Cправа № 127/2479/26
Провадження № 1-кс/127/1049/26
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

24 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження № 0000110 внесеного до ЄРДР 23.06.2025, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м. Вінниця, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 114 1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло вищевказане клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 ..

Клопотання мотивовано тим, що слідчим провадиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000110 від 23.06.2025, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 114 1 КК України, в ході розслідування якого виникла необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_4 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В ході розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що досудовим розслідуванням установлено протиправну діяльність організованої злочинної групи, яка включає в себе наявність керівництва (лідера), чітке визначення ролі кожного учасника та їх підпорядкованість керівнику, загальних правил поведінки і конспірації, з єдиним злочинним планом відомим всім учасникам об`єднання, який полягає в погрозах насильством щодо працівників правоохоронних органів у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період та одержанні неправомірної вигоди від вчинення зазначених кримінальних правопорушень.

ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20.11.2025, більш точної дати на цей час не встановлено, будучи особою, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, маючи відповідний досвід та авторитет серед осіб різних соціальних статусів, а також лідерські якості, вирішив утворити та очолити організовану злочинну групу, з метою перешкоджання виконання службових обов`язків працівниками Національної поліції, та перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, які залучені до мобілізаційних заходів, шляхом здійснення психологічного тиску та погрозами застосування насильства.

Зокрема, ОСОБА_7 , як керівник злочинної організації виконував наступні функції:

- з метою вчинення тяжких злочинів проти авторитету органів державної влади України залучив до складу організованої групи ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ;

- здійснював загальне керівництво та координацію дій всіх учасників організованої групи;

- спільно з іншими учасниками розробляв плани вчинення злочинів, координували їх дії під час готування та вчинення кримінальних правопорушень, вдосконалювали методи конспірації злочинної діяльності, доводив їх до відома учасників;

- розподіляв ролі між усіма учасниками організованої групи;

- встановлював загальновизначені правила поведінки та конспірації в організації та забезпечував дотримання їх учасниками;

- забезпечував функціонування організованої групи, шляхом винайму в оренду офісу, забезпечення інших учасників організації посвідченнями та атрибутикою, здійснював виїзди у групі швидкого реагування, забезпечував фінансування організованої групи та розподіл між учасниками фінансів, а також використовував їх частину для забезпечення подальшої злочинної діяльності;

- забезпечував взаємозв`язок між учасниками організованої групи та іншими особами;

- особисто підшукував осіб, які погодяться увійти до складу організованої групи та вчиняти злочини у її складі;

- організовував приховування злочинної діяльності, надаючи їй вигляд правомірної, шляхом створення громадської організації;

- слідкував за дотриманням загальних правил поведінки, дисципліни та конспірації учасниками організованої групи;

- організовував діяльність Telegram-каналів/ботів, за допомогою яких здійснювався оповіщення її учасників та координація дій;

- особисто приймав участь у вчинюваних організованою групою злочинах, шляхом виїзду на місце затримання співробітниками Національної поліції України, учасників громадської організації, які мають проблеми з військово-обліковими документами через порушення мобілізаційного законодавства, здійснював перешкоджання виконанню працівниками поліції службових обов`язків шляхом погроз та психологічного тиску.

З метою забезпечення функціонування організованої групи ОСОБА_7 організував приховування злочинної діяльності, вживав заходів конспірації, які доводили до відома учасників злочинної організації та постійно слідкував за їх беззаперечним дотриманням.

Учасниками організованої групи постійно вживались інші заходи конспірації, зокрема надання організованій групі ознак військового формування (військового батальйону), громадського об`єднання, шляхом оренди офісного приміщення, проведення зборів, підписання контракту та складання «присяги», носіння учасниками військової форми одягу, шевронів, використання посвідчень громадської організації з фотокартками у військовій формі та іншої атрибутики.

Також, ОСОБА_7 залучив до складу організованої групи і визначив:

ОСОБА_8 роль виконавця, відповідно до визначеної ролі, функцій та заздалегідь розробленого плану, повинен був та виконував наступні дії:

- безпосередньо здійснював виїзди у групі швидкого реагування з метою здійснення впливу на працівників правоохоронних органів (поліції) та військовослужбовців ТЦК та СП, з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків;

- здійснював виготовлення посвідчень та атрибутики учасників ГО;

ОСОБА_4 роль виконавця, відповідно до визначеної ролі, функцій та заздалегідь розробленого плану, повинен був та виконував наступні дії:

- безпосередньо здійснював виїзди у групі швидкого реагування з метою здійснення впливу на працівників правоохоронних органів (поліції) та військовослужбовців ТЦК та СП, з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків;

- підшуковував осіб, бажаючих вступити до ГО та залучав нових учасників;

ОСОБА_9 роль виконавця, відповідно до визначеної ролі, функцій та заздалегідь розробленого плану, повинен був та виконував наступні дії:

- безпосередньо здійснював виїзди у групі швидкого реагування з метою здійснення впливу на працівників правоохоронних органів (поліції) та військовослужбовців ТЦК та СП, з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків;

ОСОБА_10 роль виконавця, відповідно до визначеної ролі, функцій та заздалегідь розробленого плану, повинен був та виконував наступні дії:

- безпосередньо здійснював виїзди у групі швидкого реагування з метою здійснення впливу на працівників правоохоронних органів (поліції) та військовослужбовців ТЦК та СП, з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків;

Таким чином, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у період часу з 01.09.2025 вчинили наступні кримінальні правопорушення.

Так, 15 січня 2026 року близько 09 години 15 хвилин поблизу будинку № 25А по вул. Героїв Нацгвардії у м. Вінниця, під час проведення профілактичних заходів на території м. Вінниця відповідно до наказу ГУНП у Вінницькій області від 05.01.2026 № 11 «Про проведення профілактичних заходів» інспектором СРПП ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 та інспектором ВОД ГР УПД ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 , які виконували свої функціональні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та перебували у форменому одязі із відповідними знаками розпізнання та діяли у межах своїх повноважень, у зв`язку з порушеннями Правил дорожнього руху України зупинили автомобіль «Nissan» темно-зеленого кольору, д/н НОМЕР_1 , під керуванням громадянина України ОСОБА_13 , який є учасником громадської організації «Добровольчий батальйон імені Івана Богуна», та висунули законну вимогу про надання посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Після надання ОСОБА_13 зазначених документів, інспектором СРПП ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 здійснено перевірку даних, що містилися в Інформаційному порталі Національної поліції щодо ОСОБА_13 та встановив, що останній є порушником законодавства України про мобілізацію і підлягає доставленню до ТЦК та СП, про що його було повідомлено працівниками поліції.

На законну вимогу працівників поліції ОСОБА_13 повідомив, що є добровольцем ІНФОРМАЦІЯ_2 та надав працівникам поліції посвідчення № АВ-0036, видане 05.09.2025 за підписом командира ОСОБА_14 .

Також ОСОБА_13 повідомив працівників поліції про те, що у разі його подальшого утримання, він зателефонує командиру добровольчого батальону, який особисто приїде з юристом.

В подальшому, приблизно о 10:00 год. до вищезазначеного місця зупинки прибула група осіб з 3 чоловіків, один з яких представився командиром добровольчого батальону імені Івана Богуна ОСОБА_7 . Також з ОСОБА_7 до працівників поліції підійшов ОСОБА_10 .

Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_7 діючи спільно з ОСОБА_10 , достовірно усвідомлюючи, що інспектор СРПП ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 та інспектор ВОД ГР УПД ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 являються працівниками правоохоронного органу, які прибули на службовому автомобілі, знаходилися у поліцейському однострої, мали при собі вогнепальну зброю, спеціальні засоби, та знаходилися на місці у зв`язку з виконанням своїх службових обов`язків, поводив себе агресивно, виражався нецензурними та образливими словами на адресу поліцейських, з метою залякування працівників поліції під час виконання ними службових обов`язків, з 10:00 год до 12:35 год здійснювали на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 психологічний тиск та висловлювали погрози насильством стосовно них, які останні за обставин, що склалися, сприймали як реальні погрози застосування фізичного насильства.

Далі, приблизно о 13:00 год. з метою посилення психологічного тиску та залякування працівників поліції кількісною перевагою, на місце події прибули інші учасники добровольчого батальону імені Івана Богуна, серед яких були ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

В свою чергу, прибувши на місце події, ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою залякування працівників поліції під час виконання ними службових обов`язків, висловив ОСОБА_11 погрози насильством, які останній, за обставин, що скалися, сприймав як реальні погрози застосування фізичного насильства.

Одночасно ОСОБА_9 за підтримки ОСОБА_8 діючи умисно, з метою залякування працівників поліції під час виконання ними службових обов`язків, висловив ОСОБА_12 погрози насильством, які останній, за обставин, що скалися, сприймав як реальні погрози застосування фізичного насильства.

Крім того, 15 січня 2026 року близько 09 години 15 хвилин поблизу будинку № 25А по вул. Героїв Нацгвардії у м. Вінниця, під час проведення профілактичних заходів на території м. Вінниця відповідно до наказу ГУНП у Вінницькій області від 05.01.2026 № 11 «Про проведення профілактичних заходів» інспектором СРПП ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 та інспектором ВОД ГР УПД ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 , які виконували свої функціональні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та перебували у форменому одязі із відповідними знаками розпізнання та діяли у межах своїх повноважень, у зв`язку з порушеннями Правил дорожнього руху України зупинили автомобіль «Nissan» темно-зеленого кольору, д/н НОМЕР_1 , під керуванням громадянина України ОСОБА_13 , який є учасником громадської організації «Добровольчий батальйон імені Івана Богуна», та висунули законну вимогу про надання посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Після надання ОСОБА_13 зазначених документів, інспектором СРПП ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 здійснено перевірку даних, що містилися в Інформаційному порталі Національної поліції щодо ОСОБА_13 та встановив, що останній є порушником законодавства України про мобілізацію і підлягає доставленню до ТЦК та СП, про що його було повідомлено працівниками поліції.

На законну вимогу працівників поліції ОСОБА_13 повідомив, що є добровольцем ІНФОРМАЦІЯ_2 та надав працівникам поліції посвідчення № АВ-0036, видане 05.09.2025 за підписом командира ОСОБА_14 .

Також ОСОБА_13 повідомив працівників поліції про те, що у разі його подальшого утримання, він зателефонує командиру добровольчого батальону, який особисто приїде з юристом.

В подальшому, приблизно о 10:00 год. до вищезазначеного місця зупинки прибула група осіб з 3 чоловіків, один з яких представився командиром добровольчого батальону імені Івана Богуна ОСОБА_7 . Також з ОСОБА_7 до працівників поліції підійшов ОСОБА_10 .

Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_7 діючи спільно з ОСОБА_10 , достовірно усвідомлюючи, що інспектор СРПП ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 та інспектор ВОД ГР УПД ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 являються працівниками правоохоронного органу, які прибули на службовому автомобілі, знаходилися у поліцейському однострої, мали при собі вогнепальну зброю, спеціальні засоби, та знаходилися на місці у зв`язку з виконанням своїх службових обов`язків, поводив себе агресивно, виражався нецензурними та образливими словами на адресу поліцейських, з метою залякування працівників поліції під час виконання ними службових обов`язків, з 10:00 год до 12:35 год здійснювали на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 психологічний тиск та висловлювали погрози насильством стосовно них, які останні за обставин, що скалися, сприймали як реальні погрози застосування фізичного насильства.

Далі, приблизно о 13:00 год. з метою посилення психологічного тиску та залякування працівників поліції кількісною перевагою, на місце події прибули інші учасники добровольчого батальону імені Івана Богуна, серед яких були ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

В свою чергу, прибувши на місце події, ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою залякування працівників поліції під час виконання ними службових обов`язків, висловив ОСОБА_11 погрози насильством, які останній, за обставин, що скалися, сприймав як реальні погрози застосування фізичного насильства.

Одночасно ОСОБА_9 за підтримки ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою залякування працівників поліції під час виконання ними службових обов`язків, висловив ОСОБА_12 погрози насильством, які останній, за обставин, що скалися, сприймав як реальні погрози застосування фізичного насильства.

За наведених обставин, у результаті своєї протиправної діяльності ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 діючи умисно, з метою підриву обороноздатності України в умовах воєнного стану та перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України, зокрема ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом позбавлення можливості виконання мобілізаційного плану та зриву мобілізаційних заходів в особливий період, вчинив активні дії, спрямовані на протиправне уникнення військовозобов`язаним ОСОБА_13 застосування до нього передбачених законом мобілізаційних заходів.

ОСОБА_4 23.01.2026 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та у відповідності до вимог КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 114-1 КК України, тобто, здійсненні погроз насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вчинене організованою групою та перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення доводиться зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме:

- протоколом за результатами проведення НСРД від 12.08.2025;

- протоколом за результатами проведення НСРД від 15.08.2025;

- протоколом за результатами проведення НСРД від 11.09.2025;

- протоколом за результатами проведення НСРД від 29.10.2025;

- протоколом за результатами проведення НСРД від 29.10.2025;

- протоколом за результатами проведення НСРД від 30.10.2025;

- протоколом за результатами проведення НСРД від 01.11.2025;

- протоколом за результатами проведення НСРД від 05.11.2025;

- протоколом за результатами проведення НСРД від 05.11.2025;

- протоколом за результатами проведення НСРД від 28.11.2025;

- протоколом за результатами проведення НСРД від 28.11.2025;

- протоколом за результатами проведення НСРД від 29.11.2025;

- протоколом за результатами проведення НСРД від 15.12.2025;

- протоколами допитів свідків та потерпілих;

- висновком судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи.

Підставою застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним злочинів, передбачених ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 114-1 КК України, які згідно із ст. 12 КК України, відносяться до особливо тяжких злочинів, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Корнійчук проти України» № 10042/11 від 30 квітня 2018 року зазначено, що до обґрунтувань, які відповідно до практики Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами, входять такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого.

Так, у вказаному кримінальному провадженні існують ризики, передбачені п. п. 1, 3 , 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

- переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , має високу суспільну небезпечність як злочин проти основ національної безпеки України, й останній усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому злочині, а саме: позбавлення волі на тривалий строк.

Серйозність висунутої підозри і суворість передбаченого покарання, безперечно, є суттєвим елементом для оцінки ризику того, що підозрюваний може переховуватися, знову вчинити злочин або перешкодити здійсненню правосуддя (справа «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, Ilijkov v. Bulgaria, № 33977/96).

У контексті цього варто врахувати, що у період здійснення збройної агресії проти України ОСОБА_4 , відповідно до пред`явленої підозри, вчинив діяння, яке кваліфіковано за ч. 1 ст. 114-1 КК України, що відноситься до злочинів проти Національної безпеки України, що мають велику суспільну небезпеку.

Європейський суд з прав людини також зазначав, що особлива тяжкість і реакція суспільства на певні правопорушення можуть спричинити суспільне занепокоєння, яке здатне виправдати попереднє тримання під вартою, принаймні протягом певного часу (справа «Летелье проти Франції» від 26 червня 1991 року, Letellier v. France, №12369/86).

- незаконного впливу підозрюваного на свідків, потерпілих, експерта, шляхом тиску чи вмовлянь, оскільки згідно ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Перебуваючи на волі, ОСОБА_4 матиме можливість незаконного впливу на потерпілого, свідків, експерта, який проводив судову експертизу у даному кримінальному провадженні, з метою створення сприятливих для себе умов, анкетні дані, місце проживання яких наявні в матеріалах кримінального провадження;

- вчинити інші кримінальні правопорушення подібного характеру, враховуючи обставини інкримінованого злочину, в якому він підозрюється, що вказує на схильність до вчинення дій, спрямованих проти національної безпеки України, допомогу державі-агресору (диверсійна діяльність). Ідеологічні мотиви, тобто, свідомо обрана позиція під час збройної агресії проти України, можуть стати підґрунтям для вчинення інших кримінальних правопорушень, у тому числі у співпраці із ворогом у період війни, яка триває.

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, шляхом створення інших умов та обставин з метою уникнення кримінальної відповідальності. Зокрема, враховуючи вік підозрюваного ОСОБА_4 та його зв`язки серед криміналітету, останній може залишити територію України.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто, гідно із п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою.

Абзацом 8 ч. 5 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Запобігти зазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім цього, у даному випадку, відповідно до положень ч. 6 ст. 176 КПК України, враховуючи кваліфікацію злочину, в якому підозрюється ОСОБА_4 , застосовується тримання під вартою, а не більш м`які запобіжні заходи.

Тобто, враховуючи вищезазначені ризики у їх сукупності, положення кримінального процесуального законодавства, є обґрунтовані підстави вважати, що з метою запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, підозрюваному доцільно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів.

Таке обмеження права підозрюваного ОСОБА_4 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують реальні ознаки суспільного інтересу в умовах воєнного стану, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, для запобігання ризикам, які зазначені в клопотанні, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки підозрюваного.

Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності конкретних ознак того, що цього дійсно вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають правило про забезпечення права на свободу, закріплене у статті 5 Конвенції (справа «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, Labita v. Italy, № 26772/95, справа «Харченко проти України», № 40107/02 від 10 лютого 2011 року).

З процесуальної точки зору «ризик» розглядається як оціночне кримінальне процесуальне поняття. Виходячи з аналізу ст. 177 КПК «ризик» це перш за все ймовірність небажаної поведінки.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, кримінальне процесуальне законодавство не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає підтвердження того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У зв`язку із наведеним, виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , у межах строку досудового розслідування.

На підставі викладеного та керуючись ст. 40, 131, 132, 176-178, 183, 184 КПК України, слідчий просила слідчого суддю клопотання задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, слідчому судді пояснив, що по кримінальному провадженні існує ризик, зокрема те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, тому може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, чинити тиск на свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що унеможливлює обрання йому менш суворого запобіжного заходу.

Підозрюваний та його захисники в судовому засіданні заперечили щодо задоволення клопотання слідчого, просили слідчого суддю відмовити в задоволенні клопотання та застосувати більш м`який запобіжний захід та визначити помірний розмір застави, суду пояснили, що підозра необгрунтована.

Слідчий суддя, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши та проаналізувавши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Стаття 177 КПК України, передбачає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Стаття 183 КПК України, передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Відповідно до вимог ст. 184 КПК України під час досудового розслідування слідством встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданні сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання останнього та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Зокрема слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, перебуває у цивільному шлюбі, раніше не судимий, має інвалідність та проблеми із здоров`ям.

Разом із тим, органом досудового розслідування обґрунтовано наявність низки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, на теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення. Враховуючи обставини кримінальних правопорушень, їх можливі наслідки, тяжкість покарання, особу підозрюваного, відсутність у нього соціально стримуючих факторів, тому слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

При цьому, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_4 слідчий суддя не вбачає.

На час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 114 1 КК України обґрунтована.

Прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним та не можливим і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним в клопотанні ризикам, а тому дане клопотання слідчий суддя вважає обґрунтованим, доведеним, та таким, що підлягає до задоволення.

У Резолюції Комітету міністрів Ради Європи № 11 від 09.04.1965 року «Взяття під варту» і Рекомендації R 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зазначено, що взяття під варту не повинно бути запобіжним заходом, що застосовується в обов`язковому порядку, судовий орган повинен приймати рішення з урахуванням фактів та усіх обставин справи та гарантувати можливість підозрюваного на альтернативний вид запобіжного заходу.

Відповідно до Кодексу «завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура» (ст.2 КПК); «під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом» (ч.1 ст.12 КПК).

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 19 червня 2024 року № 7-р(II)/2024, у справі № 3-111/2023(207/23, 315/23), виходячи зі змісту приписів статей 3, 8, частин першої, другої статті 29, частини першої статті 55, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України Конституційний Суд України вважає, що відповідно до вказаних приписів Кодексу під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177, 178 Кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід. Отже, за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

За ч. 2 ст. 29 Конституції України в сув`язі з приписами статей 3, 8, частини першої статті 55, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України унормування законом підстав та порядку застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має відповідати передусім принципам правовладдя, домірності, презумпції невинуватості, забезпечувати особі належний судовий захист від свавілля, а застосування цього запобіжного заходу має бути засноване не лише на тяжкості злочину, в якому підозрюють або обвинувачують особу, а й на наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину особою, ризиків у зв`язку з неналежною процесуальною поведінкою такої особи для здійснення кримінального провадження та захисту відповідних публічних інтересів, що гарантуватиме тримання під вартою лише на підставі вмотивованого рішення суду. Засадничий судовий захист особи від свавілля під час позбавлення її свободи не може бути обмежений за жодних обставин, навіть в умовах воєнного стану. Відповідно до приписів ч.2 ст.64 Конституції України в умовах воєнного стану не можуть бути обмежені конституційні права на свободу та особисту недоторканність (стаття 29), на судовий захист (стаття 55), а також презумпція невинуватості (стаття 62). Конституційний Суд України, перевіривши ч.6 ст.176 КПК на відповідність вимозі домірності, звернув увагу, що під час обмеження права на свободу та особисту недоторканність потрібними є не будь-які менш обтяжливі для прав і свобод осіб заходи, а лише ті, які здатні досягти правомірної мети на якісному рівні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, тому слідчий суддя вважає, що, з метою надання права на альтернативний вид запобіжного заходу, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, особи підозрюваного ОСОБА_4 , його матеріального стану, соціальних зв`язків і стану здоров`я, йому необхідно визначити заставу, яка буде гарантувати виконання останнім покладених на нього обов`язків.

На підставі наведеного, керуючись ст. 176 178, 183, 184, 186, 193, 196, 197, 309, 400 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесяти) днів з моменту затримання ОСОБА_4 , тобто до 11 години 35 хвилин 23 березня 2026 року.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 23 березня 2026 року.

Визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі 998 400 (дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч чотириста) гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі внесення застави на ОСОБА_4 будуть покладені наступні обов`язки:

прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

утриматись від спілкування особами, які являються свідками та підозрюваними у даному кримінальному провадженні;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи що дають право на виїзд з України.

Якщо ОСОБА_4 не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, в такому разі контроль за виконанням ухвали в частині виконання покладених на підозрюваного обов`язків покласти на слідчого, який провадить досудове розслідування кримінального провадження.

Строк дії обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави, визначити два місяці з моменту звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, але в межах строку досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_15