УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 607/12421/22

провадження № 51- 749 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2024 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 25 серпня 2025 року стосовно засудженої ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

За вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

12 серпня 2024 року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, раніше не судиму, визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах України (в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги) на строк 15 років з конфіскацією майна.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 визнано винуватою у тому, що вона, вкінці березня - на початку квітня 2022 року, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, будучи громадянкою України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалася 24 лютого 2022 року повномасштабним військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, з метою переслідування своїх корисних інтересів, а саме отримання відповідної влади у смт. Мілове Старобільського району Луганської області, та маючи злочинний умисел на зайняття посади у незаконному правоохоронному органі, а саме у «Меловском районном отделе внутренних дел МВД ЛНР» (мовою оригіналу), який розташований у смт. Мілове Старобільського району Луганської області, та реалізуючи вказаний злочинний умисел, вступила у злочинну змову з окупаційними військами російської федерації та представниками так званої «ЛНР» та отримавши від них пропозицію зайняти посаду «дознавателя Меловского районного отдела внутренних дел МВД ЛНР» (мовою оригіналу), в порушення вимог Конституції України та Законів України добровільно, умисно погодилася на вказану пропозицію. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_5 у кінці березня - на початку квітня 2022 року, більш точний час встановити не виявилось можливим, перебуваючи на території смт. Мілове Старобільського району Луганської області, зі своїх особистих мотивів та бажання зайняти посаду у незаконному правоохоронному органі, погоджуючись на пропозицію представників окупаційної адміністрації держави-агресора - російської федерації та представників незаконних збройних формувань так званої «ЛНР» умисно, добровільно зайняла посаду «дознавателя Меловского районного отдела внутренних дел МВД ЛНР» (мовою оригіналу), у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, де діє окупаційна адміністрація держави-агресора - Старобільська окупаційна адміністрація, в смт Мілове Старобільського району Луганської області.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 18 грудня 2024 рокуапеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вищезазначений вирок - без змін.

Постановою Касаційного кримінального суду від 15 травня 2025 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 задоволено частково - ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 25 серпня 2025 року, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 задоволено частково - вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

12 серпня 2024 року змінено - виключено з мотивувальної частини вироку посилання на протокол огляду від 26 лютого 2023 року та доданий до нього відеозапис, як на докази встановлених судом обставин, а в іншій частині вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись з вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2024 року та ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 25 серпня 2025 року, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі ст. 284 КПК. Вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не доведена, а вирок ухвалений на підставі недопустимих доказів, зокрема:

- показань свідків ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , оскільки ці показання з чужих слів;

- протоколу пред`явлення особи для впізнання, оскільки у ньому відсутній опис зовнішнього вигляду особи, за яким свідок може впізнати цю особу;

- протоколу огляду від 30 травня 2022 року, оскільки не було проведено огляд DVD-диску , який є його невід`ємною частиною;

- висновку портретної експертизи № 72 від 18 червня 2022 року, оскільки спосіб отримання DVD-диска, на якому міститься файл з фотозображенням

ОСОБА_5 породжує сумнів щодо того, що вказаний диск містить фотозображення останньої;

Крім цього, захисник вважає незаконною постанову заступника Генерального прокурора від 10 серпня 2022 року, якою доручено здійснення досудового розслідування стосовно ОСОБА_5 слідчому відділу УСБУ в Тернопільській області, з тих підстав, що вона прийнята поза межами строку досудового розслідування.

Колегія суддів Верховного Суду, перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

За ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Як убачається з доданої до касаційної скарги копії вироку, місцевий суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, зокрема, на підставі: показань свідка ОСОБА_8 про те, що

28 березня 2022 року перебував у с. Мілове, де ОСОБА_5 працювала на посаді дізнавача «Меловского районного отдела внутренних дел МВД ЛНР», біля відділу поліції він бачив схожу на неї дівчину у формі, а у мережі інтернет бачив, як вона приймала присягу для проходження служби в правоохоронних органах ДНР і ЛНР; показань свідка ОСОБА_6 , який зазначив, що на початку повномасштабних бойових дій йому стало відомо, що ОСОБА_5 приступила до виконання обов`язків в "МВД ЛНР та ДНР" а в «Телеграм» каналах він бачив, як ОСОБА_5 приймала присягу на проходження служби в правоохоронних органах ЛНР, ДНР, до того ж, в соціальних мережах "Інстаграм" та "ВКонтакте" він був підписаний на сторінку ОСОБА_5 , де була її фотографія у форменому одязі МВД ЛНР та ДНР, однак з часом вона її видалила; показань свідка ОСОБА_9 , згідно яких вона на відео бачила, як ОСОБА_5 зачитує присягу, при цьому, у відеоролику була представлена окрема фотографія ОСОБА_5 , яка була одягнена у російську форму разом з іншими особами. Відео було розміщене на сайті МВД ЛНР; протоколу огляду від 30 травня 2022 року (сторінка ОСОБА_5 у соціальній мережі «ВКонтакте»)де містяться фото останньої у поліцейській формі «МВД ЛНР» із георгієвською стрічкою; протоколу прд`явлення для впізнання за фотознімками від 01 червня 2022 року відповідно до якого свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 впізнали ОСОБА_5 як особу, яка на даний час працює на посаді дізнавача у так званому «РОВД МВД ЛНР» у смт Мілове Старобільського району Луганської області; висновку Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБУ в ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях №72 від 18.06.2022 року відповідно до якого в електронних файлах з назвою: «2», «3» (особа жіночої статі, що міститься першою зліва), «4» (особа жіночої статі, що міститься першою зліва) та на фотозображенні (його електронної копії) громадянки ОСОБА_5 , що міститься в електронному файлі з назвою: «Витяг з ДМС. ОСОБА_5», наданому на дослідження у якості порівняльного матеріалу, зображена одна й та сама особа; протоколу огляду «Телеграм каналу «МВД ЛНР», згідно якого здійснено огляд відео публікації із описом «На освобожденних от украинских карателей территориях Луганской Народной Республики продолжают звучать слова присяги. На этот раз слова присяги на верность народу Республики прозвучали от правоохранителей Беловодского, Меловского и Марковского РОВД МВД ЛНР» на відео перебуває ОСОБА_5 у камуфляжній формі із папкою у руках на фоні інших людей у камуфляжі, а також на вказаному телеграм каналі наявна публікація фотографій із написом «ІНФОРМАЦІЯ_2» на одній з яких зображено ОСОБА_5 у камуфляжній формі із шевроном «Полиция», переглянутого в судовому засіданні відеозапису на диску який є додатком до цього протоколу огляду, встановлено складання присяги ОСОБА_5 та обставини, викладені у протоколі; іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

При цьому,місцевий суд у вироку зазначив, що відхиляє заперечення захисника щодо показань свідків, які, на його думку, є показаннями з чужих слів, оскільки показаннями останніх встановлено, що вони бачили у відеороликах ОСОБА_5 у форменому одязі, яка приймала присягу, такі показання є логічними, взаємопідтвердженими, не суперечать письмовим доказам, а показання свідка ОСОБА_7 суд оцінив як показання з чужих слів згідно вимог ст. 97 КПК і, оскільки вони підтвердженні показаннями свідка ОСОБА_8 , то також визнані допустимими і належними доказами при доведенні вини обвинуваченої

ОСОБА_5 .

Проаналізувавши всі досліджені у кримінальному провадженні докази та надавши оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку, дотримуючись вимог

статей 86, 87, 94 КПК, суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК.

Суд апеляційної інстанції належним чином перевірив доводи апеляційної скарги захисника дав належну оцінку викладеним у ній доводам, у тому числі й тим, на які посилається в касаційній скарзі захисник, і обґрунтовано залишив їх без задоволення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Під час перегляду вироку місцевого суду за вказаною апеляційною скаргою, апеляційний суд у межах, установлених ст. 404 КПК, та у порядку, визначеному

ст. 405 цього Кодексу, належним чином перевірив викладені у них доводи та визнав їх необґрунтованими, навівши в ухвалі, відповідно до вимог ст. 419 КПК, докладні мотиви на спростування доводів апеляційної скарги й дійшов обгрунтованого висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом допустимими й достатніми доказами винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи касаційної скарги захисника щодо недопустимості як доказу протоколу пред`явлення особи для впізнання, оскільки у ньому відсутній опис зовнішнього вигляду особи, за яким свідок може впізнати цю особу.

Так, пред`явлення для впізнання - це слідча (розшукова) дія, метою якої є ідентифікація об`єкта, який за версією суб`єкта досудового розслідування має відношення до кримінального провадження. Істотною особливістю процесу ідентифікації у зазначеній слідчій дії є те, що встановлення тотожності об`єкта можливе лише за допомогою ідеальних слідів пам`яті особи, яка спостерігала його раніше за певних обставин.

З метою встановлення суб`єктивних та об`єктивних чинників, які впливали на процес спостереження ідентифікованого об`єкта особою та послідовного збудження асоціативних зв`язків у її пам`яті застосовуються відповідні тактичні заходи, зокрема, й щодо встановлення стійких ідентифікаційних ознак об`єкта, з обов`язковим урахуванням тривалості спостерігання, стану самого спостерігача, освітлення та інших факторів, які впливають на процеси сприйняття та запам`ятовування інформації.

Проте у випадку, коли особа стверджує той факт, що спостерігала іншу особу неодноразово за різних умов, доцільність встановлення окремих стійких ідентифікаційних ознак відсутня, адже у пам`яті вже сформовано загальний образ об`єкта, який не вимагає деталізації ознак.

У цьому кримінальному провадженні орган досудового розслідування обрав в якості засобу доказування пред`явлення ОСОБА_5 по фотознімкам для впізнання свідкам ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , які зазначили у частинах протоколів, що передували безпосередньому впізнанню, що можуть впізнати секретаря судового засідання Міловського районного суду Луганської області ОСОБА_5 . Тобто, усі свідки були знайомі з ОСОБА_5 тривалий час, ще до вчинення нею інкримінованого кримінального правопорушення.

Отже, відсутність попереднього опису зовнішнього вигляду особи, її прикмет або сукупності ознак, за якими свідок може впізнати особу, у даному кримінальному провадженні не відіграє вирішальної ролі для визнання протоколів пред`явлення особи для впізнання допустимими доказами.

Не впливає факт знайомства між особою, яка впізнає, та особою, яка пред`являється для впізнання, й на належність доказу, тобто на його спроможність встановлювати наявність або відсутність обставин, які підлягають доказуванню, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Як зазначав Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2023 року (справа № 760/149/18, провадження № 51-2199км22) процесуальний закон не забороняє пред`явлення особи для впізнання у разі особистого знайомства із особою, яка впізнає. Висновки суду можуть ґрунтуватися не на одному чи кількох прямих доказах, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, за якими встановлено особу та характер дій обвинуваченого, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Також є неприйнятними твердження сторони захисту щодо недопустимості як доказу протоколу огляду сторінки соціальної мережі «Вконтакте» користувача під ніком « ОСОБА_11 » від 30 травня 2022 року, оскільки у судовому засіданні не було проведено огляд DVD-диску, який є його невід`ємною частиною.

Ненадання відеозапису огляду, який є невід'ємним додатком до протоколу, стороною обвинувачення під час судового розгляду становить порушення вимог ч. 2 ст. 104 КПК. Оцінюючи істотність такого порушення, Суд, з огляду на положення ст. 87 КПК, не вважає, що існують безумовні підстави для визнання недопустимими результатів огляду.

Зазначене було предметом дослідженння суду першої та апеляційної інстанцій, які у своїх рішеннях зазначили, що після дослідження протоколів огляду від 30 травня 2022 року, DVD-диск, який є додатком до даних протоколів огляду, з технічних причин не оглянутий за відсутності відповідного програмного забезпечення. Проте, судом першої інстанції встановлено, що як протоколи огляду від 30 травня 2022 року так і DVD-диск були надані стороні захисту під час відкриття матеріалів досудового розслідування, захисник ознайомився із наявною інформацією, яка міститься на диску і жодних заперечень на стадії досудового розслідування і при проведенні підготовчого судового засідання, на якому передбачається подання різного роду скарг і заперечень, від сторони захисту не надходило.

Крім того, цей диск із наявною на ньому фотоінформацією був скерований експерту для проведення портретної експертизи, фотоінформація була оглянута безпосередньо судовим експертом, що підтверджує висновок, тому ставити під сумнів викладені у протоколах огляду від 30 травня 2022 року факти відносно ОСОБА_5 немає.

Разом з цим, посилання захисника на недопустимість як доказу копії облікової картки ОСОБА_12 й похідного від неї висновку портретної експертизи № 72 від

18 червня 2022 року, з огляду на те, що він вважає сумнівним спосіб отримання

DVD-диска, на якому міститься файл з фотозображенням саме ОСОБА_5 також є безпідставними.

Спростовуючи це твердження сторони захисту, суд апеляційної інстанції зазначив, що у матеріалах провадження наявне доручення прокурора у цьому кримінальному провадженні - прокурора відділу Луганської обласної прокуратури ОСОБА_13 від

30 травня 2022 року № 09/3-144вих-22, яким він на підставі статей 36,

41 КПК доручив Управлінню СБУ у Дніпропетровській області провести слідчі (розшукові) дії, зокрема: встановити електронні та/або паперові копії документів стосовно ОСОБА_5 , що стали підставою для видачі/зміни паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон; провести слідчі (розшукові) дії, направлені на отримання порівняльних зразків для подальшого призначення портретної експертизи, з метою встановлення особи ОСОБА_5 . При цьому, згідно з письмовою інформацією Управління СБУ у Дніпропетровській області від 03 червня 2022 року, в ході виконання вказаного доручення у цьому кримінальному провадженні було проведено збирання доказів, у тому числі отримано від органів ДМС України копію облікової картки на особу, яка порушує клопотання про видачу паспорта громадянина України для виїзд за кордон форми М20, яка належить ОСОБА_5 . До вказаної письмової інформації, яка адресована прокурору відділу Луганської обласної прокуратури ОСОБА_14 , додано відповідні компакт-диски. Таким чином, отримання стороною обвинувачення від органів ДМС України під час досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні DVD диску з електронним файлом під назвою «Витяг з ДМС. ОСОБА_5» з фотозображенням ОСОБА_5 не суперечить вимогам ст.ст. 36, 41, 93 КПК, відповідно до яких прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам, співробітники яких під час виконання таких доручень прокурора оперативного підрозділу користуються повноваженнями слідчого, в тому числі правом здійснювати збирання доказів шляхом як проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, так і отримання необхідних доказів від органів державної влади.

Разом з цим, апеляційний суд зауважив, що доводи апеляційної скарги про сумнівність висновків портретної експертизи і, як наслідок, недоведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину повністю спростовуються даними результатів інших слідчих дій, зокрема протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідків, кожен з яких вказав саме на фото ОСОБА_5 , з якою вони раніше були знайомі, підтвердивши таким чином відомості про її особу. Ці обставини свідки підтвердили і під час їх допиту в судовому засіданні, а тому апеляційний суд дійшов до переконання про відсутність підстав для сумнівів у достовірності, належності та допустимості висновків портретної експертизи.

Колегія суддів також не погоджується з доводами захисника ОСОБА_4 стосовно незаконності постанови заступника Генерального прокурора від 10 серпня

2022 року, якою доручено здійснення досудового розслідування стосовно

ОСОБА_5 слідчому відділу УСБУ в Тернопільській області, з тих підстав, що вона прийнята поза межами строку досудового розслідування.

Відповідно до ч. 5 ст. 280 КПК після зупинення досудового розслідування проведення слідчих (розшукових) дій не допускається, крім тих, які спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного.

Аналіз даної норми свідчить про відсутність будь-яких законодавчих заборон для здійснення у зупиненому провадженні інших, окрім слідчих (розшукових), процесуальних дій й прийняття процесуальних рішень.

З урахуванням наведеного, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів та вважає, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом допустимими й достатніми доказами винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваних судових рішень, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону касаційна скарга не містить.

На підставі викладеного, Верховний Суд вважає, що обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки ухвали за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись ч. 2 статті 428 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2024 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 25 серпня 2025 року стосовно засудженої ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3