УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2026 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000209 від 15.10.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, оскільки при його направленні дотримані вимоги щодо підсудності, підстави для повернення обвинувального акту, закриття провадження у справі не вбачається.

Обвинувачений та його захисник у підготовчому судовому засіданні не заперечували проти призначення судового розгляду.

Обвинувальний акт складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України, підсудний Київському районному суду м. Харкова.

Підстав для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, судом не встановлено.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд вважає можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000209 від 15.10.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Крім того, у судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання, в якому просив скасувати ОСОБА_3 застосований до нього запобіжний захід у вигляді застави. Під час обґрунтування клопотання захисник уточнив клопотання та остаточно просив суд змінити застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді застави на особистео зобов`язання, посилаючись на положення ч. 3 ст. 315 КПК України. На підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2025 року до ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою внесення застави у розмірі 35 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 105 980 (сто п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) гривень. Строк дії вказаної ухвали у частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою встановлено до 22 грудня 2025 року, а у частині дії обов`язків, покладених на обвинуваченого, два місяці з моменту звільнення з-під варти у разі внесення визначеної ухвалою слідчого судді суми застави. У подальшому на розрахунковий рахунок ТУ ДСА в Харківській області була внесена сума застави за обвинуваченого ОСОБА_3 . Станом на дату проведення підготовчого судового засідання у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосований запобіжний захід у вигляді застави. З клопотанням про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого (підозрюваного) у зв`язку із внесенням застави, сторона обвинувачення не зверталася, а тому запобіжний захід подовжено не було. Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи обізнаним про те, що строк дії застосованого до нього запобіжного заходу продовжений не був, продовжує сумлінно виконувати свої обов`язки, передбачені ст. 42 КПК України. Під час досудового розслідування ризики, які стали підставою для застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу, не знайшли свого підтвердження. Так, ОСОБА_3 під час досудового розслідування за першим викликом з`являвся до слідчого, впродовж короткого проміжку часу ознайомився з матеріалами кримінального провадження, що свідчить про його належну процесуальну поведінку. З огляду на зазначені вище обставини просив судзадовольнити клопотання про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання про зміну запобіжного заходу підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту, оскільки запобіжний захід у виді застави є безстроковим, і станом на теперішній час його дію не припинено. Вказав, що внесена сума застави забезпечує належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, вивчивши подане клопотання, суд вважає за доцільне зазначити таке.

Суд встановив, що під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, несеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000209 від 15.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, до підозрюваного ОСОБА_3 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2025 року застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, яка 27 жовтня 2025 року була внесла на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі ст. 176 КПК України запобіжними заходами зокрема є: тримання під вартою та застава.

За змістом ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вимогами ч. 4 ст. 202 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Положення ч. 8 ст. 182 КПК України передбачають, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

З аналізу вказаних положень слідує, що з моменту внесення застави на підозрюваного покладаються обов`язки, визначені ухвалою слідчого судді, судді строком на два місяці, а також окремо обов`язок з`являтись за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, який також забезпечується з цього моменту заставою. Отже не продовження обов`язків, визначених в ухвалі суду, не тягне за собою припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України.

Кримінальним процесуальним законом передбачене визначення строку дії виключно для запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою та домашнього арешту, а також обов`язків, передбачених ч. 5, 6 ст. 194 КПК України. Щодо інших запобіжних заходів КПК України не містить застережень щодо строку їх дії, не визначає порядку його продовження та, відповідно, не покладає на слідчого суддю, суд обов`язок зазначати такий строк в ухвалі про застосування запобіжного заходу (строк дії ухвали).

З аналізу викладеного слідує, що закінчення строку дії покладених на підозрюваного (обвинуваченого) слідчим суддею, судом обов`язків, не припиняє дію альтернативного запобіжного заходу (яким в даному випадку є застава) і не є підставою або умовою повернення визначеної в ухвалі про застосування запобіжного заходу внесеної застави.

Згідно з ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосований запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, у тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Запобіжний захід може бути змінений, коли це виправдовується обставинами справи, зумовленими виникненням нових обставин після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, а також виявленням тих, які існували раніше, але про які не було відомо сторонам на час прийняття рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що їх було взято до уваги при обранні (продовженні) запобіжного заходу, а саме змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення. Тож, загальною вимогою щодо змісту клопотання про зміну запобіжного заходу є зазначення в ньому нових обставин, які не були предметом судового розгляду при застосуванні запобіжного заходу у порядку ст. 194 КПК України.

При цьому кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, а ст. 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

На переконання суду, зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

При цьому, зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Відповідно до. 4 ст. 201 КПК України клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

За змістом положень ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань та виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

Підставою застосування запобіжного заходу, згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При цьому, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним, обвинуваченим зазначених дій.

Так, Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Згідно з вимогами положень ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ч. 5 ст. 132 КПК України встановлено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.

Зі змісту ст. 194 КПК України вбачається, що запобіжний захід може бути застосований до особи виключно у випадку, якщо доведено обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З аналізу вищезазначених положень слідує, що для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, остання повинна довести те, що обставини, наведені у ст. 194 КПК України, та які враховувались судом при застосуванні запобіжного заходу, зникли або ж суттєво зменшилась їх вага.

Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2025 року до ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою внесення застави у розмірі 35 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 105 980 (сто п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) гривень.

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що суд, вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 дійшов висновку, що зібрані під час досудового розслідування докази, надані до суду вказують на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість запобігання спробам підозрюваним: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно вплинути на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що суд вивчав особу обвинуваченого та можливість застосування стосовно ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою для запобігання вищезазначених ризиків. Однак, з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обставин вчинення інкримінованого обвинуваченому діяння, як воно сформульоване стороною обвинувачення, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання останнього винуватим у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність ризиків передбачених п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, суд дійшов висновку, що альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому дійшов висновку, що достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зможе саме запобіжний захід у вигляд тримання під вартою з визначеною сумою застава у розмірі 35 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 105980 грн.

Отже, під час ухвалення вищевказаного судового рішення було з`ясовано всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування (продовження) до обвинуваченого відповідного запобіжного заходу, зокрема характер та обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому діяння, тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, особу обвинуваченого та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

В обґрунтування необхідності зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 захисник посилається на наступні обставини: відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України; бездоганну поведінку обвинуваченого, який жодного разу не порушив покладені на нього процесуальні обов`язки.

Оцінивши доводи сторони захисту у контексті твердження щодо відсутності ризиків, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Суд, перевіряючи актуальність зазначених слідчим суддею ризиків, бере до уваги те, що обставини, які були враховані судом, та якими була обґрунтована їх першочергова наявність, продовжують існувати станом на момент розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу та у своїй сукупності є вагомими. Вказане, з урахуванням відсутності доказів протилежного, підтверджує продовження існування вказаних ризиків.

Ризик переховування є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними з цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і зокрема, суворістю передбаченого покарання - кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 369-2 КК України, інкриміноване ОСОБА_3 , передбачає виключно покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу. На даний час у вказаному кримінальному провадженні свідки не допитані.

Суд погоджується з відсутністю ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки усі письмові та речові докази у вказаному кримінальному провадженні стороною обвинувачення зібрані.

Враховуючи вищевикладене, ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставо для застосування до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу, не зникли та продовжують існувати, хоча з часом і зменшились незначною мірою.

Належна процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 , на яку посилається сторона захисту, не свідчить про відсутність встановлених ризиків, а навпаки вказує на те, що застосований запобіжний захід у вигляді застави у визначеному розмірі є таким, що достатньою мірою гарантує належну поведінку ОСОБА_3 у кримінальному провадженні.

При цьому відомості, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема його належну процесуальну поведінку під час досудового та судового провадження, безумовно враховуються судом і хоча такі вказують на зниження до певної міри ризику переховування обвинуваченого від суду, проте не виключають його.

Надаючи оцінку таким обставинам, суд вважає, що вони не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені судом ризики та спростувати його висновки щодо необхідності застосування запобіжного заходу саме у виді застави у розмірі 35 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 105980 грн.

Суд зазначає, що факти сумлінного дотримання обвинуваченим упродовж покладених на нього процесуальних обов`язків під час судового розгляду у кримінальному провадженні не нівелює вищезазначених обставин за відсутності нових обставин, які обґрунтовували б зменшення ризиків, тобто не є тією обставиною, яка свідчить про необхідність зміни запобіжного заходу у вигляді застави на особисте зобов`язання.

На переконання суду, на даному етапі судового провадження запобігти ризикам кримінального провадження із застосуванням запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, зважаючи на встановлені на цьому етапі судового провадження ризики, може виявитися неефективним, враховуючи складність даного кримінального провадження, соціальний інтерес до злочину, наслідки, пов`язані з вчиненням інкримінованого обвинуваченому кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу стороною захисту суду не надано переконливих доказів, які б обумовили зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 . За таких обставин у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 336 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000209 від 15.10.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, у відкритому судовому засіданні на 29 січня 2026 року на 14 годину 00 хвилин.

У судове засідання викликати сторони кримінального провадження.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складений 22 січня 2026 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1