КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7620/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ізяслав Хмельницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 362 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року задоволено клопотання слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , погоджене заступником начальника відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення обласними прокуратурами у кримінальних провадженнях регіональних органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000505 від 23.04.2025 року та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, терміном до 21.10.2025 року включно.

Зобов`язано керівника ДУ « Київський слідчий ізолятор » та начальника філії ДУ « Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України » в м. Києві та Київській області забезпечити проведення повного медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою отримання об`єктивних висновків про стан його здоров`я та надання необхідної медичної допомоги, з можливістю отримання відповідного лікування із залученням фахівців профільних медичних закладів за межами ДУ « Київський слідчий ізолятор ».

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без альтернативи застави щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Адвокат вважає, що при винесенні оскаржуваної ухвали суд допустив неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також порушив норми кримінально-процесуального права, які підлягали застосуванню.

Зазначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Стверджує, що ані слідчим у поданому клопотанні, ані прокурором під час судового розгляду клопотання не було зазначено обставин, які б дали слідчому судді можливість дійти висновку про те, що інший більш м`який запобіжний захід не може запобігти зазначеним ними ризикам.

Захисник вказує, що всупереч положенням КПК України та практиці ЄСПЛ у клопотанні та доданих до нього матеріалах відсутні «об`єктивні відомості» та «достатні докази для підозри», слідчим не додано жодного документу, який би підтверджував обґрунтованість викладеної у клопотанні підозри.

На думку сторони захисту, органом досудового розслідування у повідомленні про підозру ОСОБА_7 не вказано, в яких діях підозрюваного проявляється мета та умисел завдати шкоди Україні.

Апелянт зауважує, що у діях ОСОБА_7 відсутня мета завдати шкоди державній безпеці України, адже жодних доказів щодо отримання грошової винагороди за надання вказаної інформації до матеріалів клопотання не долучено; більше того, органом досудового розслідування у вину ОСОБА_7 інкримінується період з 2012 по 2025 роки, тобто таке припущення має бути об`єктивно підтверджене доказами щодо передачі коштів протягом всього періоду вчинення таких дій, а не лише посилання на переказ грошових коштів - як основний доказ, що відбувався у період 2013-2014 роках з розрахункового рахунку ОСОБА_10 , та за той період, коли ОСОБА_11 обіймав посаду начальника 3 відділу Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України , а саме з 12.05.2012 року по 23.02.2014 року.

Надалі, щодо грошової винагороди жодних вказівок в переписках вказаних осіб не згадувалося, більше того ніяких доказів на підтвердження вказаного твердження стороною обвинувачення не додано.

Таким чином, захисник вважає, що в діях ОСОБА_7 відсутній прямий умисел на сприяння іноземній державі у проведенні підривної діяльності проти України, передача персональних даних окремих фізичних осіб не обов`язково означає підрив обороноздатності, суверенітету чи територіальної цілісності держави.

Звертає увагу на те, що слідчий суддя не врахував, що докази, якими сторона обвинувачення обґрунтовувала клопотання про продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та повідомлення про підозру ОСОБА_7 , отримані у кримінальному провадженні з грубим порушенням встановленого порядку КПК України.

На переконання захисника, обґрунтування стороною обвинувачення ризиків, що зазначені у статті 177 КПК України, містять формальний характер та не відповідають особі підозрюваного ОСОБА_7 .

Захисник наголошує, що вже понад 50 днів щодо ОСОБА_7 діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, докази по якому відсутні.

Окрім цього, в клопотанні про продовження запобіжного заходу лише дублюються ризики з попереднього клопотання, жодного слова про те, що вони не зменшилися не зазначено.

Сторона захисту наголошує на тому, що події, про які йдеться в тексті підозри і які інкримінують ОСОБА_7 , відбувалися у 2014-2015 роках, тобто 10 років тому, за вказаний період останній не вчиняв жодного кримінального правопорушення та до кримінальної відповідальності не притягався.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, захисник вказує, що своїми діями ОСОБА_7 бажає та має намір лише сприяти у проведенні об`єктивного та всебічного досудового розслідування та встановлення істини у справі, бажає довести свою невинуватість та зберегти честь та гідність в очах суспільства та своєї родини. Суворість можливого майбутнього покарання не може бути безумовною підставою для доведення існування вказаного ризику.

ОСОБА_7 має постійне місце проживання, родинні зв`язки, стабільний соціальний статус, не має наміру та можливості виїжджати за межі України. Це, на думку захисника, виключає наявність ризиків переховування чи вчинення нових злочинів. Окрім того, твердження про те, що ОСОБА_7 у 2025 році виїжджав за межі України нічим не доводиться, а є лише припущенням слідчого та прокурора.

Зазначає, що за будь-яких обставин кримінальне правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , є документарним та всі можливі порушення зафіксовані на паперових та електронних носіях. Окрім цього, досудове розслідування у кримінальних провадженнях, докази з яких долучено до матеріалів клопотання триває вже не один рік, а деякі і більше п`яти років, проте стороною обвинувачення не встановлено всіх обставин вчинення злочинних дій через те, що вони відсутні.

Більше того, такі матеріали не були належним чином приєднані до справи як докази, не отримані в порядку, передбаченому КПК (зокрема, без відповідних ухвал слідчого судді щодо НСРД, без даних про технічні засоби фіксації тощо), а тому, відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України підлягають визнанню недопустимими.

Апелянт стверджує, що стороною обвинувачення не встановлено жодних свідків вчинення, на їхню думку, кримінального правопорушення, що підтверджується тим, що до клопотання не долучено жодних протоколів їх допиту, не вказано жодного свідка та всі можливі порушення зафіксовані на паперових та електронних носіях.

Таким чином, на думку апелянта, об`єктивні обставини, викладені вище, свідчать про відсутність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які могли б слугувати підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний має стабільні соціальні зв`язки, не вчиняє протиправних дій, активно співпрацює з органами досудового розслідування, оскільки вже надавав пояснення у 2024 році з приводу обставин, які розслідуються у кримінальному провадженні № 0000505.

В апеляційній скарзі захисник також посилається на те, що стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 не дозволяє його подальше тримання під вартою.

Так, ОСОБА_7 має серцеві захворювання, які пов`язані з неправильною роботою серцевого м`яза та порушеним серцевим ритмом, тобто тахікардія та гіпертиреоз, що обумовлений тканинним надлишком гормонів щитоподібної залози (ГЩЗ), що, зазвичай, перебігає з розладами свідомості до коми включно, з поліорганною недостатністю, шоком і високою температурою тіла.

А також згідно аналізу крові у ОСОБА_7 глікований гемоглобін значно вище норми, що вказує на порушений вуглеводний обмін, що може бути ознакою переддіабету або цукрового діабету. Вказане підтверджується медичним висновком кардіолога від 12.07.2025 року.

Стан здоров`я ОСОБА_7 за період перебування у ДУ « Київський слідчий ізолятор » значно погіршився, окрім того були випадки надання останньому працівниками СІЗО незрозумілих ліків без медичного огляду та призначення лікарів, таким чином залишаючись під вартою, ОСОБА_7 не отримує належної медичної допомоги, що негативно впливає на стан його здоров`я.

Згідно відповіді ДУ « Київський слідчий ізолятор » № 1333-25/1336 Ад від 19.08.2025 року вбачається, що надання медичної допомоги ув`язненим і засудженим, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, згідно до підпункту 2 глави X Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів ДКВС України, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1769/5 від 14.06.2019 року.

Окрім цього, у ОСОБА_7 двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , а також дружина ОСОБА_14 , які до моменту його затримання перебували на його утриманні.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 перебуває під вартою, тягар забезпечення сім`ї перейшов на дружину ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка змушена була влаштуватися на роботу, вказане підтверджується довідкою з місця роботи № 27 від 25.07.2025 року, що значно затрудняє життя сім`ї, оскільки дітей потрібно водити та забирати із садочка.

Також, під час перебування ОСОБА_7 під вартою наявні випадки порушення його права на захист, а саме проводилися різні процесуальні дії за його участі без захисника, у тому числі процедура поліграфу, що є зловживанням зі сторони органу досудового розслідування та порушенням ст. 52 КПК України, згідно якої при здійсненні слідчих чи процесуальних дій із підозрюваним в особливо тяжкому злочині участь захисника є обов`язковою.

Крім цього, апелянт зазначає, що слідчий суддя не визначив ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, обґрунтовуючи тяжкістю та специфікою вчиненого кримінального правопорушення та посилаючись на вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України.

Сторона захисту вважає, що враховуючи все вищенаведене, у кримінальному провадженні може бути визначено розмір застави з урахуванням того, що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У даному випадку жоден із зазначених ризиків не доведений належними та допустимими доказами. Крім того, ОСОБА_7 має постійне зареєстроване місце проживання, не перебував у розшуку до затримання, не чинив опору при затриманні, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про його соціальну стабільність.

У такій ситуації, повне ігнорування альтернативного заходу у вигляді застави є необґрунтованим і суперечить принципу презумпції невинуватості (ст. 17 КПК України), а також практиці Європейського суду з прав людини, зокрема у справах, де вказується, що тримання під вартою має бути крайнім заходом, і суд повинен обґрунтувати, чому застава не є ефективною альтернативою.

Таким чином, продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави є необґрунтованим, та таким, що не відповідає вимогам національного законодавства, практиці Конституційного Суду України, а також принципам, закріпленим у практиці Європейського суду з прав людини. Враховуючи, що стороною обвинувачення не доведено наявності виняткових обставин, які б унеможливлювали застосування альтернативного заходу, а також беручи до уваги позитивні характеристики особи підозрюваного, наявність сталого місця проживання, його правову поведінку та соціальну відповідальність, сторона захисту вважає, що у цьому кримінальному провадженні доцільним та обов`язковим є визначення судом розумного та пропорційного розміру застави.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як убачається з матеріалів судового провадження, 2 відділом 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000505 від 23.04.2025 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 362 КК України, та за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

21.07.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 362 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22.07.2025 року (справа № 761/30370/25, провадження № 1-кс/761/20106/2025) щодо підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.09.2025 року, без визначення розміру застави.

10.09.2025 року постановою першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_15 , продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 21.10.2025 року.

11.09.2025 року слідчий в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , за погодження з заступником начальника відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення обласними прокуратурами у кримінальних провадженнях регіональних органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000505 від 23.04.2025 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в межах строку досудового розслідування, терміном до 21.10.2025 року включно.

На обґрунтування поданого клопотання слідчий зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_11 , будучи завербованим представниками іноземної організації ФСБ РФ як позаштатний працівник та виконуючи завдання спецслужб РФ на шкоду державній безпеці України, зокрема, з дестабілізації внутрішньополітичної ситуації в Україні, при невстановлених досудовим слідством обставин та невстановлений час, але не пізніше 05.06.2012, розпочав спілкування з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на прохання ОСОБА_11 , здійснював перевірки громадян України за інформаційно-комунікаційною системою « Інформаційний портал Національної поліції України », за грошову винагороду.

ОСОБА_7 , перебуваючи з 07.08.2006 по 06.11.2015 року на різних посадах в системі МВС України , достеменно знаючи законодавство України та будучи обізнаним про форми та методи роботи працівників правоохоронних органів України, в ході виконання своїх службових обов`язків мав доступ як до облікових баз даних МВС України , так і інших державних інформаційних систем України.

Так, ОСОБА_7 , використовуючи вказані можливості, діючи умисно, за грошову винагороду, на виконання злочинного завдання представника іноземної організації - позаштатного працівника фсб рф ОСОБА_11 , із використанням особистої електронної поштової скриньки із найменуванням « ІНФОРМАЦІЯ_12 », 06.06.2012 року розпочав передавати останньому різноманітну інформацію щодо громадян України.

В подальшому, незважаючи на анексію території АР Крим російською федерацією, втечу колишнього Президента України ОСОБА_16 на територію рф у супроводі ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , будучи обізнаним про вищевказані події, продовжив виконувати за грошову винагороду завдання представника іноземної організації - позаштатного працівника фсб рф ОСОБА_11 на шкоду державній безпеці України з надання інформації про громадян України, які потрапили в поле зору фсб рф, з метою їх подальшого вербувального вивчення представниками зазначених спецслужб рф.

Під час проведення підривної діяльності проти України представниками рф використовується увесь доступний інструментарій задля досягнення своїх цілей щодо повалення конституційного ладу країни, захоплення українських територій, дестабілізації внутрішньої ситуації в Україні та створення негативного іміджу України в міжнародних відносинах. З цією метою спецслужби рф здійснюють цілеспрямовану роботу щодо збору відомостей в економічній, політичній, воєнній, інформаційній сферах, в тому числі проти окремих громадян України.

Витік персональних даних громадян України може мати серйозні загрози та негативні наслідки, як безпосередньо для самих осіб, так і для національної безпеки в цілому. Загроза особистій безпеці - витік персональних даних може спровокувати ризик фізичної чи психологічної небезпеки як особисто для громадян, так і для членів їх родин.

Таким чином, в умовах збройного конфлікту, захист персональних даних стає важливим аспектом забезпечення національної безпеки, що в свою чергу свідчить наскільки публічна влада Україні відповідально ставиться до забезпечення правової та інформаційної безпеки своїх громадян, оскільки передані представникам спецслужб РФ персональні дані у подальшому можуть використовуватись зокрема й для кримінального переслідування.

Передача такого роду інформації представникам іноземної держави чи іноземної організації ставить під загрозу спричинення шкоди національній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: наданні іноземній державі, іноземній організації, її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Крім того, за викладених у клопотанні обставин, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, а саме: у несанкціонованому копіюванні інформації, яка оброблюється в автоматизованій системі, що призвело до її витоку, вчинені особою, яка має право доступу до такої інформації, вчиненого повторно.

За обставин, викладених у клопотанні, ОСОБА_7 у встановленому КПК України порядку 21.07.2025 року вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 362 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме:

- протоколом огляду матеріалів кримінального провадження №0000102 від 29.12.2023 року;

- рапортом оперативного підрозділу УКР ГУ СБ України у м. Києві та Київській області від 16.03.2023 року;

- протоколом огляду від 21.08.2023 року матеріалів кримінального провадження №0000235 за обвинуваченням ОСОБА_17 , яким зафіксовано що ОСОБА_18 є кадровим співробітником ФСБ РФ та підтримує зв`язок з ОСОБА_11 ;

- протоколом НСРД від 06.07.2025 року, в якому зафіксовано, що ОСОБА_11 передає кадровому співробітнику ФСБ РФ ОСОБА_18 , своє власне резюме, в якому зазначає, що він приймав участь у вивезенні колишнього президента України ОСОБА_16 , а також, що з 2020 року перебуває на посаді «начальник отделения служебно-боевой подготовки Службы охраны в Крыму ФСО России »;

- протоколом НСРД від 05.07.2025 року, в якому зафіксовано, що ОСОБА_7 протягом 2012-2015 років, на виконання завдань представника спеціальних служб РФ ОСОБА_11 , здійснює перевірку осіб за обліками МВС України , яку в подальшому формує у вигляді документу та передає останньому, використовуючи електрону пошту;

- протоколом огляду від 03.07.2024 року, яким зафіксовано, що ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 408 КК України;

- протоколом огляду від 17.01.2024 року, яким зафіксовано отримання грошових коштів ОСОБА_7 від ОСОБА_10 ;

- відповіддю на запит від МВС України від 30.01.2024 року, в якій зазначено посади, на яких ОСОБА_7 перебував у період з 2012 - 2015 років;

- відповіддю на запит від МВС України від 22.08.2024 року, в якій зазначено ідентифікатори співробітників МВС в системі ІГІНП, які здійснювали перевірку на виконання завдань ОСОБА_11 ;

- відповіддю на запит від НА СБ України від 12.07.2025 року;

- відповідями на доручення слідчого;

- іншими матеріалами кримінального провадження, які у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Отримані на цьому етапі досудового розслідування докази у спосіб, передбачений КПК України, обґрунтовано вказують на вірогідну причетність ОСОБА_7 до вчинення вказаних злочинів, при цьому таке цілком узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що зазначена особа могла вчинити правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі Влох проти Польщі»).

Також вказав, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_19 від 22.07.2025 року (справа № 761/30370/25, провадження № 1- кс/761/20106/2025) до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.09.2025 року, без визначення розміру застави.

Враховуючи, що завершити досудове розслідування у двомісячний строк не видається можливим внаслідок складності кримінального провадження, постановою першого заступника Генерального прокурора від 10.09.2025 року задоволено клопотання слідчого та продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 21.10.2025 року.

Необхідність продовження строку досудового розслідування до трьох місяців обґрунтовувалась доцільністю проведення значного обсягу слідчих (розшукових) та процесуальних дій, серед яких:

- отримати висновок комплексної судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи та експертизи у галузі основ національної безпеки;

- отримати висновки судової психологічної експертизи;

- провести тимчасовий доступ до речей і документів у операторів мобільного зв`язку;

- отримати відповіді на скеровані запити та доручення оперативному підрозділу у кримінальному провадженні;

- провести слідчі (розшукові) дії, направлені на встановлення інших осіб, які причетні до вчинення зазначеного кримінального правопорушення;

- встановити інших співучасників кримінального правопорушення та повідомити їм про підозру у встановленому законом порядку;

- виконати вимоги статті 290 КПК України.

Під час досудового розслідування, в тому числі шляхом проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, отримано докази того, що з високим ступенем ймовірності підозрюваний ОСОБА_7 , одержавши відомості про звернення слідчого до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Таким чином, орган досудового розслідування за погодженням з процесуальним керівником, повідомивши ОСОБА_7 про підозру, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, вважає за необхідне застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

1. Переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 обізнаний, що вчинив особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти років, з конфіскацією майна або без такої.

ОСОБА_7 обізнаний у формах і методах роботи правоохоронних органів, активно застосовував заходи конспірації щодо передачі інформації представникам РФ, тому у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, матиме змогу використовувати вказані вміння і навики для переховування від органів досудового розслідування і суду.

Окрім того, слідчий зауважив, що у березні 2025 року ОСОБА_7 виїздив за межі України.

2. Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

На цей час у кримінальному провадженні триває досудове розслідування, проводяться слідчі (розшукові) дії, встановлюються усі обставини, що мають значення для досудового розслідування; встановлюються можливі співучасники злочину; вживаються заходи щодо встановлення даних про місця проживання та перебування інших осіб, можливо причетних до вчинення злочину, де можуть зберігатися об`єкти, які були або є знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, має змогу знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

3. Незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Підозрюваний ОСОБА_7 під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення надавав інформацію представникам РФ, які на даний час переховуються від органу досудового розслідування, з якими останній, перебуваючи на свободі, зможе вільно спілкуватись та координувати свої та їх дії щодо приховування слідів вчинення кримінального правопорушення.

Більше того, у зв`язку із тим, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , має продовжуваний характер та наразі встановлюються свідки вчинення кримінального провадження, є підстави вважати, що підозрюваний в подальшому знаючи про таких осіб, може як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на них.

Таким чином, враховуючи суспільно небезпечний характер вищевказаного злочину та покарання виключно у вигляді позбавлення волі, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його судом винуватим, є всі підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконними засобами впливати на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначеного злочину, а також знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а тому з метою запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням викладених обставин, орган досудового розслідування вважає, що жоден інший більш м`який запобіжний захід, крім виключного запобіжного заходу - тримання під вартою, не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року задоволено клопотання слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , погоджене заступником начальника відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення обласними прокуратурами у кримінальних провадженнях регіональних органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000505 від 23.04.2025 року та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, терміном до 21.10.2025 року включно.

Зобов`язано керівника ДУ « Київський слідчий ізолятор » та начальника філії ДУ « Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України » в м. Києві та Київській області забезпечити проведення повного медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою отримання об`єктивних висновків про стан його здоров`я та надання необхідної медичної допомоги, з можливістю отримання відповідного лікування із залученням фахівців профільних медичних закладів за межами ДУ « Київський слідчий ізолятор ».

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати:

1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання особи під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними приписами, які регулюють застосування відповідного запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і спливу строку досудового розслідування.

Згідно вимог ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто розглядаючи клопотання органу досудового розслідування про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 362 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, слідчим суддею зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненими кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень є вірогідною, що дає підстави для продовження йому строку тримання під вартою з метою запобігання ризикам, встановленим та доведеним стороною обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування, суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Слідчим суддею, також, згідно вимог закону, досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та встановлено, що необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 оскільки слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів також враховує, що згідно ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Крім того, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень, дійшов обґрунтованого висновку про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення йому застави, з огляду на те, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Таким чином, продовживши строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначив йому розмір застави, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

З огляду на викладене, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 362 КК України.

Враховуючи те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то, з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі про те, що у клопотанні та доданих до нього матеріалах відсутні «об`єктивні відомості» та «достатні докази для підозри», слідчим не додано жодного документу, який би підтверджував обґрунтованість викладеної у клопотанні підозри; органом досудового розслідування у повідомленні про підозру ОСОБА_7 не вказано в яких діях підозрюваного проявляється мета та умисел завдати шкоди Україні та державній безпеці України, адже жодних доказів щодо отримання грошової винагороди за надання вказаної інформації до матеріалів клопотання не долучено; а також про те, що слідчий суддя не врахував, що докази, якими сторона обвинувачення обґрунтовувала клопотання про продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та повідомлення про підозру ОСОБА_7 , отримані у кримінальному провадженні з грубим порушенням встановленого порядку КПК України, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апелянта про те, що органом досудового розслідування не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, спотворити, сховати будь-яку із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні.

Посилання скаржника на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання; родинні зв`язки; стабільний соціальний статус; не має наміру та можливості виїжджати за межі України, не вчиняє протиправних дій, активно співпрацює з органами досудового розслідування, оскільки вже надавав пояснення у 2024 році з приводу обставин, які розслідуються у кримінальному провадженні, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Також, всупереч тверджень захисника в апеляційній скарзі, слідчий суддя, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував обставини, визначені ст. 178 КПК України, зокрема посилання сторони захисту щодо незадовільного стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 , та зобов`язав керівника ДУ « Київський слідчий ізолятор » та начальника філії ДУ « Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України » в м. Києві та Київській області забезпечити проведення повного медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою отримання об`єктивних висновків про стан його здоров`я та надання необхідної медичної допомоги, з можливістю отримання відповідного лікування із залученням фахівців профільних медичних закладів за межами ДУ « Київський слідчий ізолятор ».

При цьому, обґрунтованим є висновок слідчого судді про те, що надання підозрюваному ОСОБА_7 належної та достатньої медичної допомоги та додаткового медичного обстеження, не унеможливлює утримання останнього під вартою, натомість зобов`язує адміністрацію ДУ « Київський слідчий ізолятор » забезпечити підозрюваному ОСОБА_7 належне медичне обслуговування та надання медичної допомоги у обсязі, необхідному для дотримання прав останнього, гарантованих статтею 49 Конституції України та статтею 3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що слідчий суддя безпідставно не застосував щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави не заслуговують на увагу, оскільки згідно вимог кримінального процесуального закону слідчий суддя у даному випадку мав право не застосовувати до підозрюваного заставу, як альтернативу запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, який обґрунтовано визначено судом, зважаючи на доведеність обґрунтованості підозри, доведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та зважаючи на доведеність слідчим у клопотанні та прокурором у суді недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду справи по суті та їм буде надана відповідна правова оцінка з огляду на те, що слідчому судді на момент розгляду клопотання органу досудового розслідування не надається весь обсяг доказів у кримінальному провадженні та досудове розслідування триває.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, у зв`язку із чим апеляційна скарга захисника із викладеними в ній доводами задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4