ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/1539/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/383/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №11-кп/817/383/25 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2025 року про продовження щодо ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2025 року задоволено клопотання прокурора, продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 18 години 20 хвилин 12 січня 2026 року, без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 просить поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження посилаючись на те, що повний текст ухвали суду першої інстанції був фактично отриманий ним через систему «Електронний суд» лише 19.11.2025 року, тому вважає що пропустив його з поважних причин. Також просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме: домашній арешт за адресою проживання с Личківці Чортківського району Тернопільської області, або ж грошову заставу.

Захисник також мотивує скаргу тим, що слідчий суддя допустив істотні порушення кримінального процесуального закону, оскільки не дослідив у повному обсязі подані ним письмові докази та не навів мотивів відхилення доводів сторони захисту.

Посилається на те, що суд першої інстанції проігнорував принципи змагальності та рівності сторін, використав недосліджені, сумнівні та неперевірені матеріали, які фактично не подавалися прокурором разом із клопотанням, та необґрунтовано визнав їх доказами на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вважає, що висновки суду про доведеність цих ризиків є надуманими оскільки ґрунтуються на припущеннях та прогнозах майбутніх подій посилаючись на те що суд не навів у рішенні, на яких саме доказах він базує твердження про існування ризиків переховування, впливу на свідків чи вчинення інших правопорушень.

Вважає безпідставною відмову у застосуванні до ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою посилаючись на те, що суд не дослідив долучені документи, які підтверджують відсутність шкоди обороноздатності держави й те, що завдана шкода стосується лише майна приватної юридичної особи, а також не надав оцінки письмовим відповідям на адвокатські запити, які спростовують кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України, а також повністю проігнорував медичні документи, що підтверджують значне погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 та необхідність його лікування.

Висновок про те, що обставин, які б унеможливлювали тримання під вартою, немає вважає необгрунтованим з огляду на те, що сторона захисту подавала документи, що підтверджують погіршення здоров`я та необхідність лікування, яке неможливо забезпечити в умовах СІЗО.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, які свідчать про відсутність ризиків, а саме: належну поведінку ОСОБА_7 під час перебування під заставою; його постійні явки до слідчого і суду без порушень;

відсутність наміру переховуватись чи залишати територію України;

відсутність контактів з іншими підозрюваними та свідками;

відсутність будь-яких заяв з боку ЗСУ чи інших органів щодо шкоди обороноздатності.

Вважає, що суд першої інстанції зайняв упереджену позицію та фактично став на бік прокурора, повністю проігнорувавши доводи та докази сторони захисту, що свідчить про позбавлення сторони захисту доступу до правосуддя.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладених, прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 393 Кримінально-процесуального кодексу України (надалі КПК України), апеляційну скаргу мають право подати підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник.

Згідно з пунком 2 частини 1 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1-1 частини 2 даної статті Кодексу строк подання апеляційної скарги 5 днів з дня її проголошення.

Враховуючи те, що повний текст ухвали суду першої інстанції захисник отримав через систему «Електронний суд» лише 19.11.2025 року, тому строк на подання апеляційної скарги спливав 24.11.2025, що свідчить про пропуск строку з поважних причин, тому його слід поновити.

На розгляді у Гусятинському районному суді перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000040 від 31 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1КК України (закінчений замах на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань у особливий період), ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України (умисному пошкодженні чужого майна, вчинене шляхом підпалу, за попередньою змовою групою осіб).

Місцевий суд продовжуючи щодо обвинуваченого строк тримання під вартою виходив з обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1, ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 Кримінального кодексу України, наявності ризиків його переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які не зменшились та продовжують існувати та виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого з огляду на те, що ОСОБА_7 усвідомлюючи тяжкість вчинених злочинів, які відносяться до категорії тяжких та суворість покарання, яке йому загрожує у випадку визнання винуватим - до 10 років позбавлення волі, може умисно переховуватись від кримінального переслідування; перебуваючи на волі, він може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки йому достеменно відомі їхні анкетні дані, місця проживання та зміст наданих ними показань, а також існує реальна можливість особистих контактів із цими особами з метою спонукання їх до зміни чи відмови від раніше даних свідчень , злочини, у скоєнні яких він підорюється мають високий ступінь суспільної небезпеки, вчинені громадянином України та за попередньою змовою групою осіб проти основ національної безпеки України з метою перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та іншим військовим формуванням в особливий період.

Також суд врахував обставини, визначені ст.178 КПК України, зокрема, вагомість наявних доказів, вік та стан здоров`я обвинуваченого, його репутацію, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, майновий стан, розмір майнової шкоди, а також те що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, який неможливо закінчити до спливу строку поердньої ухвали про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Перевіряючи твердження захисника щодо необгрунтованості підозри ОСОБА_7 у скоєнні вказаних злочинів колегія суддів виходить з того що її існування було предметом неодноразової перевірки під час застосування щодо обвинуваченого вказаного запобіжного запобіжного заходу та його продовження як на стадії досудового слідства так і під час судового розгляду у вказаній ухвалі та на даний час є всі підстави стверджувати про те що зібрані органом досудового розслідування докази можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому що він міг вчинити ці злочини, а обставини, які характеризують особу ОСОБА_7 не зможуть в достатній мірі запобігти настанню існуючих ризиків та забезпечити належну процесуальну поведінки підозрюваного з огляду на тяжкість злочинів, суворість покарання, спосіб їх вчинення та інші вищенаведені обставини.

Щодо тверджень захисника про недослідження доказів та порушення принципів змагальності, то суд першої інстанції у повному обсязі дослідив письмові матеріали, долучені прокурором до клопотання про продовження запобіжного заходу. Як убачається з ухвали, суд ретельно проаналізував: дані щодо характеру обвинувачення; воєнного стану та особливого періоду; докази організації та вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на перешкоджання діяльності Збройних Сил України; матеріали, що підтверджують готування до підпалу транспортного засобу, яким користувався військовослужбовець ЗСУ.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, і апеляційна інстанція не встановила будь-яких відхилень від вимог цієї норми. Твердження про те, що суд використав «недосліджені або сумнівні матеріали», є необґрунтованими, оскільки всі документи, на які суд посилається у мотивувальній частині, містяться у матеріалах провадження та були досліджені в засіданні.

Твердження захисника про те, що автомобіль, який був підпалений, не належав ЗСУ або військовим формуванням, колегія суддів оцінює критично, зважаючи на те, що вказаний транспортний засіб був переданий благодійним фондом на потреби ЗСУ; використовувався військовослужбовцем ЗСУ, а не цивільною особою; використання автомобіля не за місцем дислокації військової частини не змінює його функціонального призначення. Факт його передачі для цілей забезпечення військових є підтвердженням його зв`язку з оборонною діяльністю, і як наслідок, дії щодо такого об`єкта можуть розцінюватися як перешкоджання діяльності ЗСУ.

Окрім того, суд вірно не визначив ОСОБА_7 розміру застави, що передбачено вимогами КПК України у разі скоєння злочинів, у скоєнні яких він підозрюється , з чим погоджується і колегія суддів виходячи з характеру та обставин їх вчинення, тяжкості та воєнного стану у державі.

Перевіряючи доводи сторони захисту про неможливість надання належної медичної допомоги у Чортківській УВП №26, колегія суддів виходить з того що згідно з офіційною медичною довідкою з вказаної установи ОСОБА_7 проходив регулярні огляди терапевтом, психіатром, наркологом: отримував необхідні лабораторні та інструментальні обстеження; стан його здоров`я відповідає встановленим діагнозам, а невідкладних станів не виявлено; у разі погіршення здоров`я чинними нормативно-правовими актами передбачено госпіталізацію осбі, які утримуються в установах попереднього ув`язнення до закладів МОЗ. Відтак підстав вважати що підозрюваному не надається необхідна медична допомога у відповідності до вимог законодавства немає.

З огляду на наведене доводи апеляційної скарги сторони захисту не знайшли свого підтвердження.

Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, та відповідно скасування оскаржуваної ухвали суду про продовження щодо нього строку тримання під вартою колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Гусятинського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2025 року про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді