Справа № 748/2702/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/798/25
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

29 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відео конференції із захисником з використанням його власних технічних засобів, апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч.3 ст. 332 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Києва, громадянину України, з вищою освітою, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому, продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 01 грудня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 757 500 гривень.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що наразі кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, судовий розгляд ще не розпочався, свідки не допитані і жодні докази сторін не досліджувалися, а тому, з урахуванням встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про доцільність та дієвість саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник, який діє в інтересах обвинуваченого, просить ухвалу суду в частині продовження його підзахисному ОСОБА_6 строків тримання під вартою, скасувати, постановити нову, якою застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

Апелянт звертає увагу суду на вимоги процесуального закону щодо обґрунтованості підозри та наявності реальних ризиків. У даному випадку, як переконаний апелянт, органами досудового розслідування така підозра належним чином не обгрунтована, а відтак необґрунтованим є і обвинувачення ОСОБА_6 .

Також сторона захисту вважає недоведеним прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Звертає увагу на дані про особу обвинуваченого, який є законослухняним громадянином, раніше не судимим, є кавалером орденів, має медалі, а також міцні соціальні зв`язки, зокрема родину та місце проживання на території Чернігівської області. При цьому, просить врахувати, що втеча ОСОБА_6 є фактично неможливою, оскільки в містах діє комендантська година, а на блокпостах ретельно перевіряються документи. Інші ж ризики, на які послався прокурор, вважає недоведеними, а тому з урахуванні усіх доводів сторони захисту, ухвала суду підлягає скасуванню, як така, що прийнята з порушенням положень кримінального та кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання, обвинуваченого, який підтримав вимоги скарги свого захисника та переконував суд у відсутності ризиків впливу на свідків, які самовільно залишили військову частину, і їх місце перебування невідоме, військовий підрозділ, де він служив розформований і військові направлені для подальшого проходження служби в інші військові частини, а тому перебуваючи за місцем проживання, він не зможе ніяким чином впливати на розгляд кримінального провадження, прокурора, який з доводами сторони захисту не погодився, вважав ухвалу суду законною, оскільки ризики є обґрунтованими, підкреслив, що судом вже була визначена застава, як альтернативний запобіжний захід, а тому, з урахуванням наявних ризиків, відсутні на даний час підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

З матеріалів судової справи вбачається, що у провадженні Чернігівського районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене 09.04.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000031, за обвинуваченням, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.369-2, ч.3 ст. 332 КК України.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладений такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку судового розгляду і тримання особи під вартою, чи не допущено безпідставного тривалого судового розгляду, інші обставини, що вплинули на невиправдано тривале тримання особи під вартою, чи не з`явилися до моменту розгляду подання причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до відповідних висновків.

При цьому, колегія суддів, всупереч твердженням захисника, зазначає, що обґрунтованість підозри на стадії розгляду справи по суті не може бути предметом перевірки, оскільки до суду скерований обвинувальний акт, а його оцінка та перевірка доказами і є задачею суду на даній стадії та не може бути предметом оцінки суду апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися і виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, натомість захисником в апеляційній скарзі не наведено даних, які б навпаки свідчили про відсутність цих ризиків або про їх зменшення.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Ризик, це завжди ймовірність настання того чи іншого факту, тому твердження обвинуваченого про недоведеність ризиків є безпідставним. Адже, у разі настання будь-якого з вказаних у клопотанні ризиків, це вже буде неналежна процесуальна поведінка обвинуваченого.

Колегія суддів приймає до уваги, що на час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, кримінальне провадження перебуває на розгляді у суді, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням встановлених у кримінальному провадженні обставин, має місце обґрунтованість твердження сторони обвинувачення про існування ризиків ухилення ОСОБА_6 від явки до суду та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

З урахуванням обвинувачення, яке висунуто ОСОБА_6 ризик впливу на свідків є досить значним та актуальним і на сьогодні, адже суд вказав, що справа лише призначена до розгляду, свідки по справі не допитані, а докази не дослідженні, що і підвищує актуальність такого ризику. Той факт, що на сьогодні з боку обвинуваченого жодного впливу на свідків не встановлено і свідчи про дієвість застосованого запобіжного заходу.

Усупереч доводам апелянта, ризик впливу на свідків зберігається до моменту проведення судом їх безпосереднього допиту, оскільки суд не може брати до уваги показання учасників кримінального провадження, надані ними в ході досудового розслідування, а надає оцінку лише тим показанням, які надані під час судового розгляду. За таких обставин, вказаний ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх оцінки судом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання про продовження строку тримання під вартою в даному провадженні вже на стадії підготовчого судового засідання, не змінилися обставини, які стали підставою для застосування щодо нього такого запобіжного заходу та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку підозрюваного, зможе забезпечити будь-який інший більш м`який запобіжний захід.

Так, наведені стороною обвинувачення в клопотанні та судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 є доведені ризики, які слугували підставою для застосування запобіжного заходу, на даний час не втратили свою актуальність та не змінилися, а з урахуванням того, що поведінка обвинуваченого весь час була контрольованою застосованим запобіжним заходом у вигляді тримання під вартою, відтак, відсутні підстави стверджувати про те, що ризики на даний час фактично не доведені стороною обвинувачення.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції перевірив обґрунтованість клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 та належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, спростовуються матеріалами кримінального провадження. Судом першої інстанції розглядалась така можливість обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу, однак з огляду на сукупність наявних в провадженні ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, застосування до обвинуваченого іншого, менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки на даній стадії судового розгляду, з чим погоджується і апеляційний суд.

Крім того, на думку апеляційного суду, визначаючи розмір застави, суд визначив його як альтернативний запобіжний захід, але саме той розмір, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, стадії розгляду кримінального провадження (підготовче) судове засідання, та даних щодо особи обвинуваченого, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

При цьому, колегія суддів приходить до однозначного висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, зокрема, і домашнього арешту, про що просить апелянт, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11