У Х В А Л А

Іменем України

27 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду клопотання старшого слідчого СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_4 , про арешт майна.

Клопотання мотивоване тим, що слідчим відділом Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000294 від 20.06.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 369-2, ч. 1 ст. 114-1 КК України, в ході здійснення якого, з метою забезпечення конфіскації як виду покарання, виникла необхідність в накладенні арешту на майно власником якого являється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак попередньо суду надано матеріали кримінального провадження та копії документів на обґрунтування клопотання.

Відповідно до частини другої статті 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З огляду на наведене, з метою забезпечення арешту майна, підозрювана не повідомлялася про розгляд даного клопотання.

Відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи те, що учасники процесуальної дії в судове засідання не з`явились, слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.

Дослідивши вказане клопотання та додані до нього матеріали слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. (ч. 2 ст. 170 КПК)

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000294 від 20.06.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 369-2, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у червні 2025 року (точна дата і час не встановлено, але не пізніше 20.06.2025) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи базову середню освіту, вирішив вступити до навчального закладу на денну форму навчання з метою отримання відстрочки від мобілізації у зв`язку із введенням на території України воєнного стану, пов`язаного із повномасштабною збройною агресією російської федерації. З цією метою ОСОБА_6 здійснив телефонний дзвінок та домовився про зустріч з директором Могилів-Подільської філії державного навчального закладу «Професійний ліцей сфери послуг м. Хмільник» (, місто Могилів-Подільський, вулиця Покровська, 8, Вінницька область) (далі Ліцей) ОСОБА_7 , з метою отримати інформацію щодо вступу у навчальний заклад, директором якого остання являлась.

У подальшому, 02.07.2025, у ході особистої зустрічі між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що відбулася у робочому кабінеті останньої, за адресою: м. Могилів-Подільський, вул. Покровська, 8, директор ОСОБА_8 , ознайомившись з документами ОСОБА_6 , повідомила про неможливість вступу ОСОБА_6 до підпорядкованого їй навчального закладу. При цьому, у зазначений час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на отримання неправомірної вигоди для себе за здійснення впливу на посадових осіб іншого навчального закладу з метою зарахування ОСОБА_6 на навчання.

З метою реалізації свого протиправного умислу, цього ж дня 02.07.2025, ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_6 , що вона має можливість посприяти у зарахуванні ОСОБА_6 до іншого навчального закладу. При цьому, ОСОБА_7 , діючи з метою незаконного збагачення, висунула протиправну вимогу про те, що для прийняття ОСОБА_6 до іншого навчального закладу денною формою навчання, необхідно надати їй неправомірну вигоду у розмірі близько 20 000 гривень за здійснення впливу на посадових осіб навчального закладу, в якому останній у подальшому мав навчатись.

В свою чергу, ОСОБА_6 на вимоги ОСОБА_7 погодився, оскільки був переконаним, що за інших умов він може бути не зарахованим до будь-якого з навчальних закладів, у зв`язку з чим надав ОСОБА_7 усі документи, необхідні для вступу до навчального закладу.

Після цього ОСОБА_7 звернулася до своєї знайомої ОСОБА_5 , яка відповідно до наказу №96-К від 13.11.2017 перебуває на посаді 0,5 ставки лаборанта з доплатою в розмірі 50% посадового окладу архіваріуса Могилів-Подільського монтажно-економічного фахового коледжу, та 03.07.2025 близько 14:51 год. у ході телефонної розмови запитала про можливість зарахування на навчання ОСОБА_6 до вказаного закладу з метою отримання відстрочки від мобілізації. У подальшому, 07.07.2025 близько 09:15 год. у ході телефонної розмови ОСОБА_5 повідомила ОСОБА_7 про можливість зарахування ОСОБА_6 до Могилів-Подільського монтажно-економічного фахового коледжу та попросила передати їй усі необхідні документи на ОСОБА_6 .

За невстановлених слідством обставин, у період з 07.07.2025 до 10.07.2025 ОСОБА_7 надала ОСОБА_5 особисті документи ОСОБА_6 для вступу до навчального закладу. 10.07.2025 близько 14:04 год. ОСОБА_5 порадила ОСОБА_7 знайти особу, яка зможе скласти вступні іспити замість ОСОБА_6 , та повідомила, що члени приймальної комісії будуть проінформовані.

На вказану пораду ОСОБА_7 погодилася та звернулася до свого знайомого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який 17.07.2025 близько 09:00 год. прибув до приймальної комісії Могилів-Подільського монтажно-економічного фахового коледжу під анкетними даними ОСОБА_6 та успішно склав вступні іспити від його імені.

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 особисто іспити не складав та співбесіди у приймальній комісії не проходив. Разом з тим, згідно Довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, ОСОБА_6 зарахований до Могилів-Подільського монтажно-економічного фахового коледжу, дата початку здобуття освіти 01.09.2025, дата завершення 30.06.2028, наказ про зарахування №123 від 30.07.2025.

17.07.2025 о 12:21 год. ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу на незаконне збагачення, зателефонувала ОСОБА_6 та повідомила про його успішну здачу вступних іспитів, висловивши протиправну вимогу про перерахунок грошових коштів у сумі 19 500 грн на свій банківський рахунок № НОМЕР_2 через додаток «WhatsApp».

ОСОБА_6 погодився на вимогу ОСОБА_7 та, діючи під контролем правоохоронних органів, 22.07.2025 у період часу з 11:15 до 11:20 за допомогою мобільного терміналу АТ «КБ ПриватБанк» здійснив перерахунок 19 500 грн на банківську картку № НОМЕР_2 , належну ОСОБА_7

03.09.2025 близько 11:46 год. ОСОБА_7 зателефонувала до ОСОБА_6 та повідомила про його зарахування за бюджетною програмою на денну форму навчання за спеціальністю «Облік і оподаткування», висловивши протиправну вимогу щодо додаткового перерахунку 8 000 грн за вплив на посадових осіб коледжу.

04.09.2025 о 13:00 ОСОБА_6 , отримавши від ОСОБА_7 необхідні довідки про зарахування, діючи під контролем правоохоронних органів, за допомогою мобільного терміналу АТ «КБ ПриватБанк» перерахував 8 000 грн на банківську картку № НОМЕР_2 , належну ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді 0,5 ставки лаборанта та отримуючи доплату в розмірі 50% посадового окладу архіваріуса, своїми порадами та вказівками сприяла ОСОБА_7 у період з 02.07.2025 по 17.07.2025 у здійсненні впливу на невстановлених посадових осіб коледжу, відповідальних за зарахування осіб на навчання, з метою прийняття рішення про зарахування ОСОБА_6 .

За результатами розслідування, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженці м. Могилів-Подільський, Вінницька область, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянці України, раніше не судимій, 10.09.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Проаналізувавши зміст доданих до клопотання документів слідує висновок, що на час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, є обґрунтованою.

Обгрунтовуючи клопотання слідчим зазначається про те, що метою накладення арешту на майно підозрюваної є конфіскація майна, як виду покарання.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Так, санкцією ч. 3 ст. 369-2 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №453213331 від 22.11.2025 встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має у приватній власності:

-1/2 частки земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0061, розташованої за адресою: Тернопільська область, Теребовлянський район, Семиківська сільська рада;

-1/2 частки земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0281, розташованої за адресою: Тернопільська область, Теребовлянський район, Семиківська сільська рада.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Таким чином, з метою унеможливлення подальшого відчуження майна на час досудового розслідування та забезпечення його схоронності, врахувавши те, що вищевказане майно належить особі, щодо якої судом може бути призначено покарання у виді конфіскації майна, а відтак з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, клопотання слідчого про арешт майна підлягає задоволенню частково.

В той же час, відповідно до пунктів 5, 6 частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, слідчий суддя вважає, що арешт на майно, а саме:

-1/2 частки земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0061, розташованої за адресою: Тернопільська область, Теребовлянський район, Семиківська сільська рада;

-1/2 частки земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0281, розташованої за адресою: Тернопільська область, Теребовлянський район, Семиківська сільська рада, слід накласти шляхом заборони розпорядження вказаними об`єктами нерухомого майна, однак без позбавлення власника та користувачів права використання вказаного майна.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на майно, що належить підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а саме на:

-1/2 частки земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0061, розташованої за адресою: Тернопільська область, Теребовлянський район, Семиківська сільська рада;

-1/2 частки земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0281, розташованої за адресою: Тернопільська область, Теребовлянський район, Семиківська сільська рада, шляхом заборони розпорядження вказаними об`єктами нерухомого майна, однак без позбавлення власника та користувачів права використання вказаного майна.

Виконання та контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3

Зобов`язати старшого слідчого СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 повідомити заінтересованих осіб про накладання арешту на вищевказане майно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: