Справа № 353/664/25
Провадження № 1-кп/353/121/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Західного регіону - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Тлумач кримінальне провадження № 0000033, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.03.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, неодруженого, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, проходить війську службу за призовом під час мобілізації в Збройних Силах України на посаді старшого навідника номера обслуги мінометного розрахунку мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, учасника бойових дій, громадянина України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286-1, ч. 1 ст. 382 КК України, -

в с т а н о в и в:

Обвинувачен ий ОСОБА_4 , будучи особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, а також вчинив умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Кримінальні правопорушення було вчинено при наступних обставинах.

23.05.2023 року Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області за результатами розгляду справи № 352/912/23 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126, ч.2 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_4 винесено постанову, яка набрала законної сили 03.06.2023 року. Згідно з цією постановою ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні зазначених адміністративних правопорушень, накладене остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800,0 грн., позбавлено права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Згідно ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Однак ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем військової служби за призивом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , будучи належним чином ознайомленим з постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області № 352/912/23 від 23.05.2023 року, яка набрала законної сили 03.06.2023 року, та маючи реальну можливість виконувати її в частині позбавлення права керувати транспортними засобами, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», продовжив керувати автомобілем за наступних обставин.

Так 09.03.2025 року, приблизно о 07 год. 00 хв., військовослужбовець військової служби за призивом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що знижує увагу, швидкість реакції та унеможливлює належним чином оцінювати дорожню обстановку, керуючи автомобілем марки «BMW 316», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перевозячи в салоні цього автомобіля двох пасажирів - ОСОБА_5 та неповнолітнього ОСОБА_6 , рухався ділянкою автодороги С091418 сполученням ОСОБА_7 в напрямку с. Буківна з двохстороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, та заокруглення у ліву сторону, і знаходиться поблизу будинку № 1 по вул. Шевченка в с. Буківна Тлумацької міської територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області, тобто в межах населеного пункту. У порушення вимог ст.ст. 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1.5 Розділу 1, пп. «б» п. 2.3 Розділу 2, пп. «д» п. 2.3 Розділу 2, пп. «а» п. 2.9 Розділу 2, п. 12.1 Розділу 12 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості для руху не урахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав безпечної швидкості на даній ділянці дороги в умовах її заокруглення ліворуч по напрямку його руху, внаслідок чого без причин технічного характеру втратив керованість над вказаним автомобілем та допустив занос автомобіля, виїхав за межі проїзної частини дороги праворуч, де автомобіль зіткнувся з деревом та загорівся, внаслідок чого пасажир даного автомобіля марки «BMW 316», реєстраційний номер НОМЕР_2 , неповнолітній ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку тяжкого ступеня, крововиливом в правий боковий шлуночок, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент спричинення.

У судовому засіданні ОСОБА_4 настоював на розгляді кримінального провадження, оскільки перебуває на межі безпосереднього бойового зіткнення, однак наполягав на завершенні розгляду цього кримінального провадження. Свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286-1, ч. 1 ст. 382 КК України визнав повністю та підтвердив всі обставини, зазначені в обвинувальному акті. Зокрема ствердив, що йому було достеменно відомо, що за постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, яка набрала законної сили 03.06.2023 року, його визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, накладене остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлено права керування транспортними засобами на строком на 5 років. Однак, в порушення цієї постанови суду, він зранку 09.03.2025 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «BMW 316», в салоні якого було двоє пасажирів - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Рухаючись в с. Буківна він не впорався з керуванням та зіткнувся з деревом, внаслідок чого автомобіль загорівся. Під час ДТП його знайомий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження. Ствердив, що щиро розкаявся, більше такого вчиняти не буде, просив його суворо не карати та врахувати, що він повністю оплатив лікування потерпілого, останній до нього не має жодних претензій. Також ствердив, що він на даний час знаходиться в складі ЗСУ в районі безпосередніх бойових дій, має посвідчення УБД, бажає і надалі проходити службу в ЗСУ, а тому просив призначити йому покарання у виді 1 року службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням з його заробітної плати протягом цього періоду 10% заробітної плати на користь держави. Щодо позбавлення його права керування транспортними засобами не заперечував.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях за ч. 2 ст. 286-1, ч. 1 ст. 382 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду, в т.ч. потерпілий, також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 382 КК України - як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, та за ч. 2 ст. 286-1 КК України - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є: щире каяття, визнання вини, відшкодування збитків потерпілому.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, в стані алкогольного сп`яніння.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України є нетяжким злочином, а кримінальне правопорушення, ч. 2 ст. 286-1 КК України, є тяжким злочином. Також судом враховується індивідуальний ступінь кримінального правопорушення, спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого, а також особу обвинуваченого.

Так обвинувачений ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем проживання та служби, не перебуває на обліку в психіатричному та наркологічному кабінеті, має статус учасника бойових дій, на даний момент проходить війську службу за призовом під час мобілізації в Збройних Силах України безпосередньо в районі бойових дій, бажає і надалі захищати Батьківщину від збройної агресії рф проти України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

У досудовій доповіді Тлумацького районного сектору № 5 філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області від 20.10.2025 року зроблено висновок, що, беручи до уваги високу ймовірність вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та високий рівень небезпеки, що становить обвинувачений для суспільства, його виправлення без ізоляції від суспільства можливе, за умови встановлення йому обов`язків, передбачених ч. 3 ст. 76 КК України, а також встановлення йому обов`язку щодо пробаційної програми "Зміна кримінального мислення".

В судовому засіданні прокурор просив визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 286-1 КК України, призначити йому покарання: у виді позбавлення волі строком на 2 роки за ч. 1 ст. 382 КК України та на 4 роки позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 7 років за ч. 2 ст. 286-1 КК України. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України просив визначити обвинуваченому остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 7 років.

Потерпілий ОСОБА_6 , який на момент судового розгляду кримінального провадження уже досяг повноліття, просив розгляд справи проводити в його відсутності, про що подав суду відповідну заяву. Також просив не карати обвинуваченого суворо, не позбавляти його волі. Ствердив, що будь-яких претензій до обвинуваченого не має.

У відповідності до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З врахуванням вищенаведеного, позиції прокурора, потерпілого та обвинуваченого, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити в межах санкції ч. 1 ст. 382 КК України у виді позбавлення волі. Також суд вважає за можливе, з урахуванням декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК України з застосуванням ст. 69 КК України, а саме нижче від найнижчої межі, встановленої в цій санкції у виді 2-х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 7 років.

При цьому, за приписами ч. 1 ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Відтак, на підставі аналізу матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що перебування ОСОБА_4 на теперішній час в місцях позбавлення волі не відповідатиме вимогам реалій сьогодення, у зв`язку з чим вважає за необхідне застосувати до нього приписи ст. 58 КК України та замінити покарання у виді позбавлення волі на службове обмеження для військовослужбовців із відрахуваннями 20% із суми грошового забезпечення в дохід держави.

Визначене таким чином остаточне покарання у виді службового обмеження не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним) і пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Оскільки ОСОБА_4 є діючим військовослужбовцем, приймає участь у відсічі збройної агресії рф проти України, безпосередньо приймає участь у бойових діях, враховуючи вище викладені обставини справи та особу винного, його бажання продовжувати військову службу, позицію потерпілого, який просив не позбавляти ОСОБА_4 волі, суд дійшов висновку про можливість призначення йому покарання саме у виді службового обмеження з відрахуванням у дохід держави відповідних відсотків з його грошового забезпечення.

При цьому суд вважає, що з огляду на продовження воєнного стану в Україні, високої необхідності держави у військовослужбовцях, саме таке покарання надасть можливість обвинуваченому продовжувати проходити військову службу, та шляхом відрахування в дохід держави частини його грошового забезпечення принести більшу суспільну користь.

На думку суду, саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

До аналогічної точки зору щодо можливості застосування ст. 58 КК України дійшов Верховний суд при розгляді касаційної скарги по справі № 183/10161/23.

Підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 судом не встановлено.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

За відсутності заборон визначених зазначеною нормою, раніше обраний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту автомобіля марки «BMW 316 ТІ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким на час ДТП керував ОСОБА_4 , власником якого є ОСОБА_8 , встановлений ухвалою слідчого судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 12.03.2025 року, слід скасувати.

Питання речових доказів суд вирішує керуючись правилами, викладеними в ст. 100 КПК України. Цивільний позов до обвинуваченого не пред`являвся.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Тому, з врахуванням наведеного, з ОСОБА_4 слід стягнути процесуальні витрати на користь держави за залучення експертів для проведення експертизи згідно довідок експертної установи в сумі 5857,80 грн., в т.ч.: 3183,60 грн. за експертизу N СЕ-19/109-25/4413-ІТ від 21.03.2025 року, 2674,20 грн. - за експертизу N СЕ-19/109-25/7963-ІТ від 28.05.2025 року .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 370, 373-375 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 286-1 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 382 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 7 (сім) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 7 (сім) років.

На підставі ч. 1 ст. 58 КК України замінити основне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 2 роки на 2 роки службового обмеження з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків грошового забезпечення.

Арешт, накладений на підставі Ухвали слідчого судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 12.03.2025 року, на автомобіль марки «BMW 316 ТІ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , в частині права на відчуження, розпорядження та користування майном, який вилучено в ході огляду місця події на ділянці дороги у с. Буківна по вул. Шевченка, Івано-Франківського району Івано-Франківської області, 09.03.2025 року, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія номер НОМЕР_4 від 06.09.2022 року належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_1 , яким на момент ДТП керував ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , - скасувати.

Після набрання вироком законної сили речовий доказ - автомобіль марки «BMW 316 ТІ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія номер НОМЕР_4 від 06.09.2022 року належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_1 , - повернути власнику - ОСОБА_8 .

Стягнути з ОСОБА_4 користь держави 5857,80 грн. (п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят сім гривень 80 копійок) процесуальних витрат.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського Апеляційного суду через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вручити сторонам кримінального провадження копію вироку негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

ГоловуючийОСОБА_9