Справа № 509/6226/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року с-ще. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання? ОСОБА_2

прокурора? ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000530 від 21.10.2025 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Берегово, Закарпатської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 який перебуває на посаді водія-радіотелефоніста 1 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 6 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону, раніше судимого:

06 листопада 2017 року Берегівським районним судом Закарпатської області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до 1-го року 6-ти місяців позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік;

25 лютого 2020 року Берегівським районним судом Закарпатської області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до 4-ох років позбавлення волі;

10 лютого 2023 року Садгірським районним судом міста Чернівці за ст.186 ч.4 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.81-1 КК України умовно-достроково звільнений від відбування покарання (строк невідбутого покарання складає 2 роки 6 місяців 17 днів);

20 січня 2025 року Мукачівським районним судом Закарпатської області за ч. 4 ст. 186 ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 71 приєднано невідбуту частину покарання, до 7-ми років позбавлення волі, на підставі ст. 81-1 КК України умовно-достроково звільнений від відбування покарання для військової служби за контрактом;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 період часу з 23 години 00 хвилини 20.10.2025 по 03 годину 00 хвилини 21.10.2025, більш точного часу не встановлено, будучи військовослужбовцем, у період дії воєнного стану, введеного на всій території України відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, який неодноразово продовжувався та діяв на момент вчинення правопорушення, переслідуючи прямий корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, усвідомлюючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді порушення права власності іншої особи, через незачинені двері, шляхом вільного доступу проник до приміщення № 11, що розташоване за адресою: Одеська область, Одеський район, село Молодіжне, 52-й масив, ділянка 53, виявивши на кухонному столі мобільний телефон «Samsung» А60, у останнього виник злочинний умисел, направлений на крадіжку чужого майна, вважаючи що його дії будуть непоміченими для інших осіб, повторно, в умовах воєнного стану, таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung» А60, вартістю 6006 гривень 85 копійок, який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тим самим спричинивши останній матеріальну шкоду на вказану суму.

В подальшому ОСОБА_4 через незачинені двері, шляхом вільного доступу проник до приміщення АДРЕСА_2 , виявивши на кухонному столі мобільний телефон «Redmi13», у останнього виник злочинний умисел, направлений на крадіжку чужого майна, вважаючи що його дії будуть непоміченими для інших осіб, повторно, в умовах воєнного стану, таємно викрав мобільний телефон марки «Redmi13», вартістю 5992 гривень 57 копійок, який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тим самим спричинивши останній матеріальну шкоду на вказану суму.

Після чого, ОСОБА_4 з викраденим майном покинув місце вчинення кримінального правопорушення та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_7 та ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 11999 гривень 42 копійки.

Таким чином, ОСОБА_4 , будучи осудною особою у віці, з якого настає кримінальна відповідальність, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

В подальшому 21.10.2025 приблизно о 03 годині 00 хвилині більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 через незачинені двері, шляхом вільного доступу, проник до приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де виявивши в кімнаті гвинтівку пневматичну Optima (Hatsan) Striker Edge калібру 4,5 мм з серійним номером 103-G22HT-073032, у нього виник злочинний умисел, направлений на крадіжку чужого майна, вважаючи що його дії будуть непоміченими для інших осіб, повторно, в умовах воєнного стану, таємно викрав гвинтівку пневматичну Optima (Hatsan) Striker Edge калібру 4,5 мм з серійним номером 103-G22HT-073032.

Після чого, ОСОБА_4 з викраденим майном покинув місце вчинення кримінального правопорушення та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 матеріальну шкоду на у суму 5198 гривень 04 копійок.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 , будучи осудною особою у віці, з якого настає кримінальна відповідальність, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

2. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Відповідно до ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України крадіжка, вчинена у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Згідно ст. 2, 11 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Кваліфікація кримінального правопорушення - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення. Обов`язковими (універсальними) елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: 1) об`єкт кримінального правопорушення; 2) об`єктивна сторона кримінального правопорушення; 3) суб`єктивна сторона кримінального правопорушення; 4) суб`єкт кримінального правопорушення.

Об`єктивна сторона - зовнішня сторона діяння, яка виражається у вчиненні передбаченого законом діяння (дії чи бездіяльності), що заподіює чи створює загрозу заподіяння шкоди об`єкту кримінального правопорушення.

Так, об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України утворює, зокрема діяння (таємне викрадення чужого майна), обов`язковими ознаками крадіжки є матеріальна шкода, спричинена власнику викраденого майна, яка визначається його вартістю, а також причинний зв`язок між цією шкодою і таємним викраденням.

Крадіжка вважається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним.

Суб`єктивна сторона крадіжки характеризуються прямим умислом на заволодіння чужим майном. Судом встановлено, що таємне викрадення чужого майна у потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 обвинувачений вчиняв з прямим умислом з корисливих мотивів з метою заволодіння чужим майном.

Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України є відносини проти власності.

Так, у наслідок вчинення кримінальних правопорушень обвинувачений ОСОБА_4 посягнув на право власності потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 .

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 здійснював кримінальні правопорушення шляхом таємного викрадення майна. ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 в умовах воєнного стану, що дозволяє кваліфікувати його дії за ч.4 чт. 185 КК України.

Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до КК може наставати кримінальна відповідальність (ч. 1 ст. 18 КК, див. постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2023 року в справі №761/37225/20). Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 є осудною особою у віці, з якого настає кримінальна відповідальність, тобто є субєктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, частиною 4 статті 185 КК України визначено відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене у тому числі в умовах воєнного стану.

24 лютого 2022 року Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ, на території України введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого в подальшому неодноразово продовжувався, востаннє Указом Президента України № 793/2025 від 20.10.2025 продовжено з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб.

Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15 січня 2024 року у справі № 722/594/22 зроблено висновок щодо застосування положень ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючою ознакою «вчинення злочину в умовах воєнного або надзвичайного стану». ОП ККС дійшла висновку, що з урахуванням змін, внесених Законом України від 03 березня 2022 року № 2117-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство», норма закону України про кримінальну відповідальність, передбачена ч. 4 ст. 185 КК України, підлягає застосуванню у разі вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану. Тобто за ч. 4 ст. 185 КК України кримінальна відповідальність передбачена за вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану на території, на якій він введений.

Судом встановлено, що під час вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим в Україні діяв воєнний стан.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану.

Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, Суд, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

3. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, від дачі показань відмовився.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутній сумнів щодо добровільності їхньої позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, а також інші письмові докази надані прокурором щодо долі речових доказів у спарві, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази, дотримуючись положень ст. 94 КПК України, суд встановив, що вони є взаємоузгодженими, достатніми, належними та допустимими, логічно доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого переконання про те, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України, доведена поза розумним сумнівом.

Прокурор у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років та 6 місяців, та за наслідком застосування ст. 71 КК призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років та 6 місяців.

Адвокат ОСОБА_5 , з яким погодився обвинувачений ОСОБА_4 просив призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Потерпілі надали суду заяви, в яких просили проводити судовий розгляд за їх відсутності.

4. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд бере до уваги і визнає обставинами, які пом`якшують покарання - його щире каяття. Зазначені обставини вказані у обвинувальному акті.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено. Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальному акті про наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК обтяжують покарання, та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК підлягають доказуванню саме прокурором. У силу положень ст. 337 КПК суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого та які в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися, оскільки це погіршить становище обвинуваченого.

5. Мотиви призначення покарання.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд керується принципами законності, справедливості, обґрунтованості, пропорційності та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого правопорушення, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до статті 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до частини першої статті 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Конституційний суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності при вирішенні питання відповідності покарання вчиненому злочину, зазначив, що справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість; це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина; при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину; призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

При обранні конкретного виду покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі статтею 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, оскільки санкцією частини 4 статті 185 КК України передбачений безальтернативний вид покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Обвинуваченим вчинений закінчений умисний злочин, суспільна небезпечність якого полягає у посяганні на право власності в умовах воєнного стану, коли підтримання безпеки та стабільності майнових відносин має особливо важливе значення для Держави та громадян. Здійснення крадіжки в такий період підриває почуття захищеності населення, створює додаткові ризики дестабілізації та ускладнює забезпечення життєдіяльності в умовах збройної агресії. Сукупність цих обставин свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпечності діяння.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, не працює, не одружений, сталих соціальних зв`язків не має, на шлях виправлення не став та будучи умовно-достроково звільнений від відбування покарання для проходження військової служби, знову вчинив тяжкі кримінальні правопорушення проти власності, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, а тому суд вважає, що мета покарання, визначена в ч.2 ст. 50 КК України, буде досягнута лише при призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

При цьому суд враховує що невідбутий ОСОБА_4 термін покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.01.2025 року складає 6 років 5 місяців та 19 днів.

Суд зауважує, що згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання. Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд виходить із характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу вчинення кримінального правопорушення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення і обставин, що безпосередньо пов`язані із його вчиненням, та характеризують поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, а також враховує дані про особу обвинуваченого, а тому, на переконання суду, необхідним для виправлення та запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у виді 6 (шести) років та шести місяців позбавлення волі.

Таке покарання, на переконання суду, має бути справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попереджати вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідати його меті, гуманності, справедливості і не потягнути за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Застосування ст. 69 КК України суд вважає неможливим, оскільки відсутні кілька (дві та більше) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Застосування ст. 75 КК України суд вважає неможливим, враховуючи особу обвинуваченого, який є неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів.

Крім того, враховуючи вчинення обвинуваченим злочину в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, суд вважає необхідним при призначенні покарання застосувати положення статті 71 КК України.

6. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

7. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

21.10.2025 року було затримано ОСОБА_4 та 23.10.2025 року ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області, стосовно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Враховуючи вищевикладене, у строк попереднього ув`язнення з 21.10.2025 року слід зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання з розрахунку: день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Арешти на речові докази, накладені у даному кримінальному провадженні, підлягають скасуванню в силу вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, оскільки у подальшому застосуванні даного заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

Питання про долю речових доказів підлягають вирішенню у порядку статті 100 КПК України.

Крім того, ОСОБА_4 засуджено 20 січня 2025 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 4 ст. 185 КК, ч. 4 ст. 186 КК, ст. 70 КК, ст. 71 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі, в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув?язнення з 30 серпня 2024 року по 20 січня 2025 року, початок строку відбування покарання визначено 20 січня 2025 року, кінець строку - 29 лютого 2032 року.

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області 10 вересня 2025 року ОСОБА_4 на підставі ст. 81-1 КК України від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 січня 2025 року звільнено умовно-достроково на строк 6 років 5 місяців 19 днів для проходження ним військової служби за контрактом.

Відповідно до ч. 3 ст. 81-1 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає такій особі покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Відповідно ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

На підставі викладеного, керуючись ст. 349, 368-370, 374-376, ч.15 ст. 615 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 6 років та 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за вказаним вироком, невідбутої частини покарання за вироком Мукачівського районного суду Закарпатської області від 20.01.2025 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Зарахувати у строк покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, тобто з 21.10.2025 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день тримання під вартою відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.10.2025 року по справі №509/5958/25 на майно: мобільний телефон Samsung imei НОМЕР_2 ; мобільний телефон Redmi 13 model 23124RA7EO - скасувати.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.10.2025 року по справі №509/5960/25 на майно - гвинтівку пневматичну Optima (Hatsan) Strike edge калібру 4.5 мм з серійним номером 103-G22HT-073032 - скасувати.

Рішення щодо долі речових доказів після набрання вироком суду законної сили:

залишити та зберігати при матеріалах даного кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання такі докази: речові докази документи-докази по провадженню;

речові докази:

- мобільний телефон Samsung imei НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , вважати повернутим власнику та залишити в її розпорядженні;

- мобільний телефон Redmi 13 model 23124RA7EO, який передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_7 вважати повернутим власнику та залишити в її розпорядженні;

- гвинтівку пневматичну Optima (Hatsan) Strike edge калібру 4.5 мм з серійним номером 103-G22HT-073032, яка передана на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 вважати повернутою власнику та залишити в її розпорядженні;

Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які перебувають під вартою - протягом тридцяти днів з моменту вручення їм копії вироку. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1