Справа № 473/6636/25
Номер провадження 1-в/473/467/2025
У Х В А Л А

іменем України

"25" грудня 2025 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Вознесенська подання Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» надійшло подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 09.06.2016 Веселинівським р/судом Миколаївської області за ст. 153 ч. 2, 152 ч. 3, 187 ч. 3, 115 ч. 2 п. 9, 72 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Виправданого на підставі ст. 373 ч. 1 п. 1 КПК України за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 301 ч. 2 КК України. 28.02.2017 року ухвалою Миколаївського апеляційного суду вважати засудженим за ст. 153 ч. 2, 152 ч. 1, 187 ч. 3, 115 ч. 2 п. 9, 70 ч. 1 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Залік з 01.12.2015 по 28.02.2017 року,

- про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в:

До суду від Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» надійшло подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

В судовому засіданні представник установи виконання покарань подання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення даного подання. Вважав, що засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення, зокрема не вжив заходів до відшкодування завданої злочином шкоди, не ініціював питання перед адміністрацією установи щодо отримання виконавчих листів з метою відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому та відшкодування судових витрат за проведення судових експертиз. Щодо наявного у засудженого стягнення, зазначив, що це свідчить про те, що поведінка засудженого мала нестабільний характер. Крім того, засуджений ОСОБА_5 має середню оцінку вчинення повторного правопорушення.

Засуджений ОСОБА_5 просив суд звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання. Вину визнає, кається. Зазначив, що звільнившись умовно-достроково від відбуття покарання має намір працювати із психологами, щоб в майбутньому не скоювати такі злочини.

З`ясувавши думки учасників провадження, вивчивши матеріали подання та особової справи засудженого, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. ч. 2, ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув встановлену законом частину призначеного судом покарання.

При цьому, основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою КК України, тобто, є не обов`язком суду, а правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом встановлено, що вироком Веселинівського районним судом Миколаївської областівід 09.06.2016 ОСОБА_5 засуджений за ст. 153 ч. 2, 152 ч. 1, 187 ч. 3, 115 ч. 2 п. 9, 70 ч. 1 КК України до 15-ти років позбавлення волі; виправданий на підставі ст. 373 ч. 1 п. 1 КПК України за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 301 ч. 2 КК України;ухвалою Миколаївського апеляційного суду вважати засудженим за ст. 153 ч. 2, 152 ч. 1, 187 ч. 3, 115 ч. 2 п. 9, 70 ч. 1 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Залік з 01.12.2015 по 28.02.2017.

Початок строку відбування покарання 01.12.2015, кінець 03.09.2029. Раніше не судимий.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 04.12.2015 року; в Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)» з 07.06.2017 року. Фактично відбув три чверті строку призначеного покарання.

Загалом за період відбування покарання характеризується позитивно, має 31 заохочення та 1 стягнення яке знято у встановленому законом порядку. 15.06.2024 року протокол № 8 поставлений на профілактичний облік, як схильний до самогубства у зв?язку з нестабільним психоемоційним саном та наміром скоєння ауто агресивних дій. 04.11.2024 року протокол №14 знято з профілактичного обліку як схильний до самогубства у зв?язку з покращенням психоемоційного стану. На даний час на профілактичному обліку не перебуває. За період відбування покарання характеризується позитивно. Загалом за весь період відбування покарання має 31 заохочення та 1 стягнення яке знято у встановленому законом порядку.

24.09.2024 року засуджений розглядався на комісії відповідно до ст. 82 КК України у вигляді обмеження волі. Рішенням комісії було відмовлено у зв?язку з тим, що засуджений за заявою в письмовій формі відмовився від пільги. Після розгляду комісією у порядку ст. 82 КК України засуджений до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочувався 15 разів.

Особа мала нестабільну роботу, з 07.06.2017 по 20.02.2019 року працював в установі не офіційно по догляду за санітарним станом СПС № 5 за що і заохочувався. З 21.02.2019 року працює офіційно за наказом № С 255 від 06.10.2025 року з обслуговування котлів ББК. Бере активну учать у програмах диференційованого виховного впливу, а саме програми «Духовне відродження», має бажання змінити своє життя та підтверджує це активними вчинками, не допускає порушень, має бажання змінювати своє життя та підтверджує це активними вчинками. Усвідомлює що саме треба змінювати, бере участь у реалізації плану індивідуальної роботи. Загалом поводить себе спокійно, чемний та доброзичливий. Має адекватну самооцінку. Під час проведення індивідуальних бесід- відвертий, розсудливий. На зауваження реагує спокійно, завжди приймає виважені рішення, робить позитивні висновки з проведених з ним бесід, схильний до самокерованої поведінки. У відношенні до представників адміністрації установи ввічливий та коректний, грубих висловів не допускає. Спілкується з засудженими позитивної спрямованості. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті й порядку, дотримується правил особистої гігієни. Має охайний зовнішній вигляд. Підтримує зв?язок з рідними шляхом листування, отримує посилки та передачі. Виконавчих листів до установи не надходило.

На думку суду, головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Висновок про те, що засуджений довів своє виправлення, передбачає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, протягом періоду відбування покарання засуджений ОСОБА_5 має 31 заохочення та 1 стягнення яке знято у встановленому законом порядку. Хоча зазначене стягнення є знятим та погашеним, проте, воно характеризує поведінку засудженого за час відбування покарання, та з урахуванням положень ст. 6 КВК України, не можуть свідчити про готовність останнього до самокерованої правослухняної поведінки.

На переконання суду, наявність 31-го заохочення та відсутність станом на даний час у засудженого ОСОБА_5 діючих стягнень самі по собі не можуть бути достатньою підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки не доводять виправлення засудженого та сумлінність його поведінки протягом всього строку відбування покарання.

Судом також враховується те, що в судовому засіданні сам засуджений визнав, що йому необхідна допомога психологів чи психіатра для того, щоб він не вчинив подібні злочини в майбутньому.

Хоча засуджений ОСОБА_5 відбув встановлену законом частину строку покарання, проте, враховуючи дані про його особу, суд не вбачає підстав для застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення.

Відтак, за вказаних обставин, суд дійшов висновку, що дане подання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні подання начальника Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - в той же строк з моменту отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1