Справа № 199/7999/24
УХВАЛА

Іменем України

24 жовтня 2025 року місто Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ ВП №1 Дніпровського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні за №0000886 внесеного до ЄДРДР 11.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Амур-Нижньодніпровського районного суду надійшло клопотання слідчого СВ ВП №1 Дніпровського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні за №0000886 внесеного до ЄДРДР 11.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлена особа у 20192020 роках, заволоділа правом на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , неповнолітньої ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5 .

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_4 пояснила, що під час збирання документів для отримання соціальної допомоги для неї та її малолітнього брата ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її опікун ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дізналась, що квартира АДРЕСА_1 , в якій вони з братом зареєстровані, продана у 20192020 роках ОСОБА_7 , за договорами купівлі-продажу. Договори посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_8 .

Будучи допитаною в якості законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 показала, що вона на підставі розпорядження № 167-p від 29.06.2021року призначена піклувальником ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та на підставі Розпорядження від 29.06.2021 року № 168-р призначена опікуном ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При розгляді цивільної справи 199/2051/23 у Амур-Нижньодніпровському районного суду м. Дніпропетровська де ОСОБА_6 є позивачем, приватним нотаріусом ОСОБА_8 надано довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, сформовані 06 грудня 2019 року за № 13797 та 07 травня 2020 року за № 5578 Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, які були підставою для укладання договорів купівлі-продажу 3/8 та 5/8 частки квартири АДРЕСА_1 . У вказаних довідках немає відомостей про зареєстрованих на той момент у квартирі неповнолітніх осіб. Довідка № 5578 підписана заступником начальника відділу ОСОБА_9 та спеціалістом 1 категорії ОСОБА_10 . Довідка № 13797 підписана заступником начальника відділу ОСОБА_9 та спеціалістом 1 категорії ОСОБА_11 .

Допитана в якості свідка заступник начальника відділу державний реєстратор відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради ОСОБА_9 повідомила, що сформовані 06 грудня 2019 року № 13797 та 07 травня 2020 року за № 5578 довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_2 , вона, як уповноважена особа не підписувала.

Допитана в якості свідка головний спеціаліст відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради ОСОБА_10 повідомила, що сформовану 07 травня 2020 року за № 5578 довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_2 , як виконавець вона не підписувала.

Також встановлено, що довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_2 , сформовані 06 грудня 2019 року № 13797 та 07 травня 2020 року за № 5578 Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради не надавались.

Таким чином є всі підстави вважати, що договір купівлі-продажу 3/8 та 5/8 частки квартири АДРЕСА_1 , укладений на підставі підроблених документів.

Так, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_7 перейшла за договором купівлі-продажу від 29.07.2025 у власність до ОСОБА_12 .

Підставою для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно є той факт, що вона є речовим доказом в даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

В судове засідання слідчий не з`явився, надавши заяву про розгляд заявленого клопотання про арешт майна без його участі.

Прокурор в судове засідання не з`явилась підтримала клопотання, просила його задовольнити.

Власник майна в судове засідання повідомлена належним чином не з`явилась.

Вивчивши подане клопотання та додатки до нього, докази, якими обґрунтовується необхідність накладення арешту на майно, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні поданого клопотання, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що невстановлена особа у 20192020 роках, заволоділа правом на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , неповнолітньої ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5 .

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_4 пояснила, що під час збирання документів для отримання соціальної допомоги для неї та її малолітнього брата ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її опікун ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дізналась, що квартира АДРЕСА_1 , в якій вони з братом зареєстровані, продана у 20192020 роках ОСОБА_7 , за договорами купівлі-продажу. Договори посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_8 .

Будучи допитаною в якості законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 показала, що вона на підставі розпорядження № 167-p від 29.06.2021 року призначена піклувальником ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та на підставі Розпорядження від 29.06.2021 року № 168-р призначена опікуном ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При розгляді цивільної справи 199/2051/23 у Амур-Нижньодніпровському районного суду м. Дніпропетровська де ОСОБА_6 є позивачем, приватним нотаріусом ОСОБА_8 надано довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, сформовані 06 грудня 2019 року за № 13797 та 07 травня 2020 року за № 5578 Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, які були підставою для укладання договорів купівлі-продажу 3/8 та 5/8 частки квартири АДРЕСА_1 . У вказаних довідках немає відомостей про зареєстрованих на той момент у квартирі неповнолітніх осіб. Довідка № 5578 підписана заступником начальника відділу ОСОБА_9 та спеціалістом 1 категорії ОСОБА_10 . Довідка № 13797 підписана заступником начальника відділу ОСОБА_9 та спеціалістом 1 категорії ОСОБА_11 .

Допитана в якості свідка заступник начальника відділу державний реєстратор відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради ОСОБА_9 повідомила, що сформовані 06 грудня 2019 року № 13797 та 07 травня 2020 року за № 5578 довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_2 , вона, як уповноважена особа не підписувала.

Допитана в якості свідка головний спеціаліст відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради ОСОБА_10 повідомила, що сформовану 07 травня 2020 року за № 5578 довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_2 , як виконавець вона не підписувала.

Також встановлено, що довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_2 , сформовані 06 грудня 2019 року № 13797 та 07 травня 2020 року за № 5578 Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради не надавались.

Таким чином є всі підстави вважати, що договір купівлі-продажу 3/8 та 5/8 частки квартири АДРЕСА_1 , укладений на підставі підроблених документів.

Так, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_7 перейшла за договором купівлі-продажу від 29.07.2025 у власність до ОСОБА_12 .

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Як визначено ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів, звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна слідчим зазначається, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів. Крім того, необхідність проведення ряду експертиз та інших слідчих (розшукових) дій відносно вищезазначеного майна.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Вирішуючи клопотання суд враховує, що предмети, матеріальні об`єкти, які, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять інші відомості, з урахуванням вимог ст. 98 КПК України є речовими доказами, оскільки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Правовою підставою для арешту зазначеного майна є п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України збереження речових доказів. Арешт зазначеного майна є розумним та співмірним із завданням кримінального провадження і вищенаведені конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає над приватними інтересами особи, яка є володільцем зазначеного майна.

В розумінні вимог ст. 132 КПК України слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції").

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дізнавачем під час складення даного клопотання про арешт майна не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із приписами ст. ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 1 КПК України, дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

Слідчим суддею не встановлено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу з огляду на надані до клопотання документи, тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 107, 110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №1 Дніпровського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні за №0000886 внесеного до ЄДРДР 11.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України, - відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

24.10.2025 місто Дніпро