Справа № 570/1395/25
номер провадження 1-кп/570/216/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2025 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 , законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0000080 від 09.02.2025 р. щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродж. с. Сапожин Корецького району Рівненської області, реєстр. АДРЕСА_1 , прож. АДРЕСА_2 , з середьною-професійною освітою, працюючого електромеханіком у ПрАТ "РІВНЕ ТУРИСТ", не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

08 лютого 2025 року приблизно о 12 годині 55 хвилин, на 0 км 540 м автодороги М-06-06 «Західний під`їзд до м. Рівне» поблизу с. Вересневе Рівненського району Рівненської області, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною в лівій смузі руху в напрямку м. Львів, в порушення підпункту б) пункту 2.3 та пункту 18.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) проявив неуважність до дорожньої обстановки, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді транспортного засобу, що рухався в попутному напрямку попереду в правій смузі руху (смуга поряд праворуч) та зменшував швидкість перед нерегульованим пішоходним переходом - не вжив заходів для зменшення швидкості руху, аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, в результаті чого допустив наїзд пішохода малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який переходив проїзду частину автодороги по нерегульованому пішоходному переходу справа на ліво до напрямку руху транспортного засобу, яким керував ОСОБА_7 , та який мав технічну можливість зупинити керований ним транспорний засіб по лінії руху пішохода.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий малолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому лівої плечової кістки в нижній третині зі змщенням відламків з наявністю рани на зовнішній поверхні нижньої третини лівого плеча, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.

Порушення ОСОБА_7 вимог п. 18.4 ПДР, відповідно до якого якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека - перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні вказаного злочину. Пояснив, що за вказаних обставин через власну неуважність недостатньо зменшив швідкість руху перед нерегульваним пішоходним переходом, не зупинився перд ним внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода. Зазначив, що за вказаних обставин рухався зі швидкістю приблизно 50 км/год, в смузі руху поряд з ним справа також рухалися ще два інші автомобілі, які почали зупинятися перед пішоходним переходом. Він зупинитися не встиг та потерпілого побачив вже на лобовому склі лише після (удару) зіткнення, яке столося на пішохідному переході. Потерпілим виявився неповнолітній хлопець (в подальшому госпіталізований з місця події до лікарні), його матір перебувала неподалік. В подальшому (того ж дня) він приїхав в лікарню щоб дізнатися про стан потерпілого, однак батько хлопчика поводився агресивно та розмова між ними не склалася. Зазначив, що дуже шкодує з приводу вказаної події (аварії). Протягом судового розгляду обвинувачений неодноразово звертався із вибаченнями до законного представника потерпілого, вказуючи про свої співпереживання. Повідомив про добровільне відшкодування стороні потерпілого суми в загальному розмірі 60 000 грн. Зазначив про готовність та намір надавати в подальшому відшкодовувати заподіяну внаслідок злочину шкоду. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо його не карати, врахувавши його вік, стан здоров`я, та стан здоров`я його цивільної дружини.

Крім визнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними доказами.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 (батько неповнолітнього) в судовому засіданні повідомив, що очевидцем події він не була. В день події його неповнолітній син ОСОБА_8 проводив час зі своєю матір`ю ОСОБА_9 . По телефону йому повідомили, що його син потрапив в ДТП та доставлений у лікарню. Він відразу прибув до приймального відділення Рівненської обласної лікарні, де його син перебував у важкому стані із відкритим переломом лівого плеча. В подальшому тривалий час перебував на лікуванні, переніс декілька опрацій на плечі. Обвинувачений звертався в лікарні до нього повідомивши, що витрати за наслідками ДТП має відшкодувати страхова компанія, однак такі виплати за договором страхування склали лише 16 000 грн. матеріальної шкоди та 1 600 грн. моральної шкоди. Після ДТП його син мав повністю знерухомлене ліве плече протягом 2 місяців та близько 6 місяців проходив реабілітацію. Зазначив, що після ДТП обвинувачений добровільно відшкодував 10 000 грн. та під час судового розгляду 50 000 грн. моральної шкоди. Із урахуванням наведеного, зменшив суму вдішкодування моральної шкоди у пред`явленому прозові з 350 000 до 300 000 грн. Щодо покарання покладався на розсуд суду.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_4 підтвердив вказані обставини щодо прийняття вибачень від обвинуваченого ОСОБА_7 та сприйняття його поведінки як щирого каяття. Щодо покарання, погодившись із доводами прокурора, просив суворо не карати підсудного та звільнити його від відбування покарання.

Також судом досліджено докази, що містяться у матеріалах кримінального провадження, які були надані суду стороною обвинувачення та стороною захисту, зокрема:

із протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схеми до нього та фототаблиці від 08.02.2025 р. (а.с. к.п. 12-22) вбачається, що в ході вказаної слідчої дії встановлено, що місцем дорожньо-транспортної пригоди є пішохідний перехід на км 0+540 м автодороги М-06-06 «Західний під`їзд до м. Рівне» поблизу с. Вересневе Рівненського району Рівненської області. На проїздній частині нанесені лінії дорожньої розмітки. Покриття асфальтобетонне, сухе. Дорожнє покриття для одного напрямку руху шириною 10 метрів з двома смугами в напрямку огляду, їх шириною 6,5 та 3,5 метри. Спосіб регулювання руху на ділянці - дорожня розмітка та дорожні знаки. Місце пригоди знаходиться в зоні дії дорожніх знаків 5.38.1 "Пішохідний перехід" та 5.38.2 "Пішохідний перехід" та 3.29 "Обмеження максимальної швидкості руху 70 км/год". Видімість дорожного покриття не менше 200 метрів.

На місці ДТП наявний автомобіль ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходиться на лівій смузі руху в напрямку м. Львів на відстані 2,1 м від передньої правої осі та 2,2 м від задньої правої осі дорожньої розмітки 1.5 та 17,9 м від металевої опори з мигаючим світлофором оранжевого кольору.

Зафіксовано сліди гальмування правих коліс автомобіля ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , довжиною 22,2 м та лівих його коліс довжиною 21 м. Вказані сліди закінчуються на місці знаходження відповідно вказаних коліс, та беруть свій початок на відстані 2 метри та 0,8 метра до металевої опори з мигаючим світлофором оранжевого кольору.

З місця пригоди вказаний автомобіль вилучений та поміщений на стоянку на вул. Б.Штейнегеля, 90 в с. Городок, Рівненського р-ну, Рівненської області (а.с. к.п. 24)

Вказані у протоколі та додатках до нього відомості підтверджують встановлені обставини щодо місця дорожньо-транспортної пригоди, також і щодо пошкодження передньої частини автомобіля, а саме лобового скла злівою сторони, що в свою чергу відповідає зазначеним обставинам вчиненого злочину та показанням підсудного і законного представника потерпілого допитаних в суді.

З висновку судово-медичної експертизи № 184 від 13.03.2025 р. (а.с. к.п. 80-82), вбачається що згідно з наданими медичними документами та при огляді 13.03.2025 р. в обласному бюро СМЕ у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , лікарями відмічені та рентгенологічно підтверджені такі тілесні ушкодження: відкритий перелом лівої плечової кістки в нижній третині зі змщенням відламків з наявністю рани на зовнішній поверхні нижньої третини лівого плеча, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, а також забійна гематома тім`яно-потиличної ділянки голови зліва, параорбітальна гематома лівого ока, гематомаперенісся осаднення обличчя, забій лівого стегна, які відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, могли утворитися незадовго до поступлення потерпілого в лікувальний заклад, тобто не суперечать вказаному в обставинах терміну, а саме 08 лютого 2025 року. Дані тілесні ушкодження могли утворитися за обставин, відмічених у постанові, а саме при даному виді дорожньо-транспортної пригоди, а саме при наїзді автомобіля на пішохода.

Із протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 25.02.2025 р. (а.с. к.п. 37) вбачається, що в ході проведення вказаної слідчої дії ОСОБА_7 на місці події показував та пояснював щодо обставин ДТП, що відбулася за його участі 08.02.2025 р. Зокрема, в ході вказаної слідчої дії ОСОБА_7 на місці пояснив, що йому було відомо про наявність пішоходного переходу на даному місці, оскільки проживає наподалік, однак в той момент він не зорієнтувався і не зупинився перед пішоходним переходом, коли інші автомобілі почали гальмувати. Коли ж він також почав гальмувати стався наїзд на пішохода, та він побачив на капоті та лобовому склі свого автомобіля хлоппця, якого він збив. Показати місце розташування транспортних засобів на автодорозі за ходом їх руху перед місце зіткнення не зміг, вказуючи, що точно цього він не пам`ятає.

Із протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 від 11.02.2025 р. (а.с. к.п. 37) вбачається, що в ході проведення вказаної слідчої дії ОСОБА_9 на місці події показувала та пояснювала щодо обставин вказаної ДТП, що відбулася 08.02.2025 р. Зокрема, в ході вказаної слідчої дії ОСОБА_7 на місці пояснила, що вона разом зі своїм сином ОСОБА_8 , 2013 р.н. переходили автодорогу по пішоходному переходу. Розпочали рух, коли вантажні автомобілі у крайній правій смузі зупинилися, також лівіше від них зупинився ще один автомобіль мікроавтобус. Через декілька секунд, все ще перебуваючи на пішоходному переході, вона побачила, як автомобіль (який не був серед тих, які зупинилися) проїжджаючи по крайній лівій частині (смузі руху) автодороги, збиває її сина. Вказаним автомобілем виявився ЗАЗ бежевого колоьору. Також свідок показала місце розташування транспортних засобів на автодорозі за ходом їх руху перед місцем ДТП

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 за участю якого проведено вказаний вище слідчий експеримент щодо обставин ДТП на місці події, своїми поясненнями фактично підтвердив вказані відомості, наведені їх демонстрації та покази на місці. Також даному випадку суд вказує про інкорпорування пояснень наданих ОСОБА_7 під час слідчої дії в поясненя, які він надавав в судовому засіданні. Крім того, проведення слідчого експерименту відбувалося у формі, що містить ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення замірів, дослідів чи випробувань, а не лише виключно проголошення свідком пояснень з метою їх процесуального закріплення.

Згідно висновку судової інженерно-транспртної експертизи із транспортно-трасологічного дослідження № СЕ-19/118-25/2526-ІТ від 18.03.2025 р. (а.с. к.п. 89-95) контактування автомобіля ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із перешкодою (пішоходом) відбулося передньою правою частиною автомобіля (передній бампер, передній правий покажчик повороту, на відстані близько 0-23 см від його правого габариту із подальшим переміщенням пішохода відносно траекторії руху автомобіля в напрямку спереду назад та контактування із капотом та переднім вітровим склом автомобіля.

Наїзд вказаного автомобіля на пішохода вірогідно стався в лівій смузі проїздної частини М-06-06 «Західний під`їзд до м. Рівне» в напрямку м. Львів.

Згідно висновку судової інженерно-транспртної експертизи із дослідження технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/118-25/2317-ІТ від 18.03.2025 р. (а.с. к.п. 100-106) на момент проведення експертного дослідження робоча гальмівна система, система рульового керування автомобіля ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходились в працездатному стані.

Згідно висновку інженерно-транспортної експертизи від № СЕ-19/118-25/3428-ІТ від 20.03.2025 р. щодо дослідження обставин та механізму ДТП (а.с. к.п. 112-118) вбачається, що в дорожньо-транспортній ситуації, яка наведена у наданих на експертизу вихідних даних водій автомобіля ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.9.б, також дорожнього знаку 3.29 та п. 18.4 ПДР.

В заданій дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, виконавши вимоги п. 18.4 ПДР, при своєчасному прийнятті мір реагування.

В заданій дорожньо-транспортній ситуації, в діях водія автомобіля ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. 18.4 ПДР, яка зтехнічної точки злору перебуває у причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння від 08.02.2025 р. на підставі акту № 96 (а.с. к.п. 121) у ОСОБА_7 ознак сп`яніння не вивлено.

Про дослідження інших доказів, щодо обставин справи сторони не зверталися, на їх дослідженні не наполягали. Тому, такі докази суд не досліджує, із урахуванням вимог ст. 22, 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), щодо змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, також диспозитивності.

При розгляді даної справи, суд забезпечив усім учасникам провадження належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема були допитані всі заявлені свідки та вирішені заявлені клопотання. Будь-які належні та допустимі докази на спростування доказів обвинувачення сторонами, під час судового розгляду суду не надано. Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі.

Відповідно до вимог ст.ст. 370, 373 КПК суд обґрунтовує вирок лише на доказах, які були розглянуті у судовому засіданні і обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині повністю доведена. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 підпадають під ознаки злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За місцем проживання та за місцем роботи обвинувачений ОСОБА_7 характеризуються позитивно.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, слід віднести щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданого збитку. Вказані обставини не зазначені в обвинувальному акті, однак знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді.

Щире каяття у даному випадку прослідковується у підсудного, із урахуванням того, що він повністю визнав свою винуватість не лише формально, але й висловлював щирі вибачення та співпереживання потерпілому через його законного представника та представника адвоката, частково відшкодувавши добровільно заподіяну ним шкоду та вчиняв кокретні дії для прийняття потерпілими таких його звернень та компенсацій відшкодувань, що підтверджено зі сторони потерпілго його представниками.

Добровільне відшкодування підсудним для потерпілих компенсацій на загальну суму 60 000 грн. підтверджується не лише із пояснень підсудного, але пояснень їх представників потерпілого, та із урахування обставин цієї справи, стану здоров' підсудного, його віку та розміру доходів, у даному випадку може бути віднесене до пом`якшуючих покарання обставин.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме вчинено тяжкий злочин з необережності. За таких обставин у винного відсутній умисел на настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча він повинен був і міг їх передбачити (див. ст. 24, 25 КК). Враховується також і наявність кількох обставин, що у даному випадку пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, із урахуванням особи винного, який характеризується позитивно, раніше не судимий, не притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, наявність у нього права керування транспортиними засобами (а.с. к.п. 23), його сімейний стан (цивільна дружина та її стан здоров`я), стан здоров`я обвинуваченого та встановлені щодо нього діагнози, те, що на обліку у лікаів нарколога та психіатра не перебуває, є працездатним та офіційно працевлаштований, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наведені обставини справи, настання наслідків ДТП у виді тяжких тілесних ушкоджень малолітньому потерпілому, також і ставлення винного до таких наслідків, із урахуванням позиції законного представника (батька) малолітнього потерпілого та його представника адвоката, думки захисника, доводів прокурора, у даному випадку суд вважає, що для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 необхідно обрати покарання у виді позбавлення волі в межах строку, згідно санкції за якою він притягується до відповідальності, із позбавлення права керувати транспортними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 286 КК України.

Зазначається, що позиція потерпілих стосовно призначення покарання у справах цієї категорії не є обов`язковою для суду, однак вона ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК, і не має над ними пріоритету.

Між тим, відповідно до вимог ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В судовому розгляді встановлено, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин, за який його засуджено, відноситься до категорії тяжких, але неумисних злочинів, підсудний позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, родину, представники потерпілого, хоча й пред`явили позов, але підтвердили відшкодування підсудним добровільно компенсації в сумі 60 000 грн., не наполягали на реальному відбуванні обвинуваченим основного покарання, обтяжуючі покарання обставини відсутні, як і будь-які негативні дані щодо поведінки обвинуваченого протягом часу з моменту вчиненого до дня ухвалення вироку, що не заперечується прокурором та представниками потеропілого.

За таких обставин, на думку суду, щодо ОСОБА_7 можливо застосувати положення ст. 75 КК та звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із іспитовим строком, встановленим законом, та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК, оскільки виправлення підсудного можливе і без ізоляції від суспільства, в умовах проживання з сім`єю та здійснення за ними контролю з боку органу пробації.

Додаткове покарання, що призначається судом, має на меті недопущення вчинення даною особою в подальшому злочинів в результаті використання права керувати транспортними засобами, та у конкретному випадку призначено з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, наслідки які настали, обставини справи, особу винного, а також зазначене про обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання (додатково: Постанова ККС ВС у справі № 686/3244/20 (провадження № 51-4031км20) https://reyestr.court.gov.ua/Review/93014978).

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення підсудним нового злочину, досягнення мети, визначеної ст. 50 КК. Зазначається, що справедливість покарання визначається з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини. Залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому. При прийнятті такого рішення, суд враховує, що через дотримання засад призначення покарання реалізуються принципи справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Питання щодо речових доказів вирішується судом у відповідності до ст. 100 КПК України.

Щодо цивільного позову. До початку судового розгляду законний представник малолітнього потерпілого (його батько) ОСОБА_5 пред`явив цивільний позов про відшкодування моральної шкоди заподіяної від злочину в сумі 350 тис. грн. та витрат на правову допомогу в розмірі уточненому надалі в сумі 10 тис. грн. (а.с. 18-57). В подальшому ОСОБА_5 підтвердив добровільне відшкодування ОСОБА_7 суми коштів у загальному розмірі 60 тис. грн. (з яких 50 тис. після пред`явлення позову), за заявив про зменшення позовних вимог в цій частині до 300 тис. грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 частково визнав пред`явлений до нього позов, а саме в сумі 100 тис. грн. При цьому зазначив, що під час досудвого розслідування йому вдалося добровільно відшкодувати 10 тис. грн. та в подальшому додатково добровільно сплатив ОСОБА_5 50 тис. грн. При вирішенні позову просив врахувати його вік, незначні розміри його доходів на роботі, погіршення стану його здоров`я, також незадовільний стан здоров`я його цивільної дружини, із якою він спільно проживає близько двох років, фактично утримує та доглядає за нею.

Дослідивши позовну заяву, із урахуванням пояснень законного представника потерпілого, доводів його представника адвоката, досліджених доказів, беручи до уваги звернення та показання підсудного, міркування захисника, думку прокурора, відповідно до положень ст. 124 КПК України, у даному випадку позов в частині стягнення моральної шкодислід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення (див. висновок Великої Палати ВС у постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, врахувуючи глибину душевних страждань, завданих особі, наявність перешкод у реалізації її життєвих планів, а також вимоги розумності та справедливості суд дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди частково в розмірі 200 тис. грн. Розмір витрат на правову допомогу, які підтверджені документально, підлягають стягненню, у даному випадку із урахуванням співмірності зі складністю цієї справи, становить 10 тис. грн. (див. пост ККС ВС від 05.08.2020 р. справа № 753/10028/18). В решті позову відмовити.

Керуючись ст. 368-370, 373-374 КПК України, суд

з а с у д и в:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 3 роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 та п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, 4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк відбування додаткового покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами обчислюється з моменту відбуття основного покарання.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судових експертиз під час досудового розслідування в загальній сумі 9 тис. 550 гривень 80 копійок.

Реквізити для сплати витрат на експертизи: Отримувач коштів: ГУК у Рівненській обл./ Рiвнен.міс.тг/21081100, Код отримувача (ЄДРПОУ): 38012494, номер рахунку(IBAN): UA0017527, код класифікації доходів бюджету: 21081100

Скасувати арешт автомобіля ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 13.02.2025 р. у справі № 570/614/25 (а.с. к.п. 28-30).

Речові докази (розділ IV реєстру матеріалів доданий до обвинувіального акту): автомобіля ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається стоянку на вул. Б.Штейнегеля, 90 в с. Городок, Рівненського р-ну, Рівненської області (а.с. к.п. 24) - повернути власнику ОСОБА_10 прож. АДРЕСА_3 (а.с. к.п. 23) та/або її представнику.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 тис. грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 10 тис. грн.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1