ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1268/24 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1194/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Шахрайство
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

-обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою виконувача обов`язків керівника Харківської обласної прокуратури на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 березня 2025 року відносно ОСОБА_8 , -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22.05.2013 вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на два роки;

- 21.10.2013 вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі чотири роки шість місяців, на підставі ст. 70, ст. 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на два роки;

- 08.04.2015 вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за 2 ст. 296, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на чотири роки сім місяців;

- 21.05.2015 вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на чотири роки сім місяців, звільнений після відбуття строку покарання;

- 31.07.2019 вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт;

- 08.04.2021 вироком Харківського районного суду Харківської області за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки два місяці, звільнений після відбування строку покарання;

- 05.11.2024 вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на п`ять років, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на два роки,,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш сурового покарання, призначеного цим вироком, більш суровим покаранням, призначеним вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.11.2024 року, визначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбуття основного остаточного покарання, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Згідно зі ст. 76 КК України протягом іспитового строку покладено на засудженого ОСОБА_8 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Як установив суд 15 лютого 2024 року о 14 годині 31 хвилин обвинувачений ОСОБА_8 зайшов до маркету «SPAR», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Римарська, 20, разом із потерпілим ОСОБА_9 . Знаходячись у вказаному місці, у вказаний час, під час розмови обвинувачений ОСОБА_8 побачив у потерпілого ОСОБА_9 мобільний телефон марки «SAMSUNG Galaxy A04», 64 GB, IMEI 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , та у нього раптово виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме заволодіння мобільним телефоном, який належить потерпілому, який обвинувачений ОСОБА_10 визначив предметом своїх посягань. Далі, обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи у вказаному місці, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою незаконного власного збагачення, попросив у потерпілого ОСОБА_9 мобільний телефон марки «SAMSUNG Galaxy A04», з метою здійснення телефонного дзвінка, не маючи наміру повертати вказаний телефон власнику, а маючи намір заволодіти ним та розпорядитись на власний розсуд. ОСОБА_9 у свою чергу, повіривши в щирість намірів обвинуваченого ОСОБА_8 , надав останньому свій мобільний телефон марки «SAMSUNG Galaxy A04». Після чого, обвинувачений 15 лютого 2024 року о 14 годині 35 хвилин, доводячи свій злочинний умисел до кінця, утримуючи при собі вказане майно, розуміючи той факт, що потерпілий ОСОБА_9 не слідкує за ним, покинув місце скоєння злочину, тим самим заволодів вищевказаним мобільним телефоном марки «SAMSUNG Galaxy A04», вартість якого, згідно висновку експерта № 1366 від 23.02.2024 року складає 3205 грн. 00 коп. Надалі, обвинувачений розпорядився вищевказаним майном на власний розсуд, тим самим завдав потерпілому матеріальні збитки на суму 3202 грн. 00 коп..

В своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.03.2025 у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 - скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону, який не підлягає застосуванню - ст. 75 КК України, що потягло неправильне та безпідставне звільнення від відбування покарання та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 внаслідок м`якості.

Постановити свій вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 2 ст. 190 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частин вироку посилання суду на застосування при призначенні покарання ч. 4 ст. 70 КК України.

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.11.2024 виконувати окремо.

У решті вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.03.2025 стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Досліджуючи особу засудженого ОСОБА_8 встановлено, що він раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, у тому числі з застосуванням насильства. Раніше він вже звільнявся від відбування покарання з іспитовим строком, який виявився не в змозі відбути через вчинення ним нових злочинів.

За невеликий проміжок часу в кілька місяців після його звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю покарання, призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 08.04.2021, ОСОБА_8 вже вчинив декілька злочинів, а також дрібних крадіжок, кримінального покарання за якими він уникнув завдяки декриміналізації цих діянь (ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.11.2024, Фрунзенського районного суду від 06.03.2025).

ОСОБА_8 ніде не працює, отже суспільно корисною працею не займається. Засуджений фактично не пов`язаний з соціальними інститутами, які могли б сприяти його перевихованню без ізоляції від суспільства - в нього відсутня постійна робота, родина. Крім цього, ОСОБА_8 не має визначених джерел доходу - крадіжки і шахрайські дії фактично були суттєвим джерелом його доходів.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1,4 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Разом з тим, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання суд першої інстанції зазначених вимог не дотримався.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного який, він раніше судимий, судимості не зняті і не погашені в установленому законом порядку, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст. 66 КК України, визнано визнання вини та щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Разом з тим, судом належним чином не враховано, що ОСОБА_8 раніше сім разів був засуджений і переважна більшість злочинів ОСОБА_8 вчинялась проти власності з корисливих мотивів.

Обвинувачений реально відбував покарання та звільнявся від відбування покарання з випробуванням на підставі положень ст. 75 КК України, проте, через невеликий проміжок часу після звільнення знову вчиняв злочини.

Більш того, через кілька місяців після звільнення обвинуваченого з місць позбавлення волі по відбуттю покарання, призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 08.04.2021, ОСОБА_8 вже вчинив декілька кримінальних правопорушень.

Сукупність наведених обставин вказує на те, що обвинувачений не бажає ставати на шлях виправлення, а відтак звільнення його від відбування покарання не здатне досягти мети, визначеної ст. 50 КК України.

Отже, вказані районним судом підстави для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 вимог ст.75 КК України, не можуть вважатись достатніми для звільнення його від відбування покарання, оскільки відомості про особу обвинуваченого свідчать про відсутність належних та достатніх умов для застосування положень ст. 75 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_8 виявилось не ефективним засобом контролю за його поведінкою.

В той же час, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення та його наслідків колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання ніж визначив суд першої інстанції, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Відтак, вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України є необґрунтованим і таким що підлягає скасуванню з ухваленням на підставі п.4 ч. 1 ст. 420 КПК України, свого вироку з призначенням ОСОБА_8 покарання у межах санкції ч.2 ст. 190 КК України з урахуванням наведених вище даних про особу обвинуваченого.

При цьому, вирок Червонозаводського районного суду міста Харкова від 05.11.2024 року, яким ОСОБА_8 призначено покарання з подальшим застосуванням інституту звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, належить виконувати самостійно, внаслідок чого з оскаржуваного вироку підлягає виключенню із його мотивувальної та резолютивної частини, посилання суду на застосування при призначенні покарання положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Що стосується посилання захисника щодо, як на її думку, пропуску прокурором строку на апеляційне оскарження оскаржуваного вироку, то такі доводи не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно опису вкладення (арк. 187) апеляційна скарга прокурора була подана 07 квітня 2025 року, тобто в межах строку апеляційного оскарження.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 березня 2025 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді - 2 (двох) років позбавлення волі.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання суду на застосування при призначенні покарання положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.11.2024 стосовно ОСОБА_8 виконувати самостійно.

У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту виконання вироку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії цього вироку.

Головуючий

Судді