Справа № 314/527/25
Провадження № 1-кп/314/585/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2025 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000727 від 05.11.2024 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Бозкуль, Комсомольського району, Кустагнайської області, Кахзахстан, громадянина України, освіта средня спеціальна, розлучений, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, працює охоронцем в АТ «ЗапоріжГаз», який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_6 ,

неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

04.11.2024, приблизно о 18 год 30 хв, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ВАЗ 211340 р.н. НОМЕР_2 здійснював рух по автодорозі «Запоріжжя - Донецьк» у напрямку м. Запоріжжя.

Під час руху по вказаній автодорозі, в районі нерегульованого пішохідного переходу, водій ОСОБА_3 , маючи технічну можливість уникнути ДТП шляхом гальмування, не надавши дорогу пішоходу, допустив наїзд на ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину з права-наліво в напрямку руху автомобіля.

В результаті наїзду пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, з якими доставлена до медичного закладу.

Своїми діями водій ОСОБА_3 , порушив вимоги п.п. 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

-п. 12.3: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

-п. 18.1: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»

Невиконання водієм ОСОБА_3 вимог п. 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП №СЕ-19/108-25/1161-ІТ від 22.01.2025 року, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із висновком експерта №2169п від 20.12.2024, у ОСОБА_7 наявні тілесні ушкодження у вигляді: «закритий перелом лівої малогомілкової кістки сам за собою кваліфікується як тілесне ушкодження СЕРЕДНЬОЇ тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Тілесне ушкодження утворилося від дії тупого предмета (предметів). Давність утворення тілесного ушкодження не суперечить терміну, зазначеному в обставинах справи».

Досудовим слідством дії ОСОБА_3 кваліфіковані, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з обвинувальним актам за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст.286 КК України.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 .

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений визнав свою вину повністю та підтвердив вчинення ним даного кримінального правопорушення при викладених вище обставинах.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, так як проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому, судом було з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, та в судовому засіданні встановлена відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Аналіз та оцінка приведених доказів в сукупності, приводить суд до переконання доведеності вини обвинуваченого.

Статті Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_3 .

Дії обвинуваченого за фактом керування автомобілем з порушенням правил безпеки дорожнього руху, яке мало місце 04.11.2024 року, близько 18-30 години, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття.

Обставинами, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому суд визнає вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Мотиви призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд виходить з наступних обставин.

При визначенні покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого кримінального правопорушення та відповідно до розділу Особливої частини КК України є кримінальним правопорушенням проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я, рівень культури та освіти, його соціально - психологічні риси. Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він має середню спеціальну освіту, розлучений, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, працює охоронцем в АТ «ЗапоріжГаз», на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, на військовому обліку не перебуває, раніше не судимий.

При призначенні виду покарання обвинуваченому, суд виходить із змісту ст.ст. 50, 65 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, з врахуванням особи обвинуваченого, враховуючи характер кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючої та обтяжуючої покарання обставин, його наслідки для потерпілих та інші обставини, суд приходить до висновку, що повинно бути призначено основне покарання у вигляді обмеження волі в межах передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, із застосуванням випробування, відповідно до ст. ст. 75 - 78 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Суд також вважає за необхідне призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Потерпілою особою від кримінального правопорушення є неповнолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м.Вільнянськ, Запорізького району, Запорізької області, українка, громадянка України, має не повну середню-професійну освіту, студентка 2-го курсу Федорівського центру неповної професійної освіти, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 залучена її матір - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник потерпілої особи ОСОБА_6 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявила цивільний позов до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , моральну шкоду у розмірі 200 000 грн., який мотивує тим, що протиправними діями обвинуваченого її доньці спричинено моральну шкоду, оскільки вона внаслідок протиправної поведінки щодо неї з боку обвинуваченого зазнала фізичного болю та страждань під час отримання тілесних ушкоджень.

Вирішуючи цивільні позов, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема,якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з ст. 1168 ЦК України,моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 752/17832/14-ц.

Обвинувачений ОСОБА_3 в ході судового розгляду цивільний позов потерпілої визнав частково, пославшись на те, що не заперечує факту спричинення моральної шкоди, але не згодний з визначеним нею розміром моральної шкоди, вважає його перебільшеним.

З`ясувавши та оцінивши усі обставини даної справи, дослідивши надані суду докази на їх підтвердження, суд вважає встановленим та доведеним, що потерпілій ОСОБА_7 внаслідок ДТП, яке сталося з вини обвинуваченого ОСОБА_3 , спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, отриманням нею в ДТП тілесних ушкоджень, знаходженням протягом тривалого часу на лікуванні, переживаннях з приводу пошкодження здоров`я, який вона перенесла у зв`язку із спричиненими травмами.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_9 , суд відповідно до ст.23 ЦК України враховує характер правопорушення дорожня-транспортна пригода за участю водія і пішохода, де, по зрівнянню з водієм, пішохід є найменш захищеним. При цьому, в першу чергу, на водія покладається обов`язок забезпечити дотримання правил безпеки руху. Вказаних вимог водій ОСОБА_3 не дотримався і допустив порушення Правил дорожнього руху, які суд вважає грубими. В результаті даної ДТП піддане небезпеці здоров`я людини.

Також суд враховує ступень тяжкості тілесних ушкоджень, які отримала потерпіла у наслідок вищевказаної ДТП, х кількість, глибину та тривалість душевних страждань потерпілої, погіршення її здібностей та позбавлення у певний час можливості їх реалізації, а саме те, що вона перенесла фізичний біль та сильні душевні хвилювання у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, що однозначно спричинило психоемоційний стрес.

Суд вважає, що вказані наслідки ДТП з вини обвинуваченого призвели до значного порушення звичного способу життя потерпілої і вона була вимушена докладати значних додаткових зусиль для його організації та відновлення свого фізичного та душевного стану.

На переконання суду, розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, має бути достатнім насамперед для можливості відновлення потерпілою звичного для неї повноцінного та нормального ритму життя, з врахуванням її молодого віку, сімейного стану, а також тривалої непрацездатності, що пов`язана з отриманими нею внаслідок ДТП травмами. При цьому, моральна шкода за своїм змістом не повинна бути способом вирішення всіх майбутніх можливих побутових і не тільки проблем.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам.

Разом з цим, суд враховує і матеріальний стан обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме те, що він працює. Достовірних доказів про вкрай незадовільний стан здоров`я та наявність у нього утриманців обвинувачений не надав.

Виходячи з вищевказаних обставин, тяжкості наслідків, що настали, а також ступеня фізичних та душевних страждань потерпілої у зв`язку з цим, принципу розумності, виваженості і справедливості, враховуючи, що на момент судового розгляду завдану потерпілій шкоду взагалі не компенсовано,суд вважає, що співмірною з моральними стражданнями, які заподіяні потерпілій, є сума 40 000,00 грн., яку слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої. Визначену потерпілою суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000,00 грн., суд вважає перебільшеною.

Розподіл процесуальних витрат суд здійснює згідно ст. 124 КПК України.

Речові докази вирішуються в порядку ст. 100 КПК України.

Матеріали кримінального провадження, долучені прокурором, які є письмовими доказами по справі, слід залишити в матеріалах судової справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369 - 380 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 1(один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням терміном 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом строку випробування обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Захід забезпечення кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів загальною вартістю, що складає 9550 гривень 80 копійок.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відшкодування моральної шкоди, у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок.

Відповідно до положень ч.4 ст. 174 КПК України скасувати: арешт на автомобіль ВАЗ 211340, державний номер НОМЕР_2 , який накладений ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 05.11.2024.

Речові докази:

-автомобіль ВАЗ 211340, державний номер НОМЕР_2 - повернути ОСОБА_3 ;

Матеріали кримінального провадження, долучені прокурором, які є письмовими доказами по справі, слід залишити в матеріалах судової справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_10

04.09.2025