Справа № 740/6814/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/773/25
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000362 від 04.05.2024 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 серпня 2025 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Лосинівка Ніжинського району Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, одружений, водій КП "Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства", інвалід 3 групи, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 серпня 2025 року ОСОБА_10 визнано винуватим за ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі звільнено з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_10 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Строк додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами ухвалено обчислювати з моменту набрання законної сили вироком.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 105 000 (сто п`ять тисяч) грн 00 коп. моральної шкоди.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

Роз`яснено ОСОБА_7 право звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяною життю та здоров`ю ОСОБА_11 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме шкоди, пов`язаної з лікуванням ОСОБА_11 , до МТСБУ та ОСОБА_10 або лише до ОСОБА_10 після виплати МТСБУ регламентної виплати у встановлених законом межах за заявою ОСОБА_7 .

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 23 181 (двадцять три тисячі сто вісімдесят одну) гривню 84 копійки витрат за проведення експертиз.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині призначеного покарання, обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити, призначивши йому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами. Зазначає, що не погоджується з вироком в частині призначеного йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Звертає увагу, що основним джерелом доходу у нього є пенсія інваліда армії ІІІ групи та заробітна плата, оскільки він перебуває у трудових відносинах з КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» на посаді водія спец автомобілю, має тривалий досвід у професії, може керувати транспортними засобами різної категорії, а призначене покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме швидкій виплаті грошового відшкодування потерпілій стороні, стягненню з нього судових витрат на користь держави, соціальній адаптації до цивільного життя через працю.

Потерпіла, в свою чергу, подала заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в яких просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу ОСОБА_10 - без задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_10 04.05.2024 о 07 год 57 хв, керуючи легковим автомобілем марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з технічними несправностями в робочій гальмівній системі у вигляді відсутності гальмівних колодок заднього правого гальмівного механізму з елементами їх кріплення, а також «заглушення» робочого гальмівного циліндра заднього правого гальмівного механізму, який відповідно до примітки ст. 286 КК України відноситься до транспортних засобів, що належить ОСОБА_10 на праві власності, рухаючись в населеному пункті по дорозі з одностороннім рухом, а саме по проїзній частині вулиці Шевченка в м. Ніжин Чернігівської області від площі ім. Івана Франка в напрямку перехрестя з вул. Синяківська зі швидкістю близько 56,1 - 65,7 км/год, на ділянці дороги поблизу будинку № 59, порушуючи вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами), діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, рухався з перевищенням максимально дозволеної в населених пунктах швидкості руху, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, під час виникнення небезпеки для руху, яку об`єктивно був спроможний виявити, несвоєчасно застосував гальмування, внаслідок чого, керований ним автомобіль марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , своєю передньою частиною здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який переїжджав проїзну частину вулиці Шевченка по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво, відносно напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_10 , що призвело до подальшого падіння велосипедиста ОСОБА_11 на дорожнє покриття.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження: поєднана краніо-скелетна травма, черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, закрита травма хребта, забійні рани голови, багато-уламковий перелом остистого відростка С5, травматичний підвивих С5-С6, забій шийного відділу спинного мозку з тетрапарезом та порушенням функції тазових органів, закриті переломи лівих стегна та гомілки, рана правої гомілки, травматичний шок 2 ст., багато-фрагментарний перелом кісток носу з помірним зміщенням уламків, забій шийного відділу хребта, мієлопатія, тетрапарез, верхній в`ялий, нижній спастичний, які в сукупності як наслідок одного травматичного процесу в умовах дорожньо-транспортної пригоди, що відповідно до п. 2.1.1а, 2.1.2, 2.1.3б Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 № 6 "Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України", за ознакою небезпеки для життя відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_10 , порушив вимоги Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами), а саме: п. 1.3. яким визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, п. 1.5. яким передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, п. 2.3 (б) які зобов`язують його як водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, п. 12.3 яким передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, п. 12.4 яким передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год., п. 31.1 яким передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації, п. 31.4.1 (а) яким передбачено, що експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, як зміна конструкції гальмових систем, застосування гальмової рідини, вузлів або окремих деталей, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника, - забороняється.

Порушення водієм ОСОБА_10 вимог п. п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 12.3, 12.4, 31.1, 31.4.1 (а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами), стали причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди та знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в них підстав, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, потерпілу ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані не в повному обсязі.

При цьому, висновки про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України, є вірними та такими, що ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого і особі обвинуваченого, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому вид і розмір покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є не умисним тяжким злочином проти безпеки руху, внаслідок якого одній особі було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, дані про особу обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно за місцем роботи, не перебуває на спецобліках, працює, одружений, з врахуванням позиції потерпілої, обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування шкоди потерпілій за заподіяну ним шкоду, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи вказані обставини, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано визначив обвинуваченому ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України вид та розмір основного покарання в межах санкції зазначеної статті та призначив основне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Є обґрунтованим і застосоване судом першої інстанції до обвинуваченого звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, з іспитовим строком 3 роки, як і покладання відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Разом з тим, викладені обвинуваченим в своїй апеляційній скарзі доводи щодо безпідставного призначення судом першої інстанції при визначенні йому додаткового покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, є обґрунтованими.

Так, за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.

Таким чином, санкція ч.2 ст.286 КК України, окрім основного покарання, надає суду можливість, як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і відповідно не застосовувати таке покарання до особи.

Отже, вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер.

В свою чергу, відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року, при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Стаття 10 Конвенції «Про захист прав і основоположних свобод людини», яка є нормою прямої дії, наголошує, що для того, щоб втручання у право людини було виправданим, воно має бути не лише законним, а й необхідним, тобто пропорційним меті, з якою воно здійснюється. Тобто, повинно бути дотримано справедливий баланс між інтересами суспільства та обов`язком захисту прав окремої людини.

Європейський Суд з прав людини особливо ретельно розглядає справи, у яких стягнення, застосовані за ненасильницьку поведінку, включають в себе покарання у виді позбавлення волі (рішення ЄСПЛ у справі Швидка про України та Заїченко проти України) і вказує, що при оцінці пропорційності втручання слід враховувати, серед інших чинників, характер та суворість застосованих стягнень. Це означає, що Національний суд, як орган державної влади, повинен обмежувати права людини лише настільки, наскільки цього потребують інтереси суспільства і лише на підставі Закону.

Питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що призначаючи ОСОБА_10 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно за місцем роботи, одружений, є учасником бойових дій, на час правопорушення проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 , позитивно характеризується командуванням військової частини за час проходження служби, має інвалідність 3 групи у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням військової служби, на даний час працює на посаді водія КП "Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства", щиро розкаявся та визнає свою вину, як і активно сприяв розкриттю злочину, від початку кримінального провадження надавав показання про обставини ДТП, не приховував необхідну для справи інформацію, погодився і на місці під час слідчого експерименту відтворив обставини ДТП, надав детальні показання у судовому засіданні, просив пробачення у потерпілої, частково відшкодував останній заподіяну ним шкоду.

Крім того, колегія суддів враховує і позицію прокурора, що прозвучала в суді апеляційної інстанції, який звернув увагу, що в скоєнні ДТП є недбалість і самого потерпілого, про що зазначено судом першої інстанції, але не в повній мірі прийнято до уваги, та не наполягав на позбавленні права керування транспортними засобами ОСОБА_10 на максимальний термін і частково підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, та позицію потерпілої, яка зазначила, що в разі компенсації їй в повному обсязі збитків у відповідному розмірі, вона не буде категорично наполягати на призначенні додаткового покарання обвинуваченому.

З урахуванням вище зазначеного, оцінивши в своїй сукупності обставини цього провадження, особу обвинуваченого, який частково відшкодував потерпілій стороні шкоду в розмірі 45 000 грн, а більша частина суми ще залишається несплаченою, врахувавши розмір пенсії, який обвинувачений отримує по інвалідності та взявши до уваги, що позбавляючи обвинуваченого права керувати транспортними засобами, останній буде позбавлений основного джерела доходу, так як перебуває у трудових відносинах з КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» на посаді водія спецавтомобілю, суд апеляційної інстанції, в даному конкретному випадку, вважає, що позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме швидкій виплаті грошового відшкодування потерпілій стороні та стягненню з обвинуваченого витрат на користь держави, а тому вважає за можливе, не застосовувати до ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Зазначені обставини є підставою для зміни судового рішення згідно ст. 408 КПК України, оскільки внесення таких змін до вироку не погіршує становище обвинуваченого, а навпаки пом`якшує призначене судом покарання, і усунення даного недоліку не потребує скасування вироку в цій частині.

Отже, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до задоволення, а вирок суду першої інстанції в частині призначення додаткового покарання, відповідно, - зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 серпня 2025 року щодо ОСОБА_10 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4