Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження№ 1-кп/733/117/25
Єдиний унікальний №733/1029/25
Вирок

Іменем України

19 грудня 2025 року м.Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі : головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ічня кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , розлученого, з середньою освітою, утриманців немає, працюючий охоронником в ТОВ «Ічнянський райагрохім», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України

за участю прокурора - ОСОБА_4

захисника - адвоката обвинуваченого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

05 липня 2024 року, близько 21 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , після спільного вживання алкогольних напоїв та подальшого виниклого словесного конфлікту із співмешканкою ОСОБА_6 , з якою спільно проживають однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі , з причини неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, наніс потерпілій ОСОБА_6 один удар кухонним ножем, котрий тримав у правій руці в область живота, чим заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з ушкодженням тонкого кишківника та внутрішньочеревною кровотечею, які згідно висновку судово-медичного експерта №254 від 16.09.2024 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» «2229-VІІІ під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи

теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (СЕТS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п.b ст.3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 , відповідно до ст.ст.1,3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вчинив домашнє насильство у формі фізичного насильства.

Суд заслухавши доводи сторони обвинувачення, показання потерпілої та свідків, вивчивши письмові докази у справі, на які посилалася сторона обвинувачення, дійшов до висновку, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України і вина ОСОБА_3 у вчиненні даного злочину доводиться наступним.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у інкримінованому злочині не визнав повністю. Пояснив, що 05 липня 2024 року ввечері умисно удар ножем потерпілій не завдавав, та причини завдати удар ножем потерпілій у нього також не було. На досудовому розслідуванні йому не роз`яснили його право не свідчити проти себе та членів сім`ї. Свої пояснення надав у заяві про повідомлення позиції у кримінальному провадженні. Ніякого конфлікту і ніяких неприязних відносин у нього з ОСОБА_6 , а ні 05 липня 2024 року, а ні напередодні - не було.

Потерпіла ОСОБА_6 в заяві від 09 грудня 2025 року відмовилась від обвинувачення, зазначила , що своєї згоди на визнання її потерпілою не надавала і не вважає себе потерпілою, бо відносно неї не вчинялись кримінальні дії.

Представник потерпілої ОСОБА_7 підтримує ОСОБА_6 про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні. Повідомив, що факту вчинення ОСОБА_3 злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України не було.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив визнати недопустимим докази, а саме протокол огляду місця події, постанову про призначення групи прокурорів, також зазначив що немає протоколу вилучення ножа. Зазначив, що ніж як речовий доказ не надавався для огляду стороні захисту. Також подав клопотання, у якому просить визнати недопустимим висновок експерта, оскільки використана незрозуміла методика проведення такої експертизи, не зазначено конкретно, яка була сила сціплення та утримання ножа.

Свідок ОСОБА_8 повідомила, що мешкає у сусідньому будинку АДРЕСА_2 , що розташований приблизно за 10 метрів від будинку потерпілої. Того вечора, обвинувачений прийшов до неї щоб викликати швидку, коли спитала що сталося, то сказав, що різнув ОСОБА_9 ножем. Коли свідок вийшла, то потерпіла йшла напроти у стані сильного алкогольного сп`яніння. У неї була маленька ран. Потім приїхала швидка, щоб надати медичну допомогу останній. Також повідомила, що у той вечір криків чи конфліктів не чула.

Свідок ОСОБА_10 повідомила, що їй подзвонила потерпіла, щоб свідок прийшла забрати її у той вечір. Після чого вона зустрілися. Тілесних ушкоджень свідок не бачила, до моменту поки приїхала швидка. Про конфлікти їй потерпіла не повідомляла. Допомогу від неї не просила. Була у стані сп`яніння. Потерпіла пропонувала іти далі відпочивати.

Свідок ОСОБА_11 повідомила, що вона є медичним працівником Швидкої допомоги. Влітку у 2024 році ввечері був виклик на вул. Фрунзе з повідомленням про ножове поранення. Коли приїхали на виклик зустріли по вул. Вокзальній потерпілу ОСОБА_6 із жінкою, яка йшла з нею. Було видно гостре поранення у живіт - колота проникаюча рана. Надали медичну допомогу. Свідок чула, що був день народження і таке сталося, що вдарили ножем жінку. Хто говорив про це- не пам`ятає. Жінка, яка була з нею сказала, що вдарив ножем чоловік чи співмешканець. Після надання допомоги потерпілу доправили до лікарны.

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_12 пояснив, що при проведенні експертного дослідження використовували візуальні імперативні методи дослідження та спеціальну літературу. Вказав, що враховуючи локалізацію, взаєморозташування та морфологію тілесних ушкоджень у сукупності, можуть бути наслідком одного травматичного впливу предмету, по типу ножа. Кількість енергій, у даному випадку, свідчить про жорстку фіксацію та пояснюється законами фізики. Оскільки для проникнення необхідно 15-17 протон, що свідчить про те, що ніж не міг лежати на поверхні, а його тримав у руці нападник.

Не зважаючи на невизнання своєї вини, вина обвинуваченого на думку суду у вчиненні злочину підтверджується наступними доказами.

Крім показів свідків, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину також підтверджується іншими доказами, які містяться у матеріалах справи, й були всебічно досліджені у судовому засіданні, зокрема:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.07.2024 року, згідно якого за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 за ознаками злочину передбаченого ст. 128 КК України внесено відповідні відомості про злочин (а.с. 54);

- рапортом ВП №2 Прилуцького РВП ГУНП у Чернігівській області дізнавача ОСОБА_13 про те, що виїздом СОГ встановлено що до Ічнянської МЛ була доставлена ОСОБА_6 з ножовим пораненням у черевну порожнину. Оглянута лікарями та забрана на проведення оперативного втручання. Від ОСОБА_6 відібрано пояснення, де вказано що ножове поранення їй наніс ОСОБА_3 . З даного приводу претензій вона не має, із письмовою заявою звертатися не бажає. ОСОБА_3 перебуває у лікарні (а. с. 58);

- протоколом огляду від 06.07.2025 та додатку до нього у вигляді відеозапису, який був переглянутий в судовому засіданні, з якого вбачається, що вбачається, що об`єктом огляду є територія господарство за адресою: АДРЕСА_1 . Під час проведеного ви огляду виявлено території господарства, яка огороджена дерев`яними ним парканом вхід на хвіртка відімкне но при проведенні при проході до подвір`я прямо від входу спостерігається одноповерхове приміщення з метало профілю зеленого кольору. Справа від входу до подвір`я спостерігаються два одноповерхові приміщення. Зліва виявлено приміщення з цегли з шиферним дахом. Справа виявлено одноповерхове приміщення з білої цегли з шиферним дахом. Вхід до приміщення здійснюється через двохстворні дерев`яні двері, які на момент огляду наполовину відчинено, замочний пристрій відсутній, на дверях знаходяться сітка. При проході до приміщення прямо від входу зліва направо виявлено дерев`яну тумбу з різними речами. Прямо від входу виявлено дерев`яну тумбу білого кольору з вмістом різних речей. З правого боку від

входу знаходяться двохстворні двері. При проході до кімнати до кімнати зліва на право спостерігається вишак з дерева, під ним знаходяться різні речі, а саме порожні пляшки одяг під випічкою виявлений холодильник. За ним виявлено стіл з різноманітними продуктами харчування, за столом виявлено газову плиту, прямо від входу під стіною виявлено вбудовану в тумбочку на якій знаходиться різноманітні миючі засоби. Справа під стінкою виявлено грубу, на поверхні якої виявлено металевий пластиковий шнур, та з правого боку під стінкою виявлено предмет зовні схожий на ніж з рукояткою чорного кольору довжиною близько 11 сантиметрів та лезом близько 16.5 сантиметрів. На лезі виявлено видимі сліди речовину бурого кольору. На запитання: «Чий ніж?», власник приміщення повідомив, що ніж його та використовується для власних потреб, а також повідомив про ситуацію з Людмилою. Ніж помістили до паперового пакету НТУ за печатано та вилучено до ВП №2 ГУНП Чернігівській області. Поблизу стіни знаходиться прохід до іншої кімнати в якій виявлена ліжко, стіл з речами тумба з телевізором Samsung та три дерев`яні стільці з одягом на них. не задній частині подвір`я виявлено сарайне приміщення з різноманітними побутовими та будівельними речами. У подальшому сформовано письмовий протокол (а.с. 60-63, 64);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06 липня 2024 року об 01:35 год встановлено, що ОСОБА_3 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 66);

- постановою про визнання речових доказів від 06.07.2024, визнано речовим доказом предмет схожий на ніж з рукояткою чорного кольору довжиною близько 11 см та лезом близько 16,5 см (а.с. 67-68);

- постановою про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 09 липня 2024, якою постановлено відібрати у ОСОБА_6 біологічні зразки, а саме її крові (а.с. 69);

- протоколом про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 09 липня 2024, відібрано у ОСОБА_6 біологічні зразки, а саме її кров (а.с. 70);

- постановою про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи від 26.07.2024 (а.с. 71-73);

- висновком експерта №СЕ-19-24/55030-БД від 13.12.2024, яким встановлено, що на клику ножа (об`єкт №2) виявлено кров людини. Встановлено генетичні ознаки крові виявленої на ножі (об`єкт №2) крові збігаються з генетичними ознаками крові потерпілої ОСОБА_6 ймовірно на 99,99999999% (а.с. 76-86);

- постановою про визнання речових доказів від 24.04.2025, якою постановлено об`єкти дослідження, котрі надані з висновком експерта № СЕ-19-24/55030-БД від 13.12.2024 та поміщені до спец,пакетів № 6072854 та № 5895788 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, № 0000179 від 06.07.2024 та помістити до камери зберігання речових доказів ВП №2 Прилуцького РВП (а.с. 87-88).

- довідкою генерального директора КНП «Ічнянська МЛ» від 10.07.2024 № 01-21/663 про те, що ОСОБА_6 знаходиться на лікуванні у хірургічного відділенні МЛ з 05.07.2024 по даний час. Діагноз: Проникаюче поранення черевної порожнин, тонкого кишківника. Внутрішньо-черевна кровотеча. Алкогольне сп`яніння (а.с. 90);

- довідкою генерального директора КНП «Ічнянська МЛ» від 10.09.2024 № 01-21/862 про те, що ОСОБА_6 знаходилася на лікуванні у хірургічного відділенні МЛ з 23.07.2024. Діагноз: Проникаюче поранення черевної порожнин, тонкого кишківника.

Внутрішньо-черевна кровотеча. Алкогольне сп`яніння (а.с. 91);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.09.2025 р. та додатку до нього у вигляді відеозапису, який був переглянутий в судовому засіданні, вбачається, що під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_6 , якій було запропоновано відтворити обставини що відбувалися 05.07.2024, де остання у присутності понятих зазначила що у вечірній час 05.07.2024 року вона перебувала на території свого господарства, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , де вживала спиртні напої зі своїм співмешканцем ОСОБА_3 та іншими особами. Після чого у темну пору доби, точного часу не пам`ятає, ОСОБА_14 переносила посуд з вулиці на кухню до приміщенні будинку, де з власної необережності підсковзнулася та наштрирхнулася животом, а саме лівою стороною на ніж який лежав на поверхні столу та помітила це через декілька хвилин. Вказала, що ніяких конфліктів між нею та іншими особами у той вечір не відбувалося (а.с. 92-96);

- постановою про призначення судово медичної експертизи від 26.09.2024 (а.с. 97-98);

- висновком експерта № 254, яким встановлено наступне. У ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлено тілесні ушкодження у вигляді ушкодження тонкого кишківника з внутрішньою кровотечею. Дані ушкодження утворилися внаслідок однієї травматичної дії колюче-ріжучого предмета типу ножа. За давністю ці ушкодження можуть відповідати 05.07.2024 року. Відповідно до пп. 2.1.3.к «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ МОЗ України №6 від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»), зазначене тілесне ушкодження відноситься до категорії тяжких за ознакою небезпеки для життя. Щодо питань можливого механізму утворення вказаних ушкоджень, експерт дійшов висновку, що тілесне ушкодження виникло від дії колюче-ріжучого предмета по типу ножа. Водночас, зазначене ушкодження не могло виникнути за обставин, вказаних ОСОБА_6 під час допиту та слідчого експерименту. Крім того, згідно з даними токсикологічного аналізу крові, у ОСОБА_6 виявлено наявність етанолу в концентрації 1,61 г/л, що відповідає алкогольному сп`янінню середнього ступеня (99-102);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.12.2025 р. та додатку до нього у вигляді відеозапису, який був переглянутий в судовому засіданні, з якого вбачається, що під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_6 останній було запропоновано відтворити обставини при яких вона отримала тілесні ушкодження. В подальшому ОСОБА_6 вказала, що дана подія відбулась ввечері 05.07.2024, під час якої вона перебувала в приміщенні будинку за місцем проживання та заносила на кухню посуд. Також ОСОБА_6 вказала, що коли вона заносила посуд та подальшому поклала його на стіл у приміщенні кухні, вона не помітила як до кухні підійшов ОСОБА_3 , котрий у руках тримав посуд та ніж та вона, повертаючись, наштовхнулася лівої стороною живота на ніж, котрий у цей час тримав ОСОБА_3 . Після чого ОСОБА_6 пішла до сусіда, а ОСОБА_3 викликав ШМД для подальшої допомоги (а.с.103-107).

- постановою про призначення додаткової судово-медичної експертизи від 09.12.2024 (а.с. 108-109);

- висновком експерта № 342, яким встановлено, що у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мали місце наступні тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане, поранення черевної порожнини з ушкодженням тонкого кишківника та внутрішньочеревною кровотечею. На запитання: «Чи могли утворитися виявлені у потерпілої ОСОБА_6 тілесні ушкодження за обставин, які вона вказує під час слідчого експерименту?» експерт зазначає, що з урахуванням характеру та анатомічної

локалізації зазначених тілесних ушкоджень, вони могли утворитися, в тому числі, за обставин, на які вказує потерпіла ОСОБА_6 під час слідчого експерименту від 06.12.2024 р. (а.с. 110113);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.04.2025 р. та додатку до нього у вигляді відеозапису, який був переглянутий в судовому засіданні, вбачається, що слідчий експеримент проводився в рамках даного кримінального провадження за адресою АДРЕСА_1 . До проведення слідчого експерименту були залучені прокурор Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_15 та лікар судово-медичний експерт Прилуцького МРВ СМЕ ОСОБА_16 . Під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_6 останній було запропоновано відтворити обставини, за яких вона отримала тілесні ушкодження. В подальшому ОСОБА_6 вказала, що подія відбулася у вечірній час 05.07.2024 року, точного часу вона вказати не змогла, оскільки не пам`ятає, та повідомила, що перебувала у приміщенні будинку за місцем проживання й заносила на кухню посуд. Також ОСОБА_6 вказала, що коли вона заносила посуд, то в подальшому поставила його на стіл у приміщенні кухні, і в цей час вона не помітила, як до кухні зайшов її співмешканець ОСОБА_3 , котрий у руках тримав посуд, а в правій руці ніж, та, повертаючись, вона наштовхнулася лівою стороною живота на ніж, котрий у цей час тримав у руці ОСОБА_3 . У подальшому після даної події ОСОБА_6 пішла до сусідки, а ОСОБА_3 викликав швидку для надання допомоги (а.с. 116-119);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.04.2025 р. та додатку до нього у вигляді відеозапису, який був переглянутий в судовому засіданні, вбачається, що під час проведення слідчого експерименту, який проводився в рамках даного кримінального провадження за адресою АДРЕСА_1 . До проведення слідчого експерименту залучено прокурора та лікаря судово-медичного експерта. Під час проведення слідчого експерименту за участі свідка, останньому було запропоновано відтворити обставини, за яких його співмешканка ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження. У подальшому ОСОБА_3 вказав, що дана подія відбулася 05.07.2024 у вечірній час, точного часу він казати не може, під час якої він перебував у приміщенні будинку за місцем проживання. Під час вказаної події ОСОБА_6 заносила до приміщення кухні посуд, одразу за нею йшов ОСОБА_3 та тримав у руках посуд у правій руці ніж та, поставивши посуд на стіл, ОСОБА_6 не помітила ОСОБА_3 та, повертаючись, наштовхнулась лівою стороною живота на ніж, котрий був у руці ОСОБА_3 . В подальшому ОСОБА_6 вийшла з будинку та пішла до сусіда, а ОСОБА_3 викликав швидку медичну допомогу (а.с. 120-124);

- постановою про призначення комісійної додаткової судово-медичної експертизи від 09.02.2025 (а.с. 125);

- висновком експерта № 10 яким встановлено, що на думку комісії експертів за обставин, які вказані в текстах питань, саме міцної фіксації ножа в руці Сакуна бути не могло, отже в разі «наштирхання» потерпілої на лезо ножа він (ніж) не маючи жорсткої фіксації в руці повинен був впасти на підлогу. Крім того відсутність фіксації навіть теоретично не змогла передати лезу достатньої кількості енергії для «пробивання» доволі товстого шару еластичних м?яких тканин, з яких складається стінка черевної порожнини. Також не слід забувати, що 2 поранення також отримала стінка кишківника, яка є досить рухливою. Таким чином, комісія експертів вважає неможливим утворення описаного вище поранення внаслідок наштирхання потерпілої на ніж, який знаходився в руці нападника (а.с. 128-138);

- постановою про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 14.05.2025, якою перекваліфіковано вказане діяння із 128 КК Україні на ч. 1 ст. 121 КК України (а.с. 139-141);

- постановою про призначення групи прокурорів від 19.05.2025 (а.с. 142);

- повідомленням про підозру ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 121 КК України (а.с. 143-146);

Вирішуючи питання захисника адвоката ОСОБА_17 щодо клопотання про визнання доказів недопустими, а також заяву потерпілої ОСОБА_6 про визнання доказів недопустими суд зазначає наступне.

Адвокат ОСОБА_17 просить визнати недопустимим доказом висновок експерта комісійної судово-медичної експертизи № 10 від 10.04.-07.2025, мотивуючи його тим, що експертний висновок не містить докладного опису процесу дослідження застосованої літератури, механізму нанесення удару та способу фіксації ножа. Експертами не надавався ніж на дослідження, не досліджувалися відеозаписи слідчих експериментів, не проводилися інші дослідження, тому не могла здійснюватися експертна оцінка.

ОСОБА_6 просить визнати недопустимим доказом протоколи слідчих експериментів, проведених за її участі. Мотивує заяву тим, що не могла достовірно відтворити обставини отримання нею ушкоджень.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвали ти виправдувальний вирок.

Як вбачається зі змісту п. 3.2 рішення Конституційного Суду України № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за № 1-31/2011 що:

- визнаватися допустимими і використовуватись як доказ у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі;

- обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними у незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Відповідно до ч.2 ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно

недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу», слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-1446/0/4-12 від 05 жовтня 2012 року «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», де зазначено, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст.89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29 вересня 2020 року у справі № 601/1143/16).

У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед (1) унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та (2) забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.

У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи (2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25 вересня 2018 року у справі № 210/4412/15-к). Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду) (постанова ККС ВС від 05 серпня 2020 року у справі № 334/5670/18).

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_17 про визнання недопустимим доказом висновку експерта № 10 від 10.04.-07.2025 та заяви потерпілої ОСОБА_6 про визнання недопустимим доказом протоколів слідчих експериментів, проведених за її участі.

Враховуючи наведене, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_3 стороною обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України знайшло своє об`єктивне підтвердження. Суд враховує, що показання потерпілої, обвинуваченого, щодо факту «наштирхання» не узгоджуються з показами свідка ОСОБА_8 , яка повідомила, що саме обвинувачений завдав колотої рани ножем потерпілій.

Враховуючи викладені обставини, суд критично оцінює показання обвинуваченого, який стверджує, що саме потерпіла наштовхнулася на ніж, який він тримав у руці. Жодних інших об`єктивних даних, які б могли підтвердити версію обвинуваченого, судом не встановлено.

Показання потерпілої в даному випадку суд оцінює критично, оскільки в ході досудового розслідування та судового розгляду її позиція неодноразово змінювалася. Так, згідно з рапортом, було встановлено, що спочатку вона повідомила про те, що саме ОСОБА_18 завдав їй удару ножем. Проте згодом вона почала відмовлятися від обвинувачень. При цьому суд бере до уваги той факт, що потерпіла є співмешканкою обвинуваченого, а відтак перебуває з ним у близьких стосунках, що могло вплинути на зміну її показань.

Суб`єктивна сторона складу злочину, який передбачено ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження), характеризується умисною виною, напротивагу від суб`єктивної сторони складу злочину, який передбачено ст. 128 КК України, ( необережне тяжке тілесне ушкодження).

Так, при вчиненні злочину, який передбачено ст. 121 КК України умисел може бути як прямим, так і не прямим. Винний у вчиненні злочину, який передбачено ст. 121 КК України усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого і бажає або свідомо припускає її настання.

Висновком експерта № 10 яким встановлено, що на думку комісії експертів за обставин, які вказані в текстах питань, саме міцної фіксації ножа в руці Сакуна бути не могло, отже в разі «наштирхання» потерпілої на лезо ножа він (ніж) не маючи жорсткої фіксації в руці повинен був впасти на підлогу. Крім того відсутність фіксації навіть теоретично не змогла передати лезу достатньої кількості енергії для «пробивання» доволі товстого шару еластичних м?яких тканин, з яких складається стінка черевної порожнини. Також не слід забувати, що 2 поранення також отримала стінка кишківника, яка є досить рухливою. Таким чином, комісія експертів вважає неможливим утворення описаного вище поранення внаслідок наштирхання потерпілої на ніж, який знаходився в руці нападника (а.с. 128-138).

Вищевказане ушкодження відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Підсумовуючи вищевикледене, суд приходить до висновку щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 121 КК України є обгрунтованими, так як суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 умисно наніс тілесне ушкодження потерпілий та припускав, з огляду на знаряддя вчинення злочину, - ніж кухонний, значна силу удару, - заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, свідомо допускаючи спричинення будь яких тілесних ушкоджень.

Отже, згідно ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому прокурору, або посилатися на них.

Що ж стосується доказів, які були здобуті під час судового слухання даного

кримінального провадження, то суд оцінював їх на підставі Глави 4 Докази і доказування діючого КПК України.

Згідно ст. 84 КПК України:

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому ним Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 95 КПК України:

Показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право давати показання під час досудового розслідування та судового розгляду.

Свідок, експерт зобов`язані давати показання слідчому, прокурору, слідчому судді та суду в установленому цим Кодексом порядку.

Суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, суд, ретельно перевіривши докази по кримінальному провадженні, оцінивши докази на підставі ст. 94 КПК України з точки зору їх об`єктивності, належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку щодо ухвалення обвинувального вироку у відношенні обвинуваченого, за наявності таких підстав в зв`язку з наступним:

1) дійсно, вчинене кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 121 КК України;

2) доведено, що кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, та яке відбулося 05 липня 2024 року на подвір`ї господарства по АДРЕСА_1 та в якому обвинувачується ОСОБА_3 вчинене саме обвинуваченим;

3) доведено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_3 , які мали місце 05 липня 2024 року, міститься склад злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України, обґрунтовуючи своє рішення наявністю доказів по даному кримінальному провадженні.

Отже, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел.

Таке поняття доказів ґрунтується на теорії відбиття, згідно із якою подія кримінального правопорушення для органів досудового провадження, прокурора,

захисника та суду є минулою.

Кримінальне правопорушення являє собою певну сукупність відповідних явищ, предметів, процесів, що відбуваються в оточуючому середовищі. Вступаючи в контакт з багатьма іншими явищами об`єктивної дійсності, він залишає відбиття на матеріальних об`єктах у формі матеріальних слідів (станів предметів, динамічних і статичних процесів тощо), а також у формі ідеальних слідів - у свідомості людей.

В даному випадку суд вважає, що стороною обвинувачення в повному обсязі наведено як в матеріалах справи, так і в судовому засіданні сукупність явищ, предметів, процесів, що відбувалися в оточуючому середовищі стосовно вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 , злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України.

Так, стороною обвинувачення надано належні, допустимі (прямі та непрямі), як суб`єктивні докази, (показання свідків), так і об`єктивні докази, ( матеріальний вираз злочину, - речові докази), вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 , злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно, факти і обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, поділяються на дві групи:

1) перераховані у ст. 91 КПК («Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні»):

- в даному випадкудоведено факт вчинення, (подію), кримінального правопорушення, а саме, доведено достеменно час, місце, спосіб вчинення правопорушення.

2) побічні факти, які не входять до кола цих питань. Останні виникають в момент вчинення кримінального правопорушення, до і після нього.

Суд вважає, що прокурором надано:

1) факти, що належать до матеріальних наслідків вчинення кримінального правопорушення (обстановка місця вчинення злочину, знаряддя вчинення злочину, тощо);

2) об`єкти, що зберегли на собі сліди кримінального правопорушення;

Отже, побічні факти встановлюються обставинами, які підлягають доказуванню в необхідних і випадкових, просторово-часових, причинно-наслідкових, безпосередніх і опосередкованих зв`язках. Пізнання обставин, які підлягають доказуванню, і побічних доказів здійснюється опосередковано і безпосередньо (логічне доказування).

Отже, між доказами, які надані стороною обвинувачення в обґрунтування факту вчинення злочину та причетності до нього обвинуваченого ОСОБА_3 присутні необхідні просторово-часові, причинно-наслідкові, безпосередні і опосередковані зв`язки.

Стаття 84 КПК проводить розмежування між фактами та обставинами.

Факти - це подія, явище, що відбулося в дійсності, - події (подія), з приводу яких ведеться процес.

Обставини - це явище, яке супроводжує що-небудь, ту чи іншу сторону справи, - те, що пов`язане із цими фактами, що їх характеризує.

Так, стороною обвинувачення доведено головний факт, - доведено подію кримінального правопорушення і вчинення його обвинуваченим ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 КПК докази повинні бути отримані у передбаченому порядку.

Згідно ст. 85 КПК України:

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Отже, належність доказів - це їх властивість бути засобами пізнання вчиненого у минулому кримінального правопорушення, що зумовлюється тими об`єктивними зв`язками, які існують між ними і обставинами минулої події кримінального правопорушення. Відсутність такої взаємозалежності свідчить про відсутність доказів.

Доказ не буде належним, якщо він не здатний встановлювати факт, що має значення для кримінального провадження. Зміст фактичних даних визначається індивідуальними ознаками кримінального правопорушення.

Відповідно, суд вважає, що стороною обвинувачення наведено в судовому засіданні належні та допустимі докази вчинення злочину, та причетності до нього обвинуваченого ОСОБА_3 .

Так, у ст. 91 КПК сформульовані обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Це критерії, які вказують на істотні обставини, знання яких дозволяє досягти завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК).

Належність доказів також визначається тим, що вони прямо чи побічно підтверджують існування чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Прямий доказ - такий, що прямо і безпосередньо (одноступенево) вказує на ті факти і обставини, що підлягають доказуванню. Це така доказова процедура, коли знання про факти і обставини грунтуються на повідомленні осіб, які безпосередньо спостерігали даний факт у дійсності. Прямі докази містять фактичні дані про ті факти і обставини, що підлягають доказуванню, у них теза і аргументи збігаються. Виходячи із обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК), прямим слід вважати такий доказ, який прямо встановлює обставини, що підлягають доказуванню, або один із його елементів, указаних у законі.

Отже, враховуючи на обставини кримінального провадження, які вище досліджені судом, та застосування норм права, суд вважає, що стороною обвинувачення надано в достатньому обсязі прямі докази на обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України, та які судом наведено вище.

Непрямі докази обґрунтовують обставини, які підлягають доказуванню не прямо, а опосередковано через проміжні факти шляхом послідовних висновків.

Суд зазначає, що стороною обвинувачення також надано також не прямі докази вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 , злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України.

Згідно положення ст. 2 КК України, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , наведено належні, допустимі, як прямі, так і не прямі докази, які свідчать про ту обставину, що в діях ОСОБА_3 , містяться достатні ознаки, які слугують підставою для кримінальної відповідальності ОСОБА_3 .

Також при винесенні вироку судом було враховано положення ст. 62 Коснтитуції України.

Так, згідно ст. 62 Конституці України:

Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Зглядаючись на вищевказану норму основного Закону України, слід зазначити, що вона закріпила в собі п.1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, принципі 36 Звід принципів захисту всіх осіб, що піддаються затриманню або ув`язненню в будь-який формі, презумпцію невинуватості.

Презумпція невинуватості об`єктивне правоположення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримі- нального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Отже, правило презумпції невинуватості означає, що обвинувачений може бути визнаний винним у вчиненні злочину і покараний лише за умови, що його вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду.

Принцип презумпції невинуватості охоплює такі демократичні ідеї правосуддя, які як правові положення одержали закріплення в Конституції України, а також глибоко і всебічно конкретизовані в різних нормах кримінально- процесуального законодавства:

- ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, (ч. 2 ст. 62 Конституції України).

Відповідно до положень діючого КПК України вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи зобов`язані прокурор, слідчий, на яких покладається обов`язок виявити обставини, які як викривають, так і виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання.

Отже, як зазначалося судом вище, при проведенні досудового слідства стороною

обвинувачення було забезпечено повне та об`єктивне дослідження обставин справи, що свідчить про повну наявність доказової бази для обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України в даному кримінальному провадженні.

- обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Відповідно до закону доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність суспільно небезпечного діяння, винуватість особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, докази повинні бути отримані тільки уповноваженими на те органами чи посадовими особами, законним способом, з точно і вичерпно передбачених законом джерел, а форма їх фіксації має бути передбачена законом.

Слід зазначити, що, оцінивши всі докази, надані стороною обвинувачення по даному кримінальному провадженні, суд приходить до висновку щодо того, що обвинувачення ОСОБА_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України ґрунтується на достатніх доказах.

Отже, враховуючи те, що стороною обвинувачення надано суду належні та допустимі, прямі та непрямі докази щодо вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України, обвинувачення ґрунтується на доказах, які судом сприймаються як достовірні та прийнятні. У зв`язку з цим суд не має обґрунтованих та непереборних сумнівів у наявності події злочину, складу кримінального правопорушення, а тому суд зобов`язаний винести обвинувальний вирок щодо ОСОБА_3 , оскільки надані стороною обвинувачення та зібрані судом під час судового розгляду кримінального провадження докази підтверджують пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення.

Обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст.66, 67 КК України відсутні.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно із ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує його похилий вік, сімейний стан, те, що на обліку у лікаря психіатра та нарколога він не перебуває, маючи пенсійний вік продовжує працювати , наявність обставин, що пом`якшують призначення покарання, а також те, що обвинувачений з урахуванням положень ст.12 КК України вчинив тяжкий злочин та поведінки в судовому засіданні та вважає за необхідне призначити основне покарання обвинуваченому у межах санкції ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, з огляду на обставини, що пом`якшують покарання.

Крім того, в даному конкретному випадку судом враховуються індивідуальні особливості вчиненого діяння, особа обвинуваченого, позиція сторони обвинувачення,

відсутність претензій з боку потерпілої та той факт, що застосування ст.75 КК України не забороняється в випадку, якщо існує можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд вважає, що це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде ефективним і дієвим з метою профілактики подальшої поведінки обвинуваченого.

Також, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_3 обов`язки, відповідно до вимог частин 1, 3 ст.76 КК України.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні матеріалів щодо особи обвинуваченого, відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69, 69-1 КК України, не встановлено.

Окрім того, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, та необхідністю застосування до обвинуваченого вимог п. 5 ст. 91-1 КК України, як механізму захисту потерпілої особи від майбутніх випадків домашнього насильства, тому суд вбачає нагальну потребу у направленні ОСОБА_3 , який є особою, яка вчиняла домашнє насильство, для проходження програми для кривдників строком на 3 (три) місяці.

Підстав для обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу не встановлено.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Процесуальні витрати у розмірі 4 058 грн. 88 коп. належить стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо речових доказів вирішити у порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Початок іспитового строку ОСОБА_3 слід рахувати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 4 058(чотири тисячі п`ятдесят вісім) грн. 88 коп. на користь держави процесуальних витрат на залучення експертів.

Застосувати до ОСОБА_3 обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1ст. 91-1

КК України у виді направлення для проходження програми для кривдників строком на 3 (три) місяці.

Попередити ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, та роз`яснити, що у разі невиконання п. 5 ч.1ст.91-1КК України, застосованих до ОСОБА_3 , зазначене може мати наслідком кримінальна відповідальність, передбачена ст. 390-1 КК України.

Речові докази: ніж з рукояткою чорного кольору довжиною близько 11 см та лезом близько 16,5 см та об`єкти дослідження, котрі надані з висновком експерта № СЕ-19-24/55030-БД від 13.12.2024 та поміщені до спец, пакетів № 6072854, № 5895788 знищити

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Повний текст складено та проголошено 19 грудня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1