобу, не користуватись ним до завершення розслідування та надати його на першу вимогу слідчого, прокурора або суду.

Апелянт стверджує, що перебування транспортного засобу на спеціальному майданчику без належних умов зберігання призводить до корозії, псування деталей і втрати ринкової вартості, що створює непропорційне втручання у її право власності, гарантоване ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_6 вважає ухвалу слідчого судді в частині відмови у передачі майна на зберігання необґрунтованою і такою, що підлягає зміні.

Власник майна ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання її повідомлено у встановленому законом порядку. Також, 23.10.2025 року ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи без її участі, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Подільського УП ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002021 від 03.10.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 02.10.2025 року приблизно о 22 год. 55 хв. ОСОБА_9 залишив припаркованим мопед «YAMAHA GEAR», номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі UA08J004074, за адресою: м. Київ, вул. Стеценка, будинок № 2, поруч з під`їздом №1.

03.10.2025 року у невстановлений досудовим розслідуванням час у неповнолітніх ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме мопедом «YAMAHA GEAR», номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який був припаркований поруч з під`їздом №1 по вул. Стеценка, 2 в місті Києві.

Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою заволодіння вказаним транспортним засобом, діючи за попередньою змовою групою осіб, неповнолітні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , штовхаючи, відкотили мопед «YAMAHA GEAR», номерний знак НОМЕР_1 , у невстановленому напрямку. У подальшому за допомогою дротів привели в дію двигун, тим самим встановили контроль над транспортним засобом.

Таким чином, ОСОБА_11 і ОСОБА_10 всупереч волі власника, незаконно заволоділи транспортним засобом «YAMAHA GEAR», номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , до кінця реалізувавши свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Так, 03.10.2025 в період часу з 22 год. 09 хв. по 22 год. 30 хв., проведено слідчу дію - огляд за адресою: Київська область, м. Боярка, вул. Грушевського, 49, в ході якої було виявлено та вилучено мопед «YAMAHA GEAR», номерний знак НОМЕР_1 .

Користувачем мопеда «YAMAHA GEAR» номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником мопеда «YAMAHA GEAR», номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , є ОСОБА_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 від 03.10.2025 року вилучений мопед визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

04.10.2025 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

04.10.2025 року постановою слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 по кримінальному провадженню призначено транспортно-товарознавчу експертизу по мопеду «YAMAHA GEAR», номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

06.10.2025 року прокурор Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 звернулась до слідчого судді Подільського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна в межах кримінального провадження № 0002021, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.10.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

В клопотанні прокурор посилається на те, що постановою слідчого транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки останній зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, що мають важливе доказове значення у кримінальному провадженні.

Вказує, що метою арешту майна - мопеда «YAMAHA GEAR» номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , білого кольору, є забезпечення збереження речового доказу та недопущення подальшої зміни його цілісності, для проведення судових комплексних експертиз.

Підставою проведення експертизи, відповідно до ст. 242 КПК України, є необхідність спеціальних знань для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Також прокурор зазначила, що відповідно до судово-слідчої практики та теорії кримінального права, засобами вчинення злочину називаються ті предмети, речі, за допомогою яких злочин було вчинено, які використовувались для полегшення вчинення злочину, але безпосереднього фізичного впливу не заподіювали.

Вказані речові докази потребують додаткового огляду, що є підставою для їх арешту та подальшого збереження в матеріалах кримінального провадження, або спеціальних обладнаних приміщеннях для зберігання, після проведення експертиз та відповідних досліджень.

Таким чином, вилучений транспортний засіб в ході огляду місця події, відповідає критеріям, вказаним у ст. 98 КПК України.

З метою збереження речових доказів, прокурор просила накласти арешт на майно, а саме на мопед «YAMAHA GEAR» номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з встановленням заборони його використання та відчуження, з подальшим визначенням його місцезнаходження - спеціалізований майданчик тимчасового утримання транспорту.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року задоволено клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 про арешт майна в межах кримінального провадження №0002021, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.10.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Накладено арешт на майно, яке було вилучено 03.10.2025, а саме: транспортний засіб «YAMAHA GEAR», номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 , із встановленням заборони його використання та відчуження, з подальшим визначенням місцезнаходження - спеціалізований майданчик тимчасового утримання транспорту.

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речового доказу.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явленням обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, яке було вилучено 03.10.2025, а саме: транспортний засіб «YAMAHA GEAR», номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 , із встановленням заборони його використання та відчуження, з подальшим визначенням місцезнаходження - спеціалізований майданчик тимчасового утримання транспорту, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом у межах кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, так як вказаний транспортний засіб ймовірно був об`єктом вчинення кримінального правопорушення, зокрема, може зберігати на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, матимуть значення для проведення досудового розслідування та судового розгляду у даному кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна, може призвести до його пошкодження, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

При цьому, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку про те, що вилучений транспортний засіб, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно ймовірно було об`єктом вчинення кримінального правопорушення та може зберігати на собі його сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, матимуть значення для проведення досудового розслідування та судового розгляду у даному кримінальному провадженні, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту, як речового доказу, з метою збереження.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, при вирішенні питання щодо арешту майна, з підстав визначених ст. 170 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Щодо посилання апелянта на можливість передачі арештованого майна на відповідальне зберігання власнику майна колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

При цьому, як вбачається з матеріалів провадження, транспортний засіб «YAMAHA GEAR», номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 , постановою слідчого визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки останній зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, що мають важливе доказове значення у кримінальному провадженні.

Крім цього, 04.10.2025 року постановою слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 у даному кримінальному провадженні призначено транспортно-товарознавчу експертизу по мопеду «YAMAHA GEAR», номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

Підставою проведення експертизи, відповідно до ст. 242 КПК України, є необхідність спеціальних знань для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження.

З огляду на викладене, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешту майна із встановленням заборони його використання та відчуження, з подальшим визначенням місцезнаходження - спеціалізований майданчик тимчасового утримання транспорту, може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді, а відтак відхиляються колегією суддів як безпідставні.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги власника майна ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4