Провадження 11-кп/824/2812/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.111 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 12 грудня 2025 року.

Дане рішення мотивовано тим, що ризики, які були констатовані при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою не припинили свого існування, а саме, ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Судом при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу враховано, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, при доведенні провини за який їм загрожує покарання від 15 років позбавлення волі до довічного ув`язнення з конфіскацією майна. Також судом враховано особу обвинувачених, а саме їх вік, стан здоров`я, сімейний стан, характеристики, інформацію про попередні судимості. Окрім того, судом взято до уваги тяжкість кримінального правопорушення, який інкримінується обвинуваченим та міра покарання, яка їм загрожує у разі доведення вини. Також судом враховано підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченим злочину і суспільний резонанс, а також те, що злочин, у якому обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є злочином проти основ національної безпеки України, і саме наведені та зазначені вище обставини у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок, про наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризиків - переховування від суду та продовження злочинної діяльності, також аналіз зазначених обставини дають суду можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою змозі забезпечити уникненню цих ризиків. Окрім цього, суд взяв до уваги, що відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діяли узгоджено із особою матеріали відносно якої виділено в окреме провадження та представником спеціальних служб РФ "ОСОБА_8", і якщо це відповідає дійсності та буде доведено належними доказами за результатами судового розгляду, то перебуваючи на волі, враховуючи триваючу агресію РФ проти України, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть продовжити координацію своїх дій із вказаними особами, як з метою уникнення кримінальної відповідальності ними самими, так і з метою прикриття злочинної діяльності вказаних осіб, а також продовження злочинної діяльності. Також ОСОБА_6 так і ОСОБА_7 до затримання не працювали, і скрутне матеріальне становище може бути додатковим стимулом до вчинення кримінальних правопорушень. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який судом не встановлено.

В апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_6 вказано на незаконність та необгрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обгрунтування скарги вказав на те, що суд не навів переконливих доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. На переконання обвинуваченої, наведені прокурором ризики, є безпідставними та неаргументовані прокурором. Також обвинувачена зазначила, що не має наміру переховуватися від суду, а навпаки - активно бере участь у всіх судових засіданнях. Крім того, звернула увагу на те, що прокурором не було враховано обставину, що на теперішній час вона не має у своєму розпорядженні жодних документів чи банківських карток, протягом тривалого часу (18 місяців) не працює та не отримує доходів, у зв`язку з чим фізично не має можливості пересуватися як територією України, так і за її межами. Також апелянтка вказала, що судом не враховано наявність у неї сталих соціальних зв`язків, постійного місця проживання, а також те, що вона має на утриманні малолітню дитину, яка потребує її постійної присутності. На думку апелянтки, ризик можливого впливу на свідків є недоведеним, оскільки у даному кримінальному провадженні свідки відсутні. Щодо ризику знищення доказів, то, на її переконання, він є необґрунтованим, адже обвинувачена не має змоги спотворити будь-які матеріальні докази, оскільки вони вже були досліджені під час судових засідань. На переконання обвинуваченої, обмеження, покладені на неї у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, здатні нівелювати усі безпідставні ризики, зазначені прокурором. Просила ухвалу скасувати та обрати більш м`який запобіжний захід.

Ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 не оскаржувалась та апеляційним судом не переглядалась.

Обвинуваченою ОСОБА_6 подане клопотання про проведення апеляційного розгляду без її участі, у зв`язку із чим колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_6 .

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається із апеляційної скарги обвинуваченою порушене питання про скасування оскаржуваної ухвали із ухваленням нової ухвали про застосування щодо обвинуваченої запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою. Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала судом першої інстанції була постановлена 14 жовтня 2025 року, строк тримання обвинуваченої ОСОБА_6 був визначений до 12 грудня 2025 року. У подальшому щодо обвинуваченої діяла інша ухвала, а оскаржувана ухвала втратила свою чинність. На день розгляду провадження судом апеляційної інстанції ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року про продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою фактично втратила чинність. Висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.

Необхідність продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч.1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах, про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у одним із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє, повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у ряді статей діючого КПК України. Зокрема, аналіз положень ч.2 ст. 177, ч.1 ст. 194, ч.1 ст.196, ч.3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч.1 ст. 177 КПК України, можлива лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду провадження оскаржувана ухвала втратила чинність унеможливлює скасування цієї ухвали, що указує на необґрунтованість вимог захисників в частині скасування цієї ухвали. Колегія суддів також зважає на те, що у відповідності із вимогами ст. 407 КПК України до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання, шляхом залишення цього рішення без змін. Цією нормою закону не передбачено можливості встановлення будь-яких фактів, констатації порушень закону, тощо без прийняття апеляційним судом свого рішення щодо рішення суду першої інстанції. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені обвинуваченою в апеляційній скарзі.

Колегія суддів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.

Із урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 , а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а зазначену ухвалу - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 4221КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 до 12 грудня 2025 року залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ

_____________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4