Провадження № 1-кс/643/5369/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові скаргу ОСОБА_3 на рішення прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000268 від 11.08.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на постанову прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000268 від 11.08.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначив, що 10.09.2025 прокурор ОСОБА_4 не провівши жодних дій, направлених на встановлення істини у справі, виніс постанову про відмову у визнанні його потерпілим у цьому кримінальному провадженні. Вважає, підстави, з яких прокурором відмовлено у визнанні його потерпілим, суперечать положенням КПК України, а саме ч.5 ст.55 КПК України. При винесенні вказаної постанови прокурором не вказано, які саме дії проведено по встановленню факту не заподіяння шкоди, завданої йому кримінальним правопорушенням, лише вказано, що не здобуто та ним не надано будь-яких доказів про спричинення йому істотної шкоди або тяжких наслідків фігурантами у справі. Вважає, що висновки, викладені у постанові прокурора від 10.09.2025 не відповідають дійсності, є свідомо надуманими, не мотивованими та не заснованими на всебічному та повному дослідженні фактів, викладених у його заяві. У зв`язку з чим, звернувся до слідчого судді із скаргою у якій просив, скасувати постанову прокурора від 10.09.2025 про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000268 від 11.08.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, а також розгляд скарги просив проводити за його відсутністю.

Прокурор першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 до початку судового розгляду подав письмові заперечення на скаргу ОСОБА_3 , в яких зазначив, що в основі набуття фізичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення кримінального правопорушення). Тільки при наявності двох умов особа набуває статусу потерпілого. На теперішній час заявником ОСОБА_3 не надано ні слідчому, ні прокурору документів, якими підтверджено суму заподіяних збитків (довідок, висновків експертиз тощо). Очевидним є те, що матеріальна шкода, завдана ОСОБА_3 , відсутня. Відповідно до норм Особливої частини КК України, наслідки злочинного діяння можуть відображатися у тій чи іншій сфері фізичного стану людини, зокрема у вигляді заподіяння смерті, шкоди здоров`ю (тяжкої, середньої чи легкої тяжкості тілесних ушкодження), фізичного болю. Отже, фізична шкода, як вид шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, представляє собою сукупність змін, які об`єктивно відбулись у стані людини як фізичної істоти (тілесні ушкодження, розлад здоров`я, біль), тобто це фізичні страждання людини, фізичний біль, функціональний розлад організму, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, а також смерть, спричинені людині в наслідок кримінального правопорушення, що посягає на немайнові або майнові права громадянина, та внаслідок рішень чи дій (бездіяльності) правоохоронного або судового органу. Доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_3 завдано фізичної, матеріальної та моральної шкоди під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000268 від 11.08.2017, на теперішній час не встановлено. Враховуючи, що наразі не встановлено спричинення ОСОБА_3 матеріальної, моральної, майнової шкоди, відсутні фактичні умови визнання його потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні, 10.09.2025 ним, як прокурором прийнято рішення про відмову у визнанні останнього потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні про що винесено відповідну постанову. З врахуванням наведеного, просив у задоволенні скарги ОСОБА_3 від 18.09.2025 на постанову прокурора від 10.09.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000268 від 11.08.2017, відмовити.

Одночасно прокурор просив розгляд скарги проводити за його відсутності.

Також прокурор надав матеріали кримінального провадження №0000268 від 11.08.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, для огляду їх у судовому засіданні в частині, що оскаржується заявником.

Із врахуванням приписів ч.3 ст.306 КПК України та вказаних заяв, слідчий суддя дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін кримінального провадження.

За приписами ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши скаргу, заяву прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

З наданих матеріалів кримінального провадження №0000268 від 11.08.2017 вбачається, що відомості до ЄРДР внесено 11.08.2017 згідно заяви ОСОБА_3 від 05.09.2016, в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000615 слідчий прокуратури Харківської області ОСОБА_5 , зловживаючи службовим становищем неодноразово приймав незаконні процесуальні рішення.

Окрім того, матеріали кримінального провадження містять ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27.09.2016 ОСОБА_6 , якою скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Генеральної прокурори України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено, зобов`язано компетентних посадових осіб Генеральної прокурори України внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 від 05.09.2016 про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування, про що проінформувати заявника.

Матеріали кримінального провадження також містять заяву про кримінальні правопорушення від 26.10.2023, яка була предметом розгляду слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва та відображена в ухвалі від 04.12.2023.

З постанови прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 10.09.2025 вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, (далі - ТУ ДБР) проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке 11.08.2017 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) на підставі заяви ОСОБА_3 від 05.09.2016 щодо можливих неправомірних дій слідчого прокуратури Харківської області ОСОБА_5 при прийнятті процесуальних рішень у кримінальному провадженні № 0000615, та зареєстровано за №0000268 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України. На цей час у вказаному кримінальному провадженні особам про підозру не повідомлено у зв`язку з відсутністю передбачених КПК України підстав. В основі набуття фізичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення кримінального правопорушення). Тільки при наявності двох умов особа набуває статусу потерпілого. На теперішній час заявником ОСОБА_3 не надано ні слідчому, ні прокурору документів, якими підтверджено суму заподіяних збитків (довідок, висновків експертиз тощо). Очевидним є те, що матеріальна шкода, завдана ОСОБА_3 , відсутня. Виходячи з положень Цивільного кодексу України, майнова шкода полягає в позбавленні особи належних їй цінностей, грошей, майна, матеріальних благ. Згідно з ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до норм Особливої частини КК України, наслідки злочинного діяння можуть відображатися у тій чи іншій сфері фізичного стану людини, зокрема у вигляді заподіяння смерті, шкоди здоров`ю (тяжкої, середньої чи легкої тяжкості тілесних ушкодження), фізичного болю. Отже, фізична шкода, як вид шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, представляє собою сукупність змін, які об`єктивно відбулись у стані людини як фізичної істоти (тілесні ушкодження, розлад здоров`я, біль), тобто це фізичні страждання людини, фізичний біль, функціональний розлад організму, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, а також смерть, спричинені людині в наслідок кримінального правопорушення, що посягає на немайнові або майнові права громадянина, та внаслідок рішень чи дій (бездіяльності) правоохоронного або судового органу. Доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_3 завдано фізичної, матеріальної та моральної шкоди під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000268 від 11.08.2017, на теперішній час не встановлено.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є, крім іншого, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 9 КПК України передбачає, що слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 26 КПК України передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Таким чином, процесуальний статус потерпілого виникає саме з моменту, коли встановлено, що даній особі було завдано шкоду.

Згідно ч.5 ст.55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

За змістом ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Слідчий суддя звертає увагу, що контекст ч.5 ст.55 КПК України у поєднанні з п.3 ч.1 ст.91 КПК України, дозволяє зробити висновок, що саме слідчий після проведення певних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, повинен встановити наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.

При цьому, слідчий суддя вважає, що й особа, яка подала заяву про залучення до провадження як потерпілого, також повинна проявляти активність та сприяти слідчому у з`ясуванні обставин для встановлення виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а не займати пасивну позицію посилаючись лише на обов`язки слідчого, в даному випадку, прокурора.

Відповідно до ч.3 ст.110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, постанова слідчого, дізнавача, прокурора підлягає скасуванню.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що заявником не надано ані прокурору, ані слідчому судді у межах оскарження рішення прокурора, жодного обґрунтованого підтвердження про спричинення йому матеріальної або моральної шкоди. ОСОБА_3 не вказано обставини і не наведено достатніх доказів якої саме шкоди йому завдано і в чому проявляються спричинені йому фізичні та моральні страждання, окрім того не вказано розмір майнової чи моральної шкоди. Саме посилання на наявність такої шкоди не свідчить про її спричинення. Заява про кримінальне правопорушення від 05.09.2016 також не містить вказану інформацію, окрім загальних посилань на спричинення йому моральної шкоди, що виразилася у втраті віри у законність та справедливість влади, у свою соціальну безпеку тощо.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження містить протокол допиту свідка ОСОБА_7 , який обіймав посаду слідчого слідчого відділу слідчого управління прокуратури від 11.10.2017, де останній надав пояснення з приводу розслідування кримінального провадження №0000615 від 11.08.2015. Серед іншого вказав, що допитати заявника ОСОБА_3 не представилось можливим, оскільки будучи не одноразово, в тому числі і під час судового засідання, у встановленому ст.ст.135-139 КПК України порядку, викликаний для проведення допиту у вказаному кримінальному провадженні останній не прибув на виклик уповноваженої службової особи слідчого, тобто не з`явився без поважних причин і не повідомив про причини свого неприбуття, у зв`язку із чим, слідство обмежилося відомостями, викладеними, які викладені ОСОБА_3 у своїй заяві. Більш того, 12.10.2015 о 10.12 год до прокуратури області за викликом відповідно до ст.ст.135-139 КПК України прибув для допиту у якості свідка ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000615 від 11.08.2015 за заявою останнього щодо неправдивого повідомлення про вчинення злочину 20.03.2015 прокурором відділу 19 прокуратури області ОСОБА_8 . Зайшовши до кабінету слідчого №37, де було заплановано проведення вказаної слідчої дії, ОСОБА_3 поводячись зухвало, нецензурно висловлюючись повідомив, що бажає допитуватися під відеозапис, на що ним було встановлено відеокамеру. Під час встановлення відеокамери, ОСОБА_3 повідомив, що бажає допитуватися як потерпілий, на що він повідомив, що не буде допитаний як потерпілий, оскільки по справі була винесена відповідна постанова про відмову у визнанні потерпілим. На це ОСОБА_3 продовжуючи висловлюватися на підвищених тонах повідомив, що він не бажає бути допитаним як свідок і залишив без дозволу приміщення, тобто відмовився від надання свідчень.

Окрім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0000268 від 11.08.2017 постановою старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_9 від 15.12.2016 кримінальне провадження №0000615 від 11.08.2015 стосовно ОСОБА_10 , який на час подій обіймав посаду прокурора відділу прокуратури Харківської області за ч.1 ст.384 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.03.2017 справа №646/6711/16-к, провадження №1-кс/646/199/2017, у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_9 від 15.12.2016 про закриття кримінального провадження №0000615 відмовлено.

Таким чином, з врахуванням наведеного слідчий суддя приходить до висновку, про відсутність підстав для скасування постанови прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 10.09.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у рішеннях по справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, з врахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000268 від 11.08.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Керуючись ст.ст.2, 39, 40, 55, 303-304, 309, 376, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000268 від 11.08.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1