Справа №678/17/26
Провадження №1-кс-678-16/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року селище Летичів

Слідчий суддя Летичівського районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт.Летичів клопотання слідчого СВ ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого з прокурором, про арешт майна у кримінальному провадженні №0000001 від 02.01.2026 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

встановив:

25.11.2025 року на розгляд слідчого судді надійшло клопотання слідчого СВ ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Летичівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль марки «ВАЗ», моделі «2101», червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , та який, на законних підставах перебуває у користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 з позбавленням права власника/користувача даного майна на відчуження, розпорядження ним, користування, з метою збереження речового доказу, запобігання можливого його знищення, пошкодження, приховання та можливістю використання під час призначення необхідних експертиз та проведення інших слідчих дій.

У клопотанні міститься прохання прокурора та слідчого про розгляд даного клопотання без їх участі, та без застосування звукозапису, клопотання підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити.

У матеріалах клопотання міститься письмова заява користувача майна ОСОБА_7 від 25.11.2025 року про проведення розгляду клопотання про арешт майна без його участі, при вирішення клопотання покладається на думку суду.

Фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів не здійснювалось на підставі ч.4 ст.107 КПК України.

Вивчивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання у задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

02.01.2026 року ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001, правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч.1 ст.382 КК України.

За матеріалами досудового розслідування встановлено, що 02.01.2026 року близько 11 год. 00 хв. в селищі Меджибіж, по вул.Набережна, Меджибізької ТГ, Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області, працівниками СРПП ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області, було зупинено автомобіль марки «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який будучи позбавлений права керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, умисно не виконує судове рішення.

Так, 24.11.2025 року, постановою Летичівського районного суду Хмельницької області, ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Натомість, ОСОБА_6 , знаючи про наявність вказаної постанови суду, з метою їх невиконання щодо позбавлення його права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати, діючи умисно, всупереч законним рішенням суду, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення вимог ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та ч.1 ст.129 Конституції України, відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на території України, будучи позбавленим права на керування транспортними засобами, 02.01.2026 року близько 11 год. 00 хв. в селищі Меджибіж, по вул.Набережна, Меджибізької ТГ, Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області, знову керував автомобілем марки «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1 .

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 02.01.2026 року в період часу з 12 год. 15 хв. по 12 год. 53 хв., слідчим СВ ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 було проведено огляд місця події, в ході якого в присутності ОСОБА_6 та понятих було вилучено автомобіль марки «ВАЗ», моделі «2101», червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , та поміщено на автомобільну стоянку ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області, що знаходиться за адресою селище Летичів, вул.Івана Франка, 20, Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником автомобіля марки «ВАЗ», моделі «2101», червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

А тому прокурор та слідчий вказують, що є обґрунтована необхідність заборони відчуження, розпорядження та/або користування автомобіля марки «ВАЗ», моделі «2101», червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки існує ризик того, що він може бути прихований, пошкоджений, зіпсований, знищений, втрачений, відчужений, переданий, що призведе до втрати слідів, які можуть мати доказове значення у даному кримінальному провадженні. А тому вважають, що на вищевказаний транспортний засіб, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_5 необхідно накласти арешт.

Однак слідчий суддя не погоджується з аргументами прокурора та слідчого з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є зокрема, арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст.170 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ст.ст.170-173 КПК України, арешт на вказану річ накладається з метою забезпечення збереження речових доказів, та слідової інформації, що міститься на них, можливої конфіскації майна, проведення експертиз, запобігання можливості їх пошкодження, знищення, відчуження.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь - якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ч.2 ст.173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, з-поміж іншого, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу).

Встановлено, що ч.1 ст.382 КК України, передбачає умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, - карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років, що не відповідає (у випадку накладення арешту) критеріям розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження. (п.5 ч.2 ст.173 КПК України).

Предметом злочину за ч.ч.1-3 ст.382 КК України, є судовий акт органів правосуддя (рішення, вирок, ухвала, постанова), який постановлений: а) судом будь-якої юрисдикції (загальної чи спеціалізованої); б) судом будь-якої інстанції (першої, апеляційної чи касаційної); в) судом із будь-якої категорії судових справ (цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних) і г) набрав законної сили.

Об`єктивна сторона злочину за ч.1 ст.382 КК України, полягає в одному із таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: а) невиконання (ухилення від виконання) вироку, рішення ухвали, постанови суду або б) перешкоджання їх виконанню.

За ч.1 ст.382 КК України склад злочину є формальним, бо його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльності (невиконання), і саме з цього моменту злочин визнається закінченим та набуває триваючого характеру.

Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. Форми (способи) невиконання судового акта можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання (умисно не розпечатує пошту, не приймає державного виконавця, направляє документ не за адресою тощо).

Перешкоджання виконанню судового акта - це активні дії, які становлять протидію реалізації вимог, що містяться в цьому акті, вчинювану з метою недопущення його виконання, наприклад, підкуп або обман державного виконавця, погрози або насильство щодо нього тощо. Якщо перешкоджання виконанню судового акта пов`язане із вчиненням інших злочинів (наприклад, даванням хабара, застосуванням насильства, знищенням документів), дії винного кваліфікуються за сукупністю злочинів.

Суб`єкт цього злочину може бути як спеціальним, так і загальним. Тому питання про визнання особи суб`єктом цього злочину необхідно вирішувати диференційовано.

Згідно з 1 ст.382 КК України, якщо злочин вчиняється шляхом невиконання судового акта, суб`єкт злочину - спеціальний, оскільки ним може бути лише така особа, на яку законом і цим судовим актом покладений обов`язок з його виконання і вона має реальну можливість його виконати. Якщо ж передбачений ч.1 ст.382 КК України злочин здійснюється шляхом перешкоджання виконанню судового акта, то з урахуванням характеру дій, які можуть становити зміст такого перешкоджання, вчинити цей злочин може як спеціальний суб`єкт - зобов`язана до виконання судового акта особа, так і загальний - будь-яка особа, що досягла 16-річного віку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

На підставі вище викладеного та враховуючи те, що прокурором або слідчим не доведено підстав, завдань та мети накладення арешту на автомобіль марки «ВАЗ», моделі «2101», червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_5 , на думку слідчого судді відсутні законні підстави для його арешту, а тому у задоволенні клопотанні слід відмовити.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.110, 170-173, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого з прокурором, про арешт майна у кримінальному провадженні №0000001 від 02.01.2026 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, - відмовити.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення, якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя Летичівського районного суду

Хмельницької області ОСОБА_1