Справа № 570/3611/25
номер провадження 1-кп/570/329/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

з участю обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

ОСОБА_18 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_19 ,

під час проведення в залі суду відкритого судового засідання в режимі відеоконференції у кримінальному провадженні № 0000950 по обвинуваченню

- ОСОБА_15 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.146, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України,

- ОСОБА_16 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.345 КК України,

- ОСОБА_17 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України,

- ОСОБА_18 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.146, ч.5 ст.27, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11 ч.2 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в :

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_15 закінчується 30 листопада 2025 року. Запобіжний захід, застосований відносно обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_18 закінчується 05 грудня 2025 року.

Прокурор ОСОБА_20 звернувся з клопотаннями про продовження обвинуваченому ОСОБА_17 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а ОСОБА_18 продовжити обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України для забезпечення дії запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання. Щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_15 прокурор подав клдопотання про продовження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту (який застосовано до ОСОБА_15 ухвалою Рівненського апеляційного суду від 02.10.2025) з продовженням покладених на нього обов`язків відповідно до ч.5 ст.194 КПК України. Запобіжні заходи відносно кожного з вказаних обвинувачених прокурор просить продовжити строком на 2 місяці.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримав подані клопотання з підстав та обґрунтувань, наведених у них. Прокурор в судовому засіданні висловив думку, що заміна чи скасування запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у даному кримінальному провадженні буде перешкоджати оперативності розгляду справи, становить небезпеку для потерпілої та свідків у даному кримінальному провадженні. А клопотання відносно обвинуваченого ОСОБА_15 про продовження дії цілодобового домашнього арешту мотивував тим, що ризик впливу на потерпілу, свідків та інших обвинувачених не зник і не зменшився дог моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілої, і відповідно дослідження цих показань судом. Також ризиками, які слугують підставою для продовження запобіжних заходів щодо кожного з обвинувачених, є ризик продовження протиправної поведінки та тяжкість покарання, які загрожують кожному з обвинувачених

Відповідно до положень ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Захисники в судовому засіданні заперечили проти клопотань сторони обвинувачення, вважаючи їх необґрунтованими, ризики вказані прокурором вважають недоведеними.

За погодженою спільною позицією захисників обвинуваченого ОСОБА_15 позитивні характеристики останнього, його репутація як підприємця, волонтера та сім`янина надають можливість суду замінити запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у нічний час.

Захисник ОСОБА_17 просив відмовити в клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без права внесення застави та змінити підозрюваному ОСОБА_17 , запобіжний захід з тримання під вартою без права внесення застави на тримання під вартою із правом внесення застави або на інший більш м`який запобіжний захід. Обвинувачений ОСОБА_17 підтримав думку свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_18 просив відмовити щодо продовження обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. У разі застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання та продовження покладених на обвинуваченого обов`язків просив не застосовувати обов`язок - не відлучатись із населеного пункту в якому проживає без дозволу суду. Обвинувачений ОСОБА_18 підтримав думку захисника.

Потерпілий ОСОБА_6 щодо вирішення питання про продовження обвинуваченим запобіжних заходів поклався на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_7 підтримала думку прокурора та вказала на необхідність продовження вказаним обвинуваченим існуючих запобіжних заходів та продовження обов`язків в забезпечення особистого зобов`язання.

Колегія суддів, вивчивши клопотання прокурора та беручи до уваги думку сторін кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Щодо продовження запобіжного заходу ОСОБА_15

Востаннє 13.08.2025 ухвалою колегії суддів Рівненського районного суду Рівненської області, постановленою у справі № 570/3611/25, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_15 продовжено на 60 днів до 11.10.2025 без визначення розміру застави.

У подальшому ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду від 02.10.2025, постановленою у справі № 570/3611/25, задоволено апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_15 , скасовано ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 13.08.2025 в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_15 , натомість застосовано до останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 з одночасним покладенням ряду обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 30.11.2025.

Підставою для продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобового залишати місце проживання та одночасним покладенням ряду обов`язків за ч. 5 ст. 194 КПК України наразі є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також існування ризиків, що до теперішнього часу наявні та не зменшені, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_15 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, особливо тяжким, до теперішнього часу наявні та не зменшені ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому необхідно продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на два місяці.

Наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, обґрунтовується тим, що особі висунуто обвинувачення у вчиненні тяжкого, особливо тяжкого злочинів, серед іншого за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, встановлено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Пред`явлене особі обвинувачення підтверджується матеріалами кримінального провадження, тому ОСОБА_15 , усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винним, яке пов`язане із позбавленням волі за вчинення вказаних кримінальних правопорушень, може переховуватися від суду.

Вказані обставини вказують на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, і дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може залишити своє місце проживання, буде переховуватися від суду з метою подальшого уникнення кримінальної відповідальності.

У ході досудового розслідування встановлено, що обвинувачений ОСОБА_15 знайомий із потерпілою ОСОБА_7 , перебуває у родинних стосунках зі свідком ОСОБА_21 , через особисту поведінку якої виникла конфліктна ситуація між ОСОБА_15 і ОСОБА_7 , має дружні стосунки з можливим безпосереднім виконавцем інкримінованих кримінальних правопорушень - ОСОБА_16 , підтримував ділові стосунки із власником та працівниками ТОВ «Європа Авто», а саме: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , а також іншими особами, які допитані як свідки.

Крім того, у матеріалах кримінального провадження міститься аудіозапис, яким зафіксовано, як ОСОБА_15 погрожує свідкам ймовірним позбавленням життя з метою зміни їх показань.

Вказані обставини вказують на наявність ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_15 , у випадку не застосування відповідного запобіжного заходу, матиме можливість незаконно впливати на потерпілу і свідків, шляхом висловлення погроз, умовлянням чи переконанням, з метою примушування їх відмовитися від дачі показань або до дачі завідомо неправдивих показань для уникнення ним та іншими співучасниками кримінального правопорушення кримінальної відповідальності.

Крім того, встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_15 може здійснити дії, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також відповідно до положень ст. 178 КПК України суд враховує:

- тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_15 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується;

- ризик продовження протиправної поведінки.

Вищевказані ризики враховувалися як слідчим суддею під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовження строку тримання під вартою й на даний час вони жодним чином не зменшилися, не зникли та продовжують існувати.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав.

Так, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки або застави не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки, враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів та усвідомлення обвинуваченим невідворотності покарання за їх вчинення, в першу чергу існує ризик того, що обвинувачений буде переховуватися від суду.

Зазначені обставини дають підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, крім домашнього арешту, не зможе ефективно попередити спроби обвинуваченого ухилитися від досудового розслідування та суду, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні.

Продовження обвинуваченому ОСОБА_15 строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та надасть можливість досягти завдань провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

При оцінці ризику переховування від правосуддя колегія суддів бере до уваги поряд з іншими обставинами і загрозу відносно суворого покарання (рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000).

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії»).

На підставі викладеного, при вирішенні питання про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу кожному з обвинувачених враховується у сукупності обґрунтованість обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує кожному з обвинувачених за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених ст.177 КПК України.

Таким чином, з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_15 процесуальних обов`язків, уникнення переховування від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинення інших кримінальних правопорушень колегія суддів приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_15 строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце проживання та одночасним покладенням на нього ряду обов`язків за ч. 5 ст. 194 КПК України.

Захисник ОСОБА_10 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_15 з клопотанням про надання дозволу обвинуваченому ОСОБА_15 відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає до Рівненського міського суду Рівненської області за викликами для участі його, як обвинуваченого, в розгляді кримінального провадження №0000209 за ч.3 ст.299 КК України.

Відповідно до положень ч.7 ст. 42 КПК України обвинувачений серед іншого зобов`язаний прибути за викликом до суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це.

Колегія суддів, заслухавши позицію сторін, вважає за необхідне задовольнити клопотання захисника щодо участі обвинуваченого ОСОБА_15 в розгляді відносно нього іншого кримінального провадження, яке перебуває на розгляді у Рівненському міському суді Рівненської області.

Щодо продовження запобіжного заходу ОСОБА_17 .

Підставою для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_17 є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також існування та не зменшеність до теперішнього часу ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказані обставини вказують на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, і дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може знову залишити своє місце проживання, буде переховуватися від суду з метою подальшого уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_17 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, або не продовження строку тримання під вартою, може призвести до спілкування обвинуваченого з іншими, не встановленими на цей час співучасниками злочинів, розробляння стратегії дій, спрямованих на уникнення від кримінальної відповідальності.

Під час досудового розслідування встановлено, що обвинувачений ОСОБА_17 підтримував близькі стосунки з іншими співучасниками злочину, зокрема ОСОБА_16 і ОСОБА_18 , а також з особами, показання яких мають значення для досудового розслідування, зокрема, з тими особами, які були свідками приховування злочинів.

Вказані обставини вказують на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у процесуальній поведінці обвинуваченого та дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_17 , перебуваючи на волі, матиме можливість незаконно впливати на свідків, шляхом висловлення погроз, умовлянням чи переконанням, з метою примушування їх відмовитися від дачі показань або до дачі завідомо неправдивих показань для уникнення ним та іншими співучасниками кримінального правопорушення кримінальної відповідальності.

Крім того, встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_17 може здійснити дії, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки за матеріалами слідства обвинувачений ймовірно брав участь у викраденні потерпілої ОСОБА_7 та закінченому замаху на умисне вбивство останньої, тривалий час переховувався від органу досудового розслідування, при цьому не маючи джерела доходів та засобів для існування, що на думку сторони обвинувачення у випадку не продовження строку застосування відповідного запобіжного заходу може спонукати обвинуваченого ОСОБА_17 до вчинення кримінальних правопорушень і в подальшому.

Також відповідно до положень ст. 178 КПК України суд враховує:

- тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_17 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях;

- відсутність у ОСОБА_17 постійного місця роботи;

- ризик продовження протиправної поведінки.

Вищевказані ризики враховувалися слідчим суддею під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою й на даний час вони жодним чином не зменшилися, не зникли та продовжують існувати.

На думку колегії суддів застосування більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки, враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів та усвідомлення обвинуваченим невідворотності покарання за їх вчинення, в першу чергу існує ризик того, що обвинувачений буде переховуватися від суду.

Зазначені обставини дають підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби обвинуваченого ухилитися від досудового розслідування та суду, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні. Продовження обвинуваченому ОСОБА_17 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та надасть можливість досягти завдань провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Відповідно до ст.183 КПК України суд має право не визначати розмір застави щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Так, ОСОБА_17 обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушень із застосуванням насильства, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 15, п. п. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у зв`язку з чим визначення розміру застави у разі прийняття рішення про продовження строку тримання під вартою є недоцільним.

Щодо продовження запобіжного заходу ОСОБА_18 .

Відносно ОСОБА_18 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з одночасним покладенням ряду процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Підставою для продовження строку дії обов`язків є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які не зменшилися до теперішнього часу та які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вищевказані ризики враховувалися слідчим суддею під час вирішення питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, при продовженні строку дії обов`язків Рівненським районним судом Рівненської області й на даний час вони жодним чином не зменшилися, не зникли та продовжують існувати.

У ході досудового розслідування встановлено, що обвинувачений ОСОБА_18 підтримував близькі стосунки з іншими співучасниками злочину - обвинуваченими ОСОБА_16 і ОСОБА_25 , а також з особами, показання яких мають значення для судового розгляду, зокрема, з тими особами, які були свідками приховування злочинів, які були предметом досудового розслідування у цьому провадженні.

Вказані обставини вказують на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_18 має можливість незаконно впливати на свідків, шляхом висловлення погроз, умовлянням чи переконанням, з метою примушування їх відмовитися від дачі показань або до дачі завідомо неправдивих показань для уникнення ним та іншими співучасниками кримінального правопорушення кримінальної відповідальності.

Також відповідно до положень ст. 178 КПК України суд при розгляді клопотання прокурора враховує:

- тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_18 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується;

- ризик продовження протиправної поведінки.

Процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, покладені на обвинуваченого ОСОБА_18 , здатні запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки, враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів та усвідомлення обвинуваченим невідворотності покарання за їх вчинення, істотно зменшують ризик того, що обвинувачений буде переховуватися від суду.

Колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_18 строку покладених обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.Вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_18 строку покладених обов`язків забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Аналізуючи зміст заявлених прокурором клопотань, суд визнає обґрунтованими доводи прокурора про те, що ризики, передбачені п.5 ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для продовження запобіжного заходу щодо кожного з обвинувачених не зменшилися і на даний час.

Наведені прокурором в клопотаннях підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_17 , цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_15 та продовження обов`язків відповідно до ч.5 ст.194 КПК України ОСОБА_18 є належним чином обґрунтованими і вмотивованими, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, а саме того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення на даний час не змінилися.

Наведені в клопотаннях, поданих прокурором щодо продовження запобіжних заходів відносно кожного з обвинувачених, ризики доводяться матеріалами кримінального провадження, у тому числі тими, що характеризують кожного з обвинувачених, їх вік та стан здоров`я.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону Украини "Про виконання рішень і застосування практики Європейского суду з прав людини", тримання під вартою не передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи в скоєнні злочину, є умовою sine qua non (обов`язковою, неодмінною умовою) законності продовження терміну ув`язнення під варту і відповідає реальним вимогам громадського інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, має більшу вагу, ніж право на повагу свободи особи (§ § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 08.06.2006 року у справі "Корчуганова проти Росії", § § 66, 67 рішень ЕСПЛ від 07.04.2005 у справі "Рохлина проти Росії", § § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 01.06.2008 у справі "Мамедова проти Росії", § 79 рішень ЕСПЛ від 10.02.2011 року по справі "Харченка проти України", § § 40-42 рішення ЕСПЛ від 02.03.2006 року у справі "Долгова проти Росії").

Згідно практики Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися о уваги поряд з іншими обставинами і загроза відносно суворого покарання, рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії»).

У справі «Летелье проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як свідчить практика ЄСПЛ, наявність обґрунтованої підозри та обвинувачення у зв`язку з вчиненням особою злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте разом з іншими обставинами збільшує ризик втечі особи настільки, що йому неможливо запобігти, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу кожному з обвинувачених враховується у сукупності обґрунтованість обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує кожному з обвинувачених за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених ст.177 КПК України.

Суд, обговоривши з учасниками кримінального провадження можливість застосування інших менш суворих запобіжних заходів до кожного з обвинувачених, враховуючи доведені ризики, обставини кримінального провадження, його суспільний інтерес, данні про особу обвинуваченого, дійшов висновку про те, що інші менш суворі види запобіжних заходів не зможуть забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження, досягнення якої вимагається Національним законодавством, що узгоджується з Рішенням ЄСПЛ «Кучерук проти України».

Відповідно до п.5 розділу 1 Глави ІІІ наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України" від 14.06.2019 ув`язнених і засуджених, підозрюваних або обвинувачених в одному й тому самому кримінальному провадженні, за наявності відповідного рішення особи або органу, які здійснюють кримінальне провадження, тримають роздільно.

Обвинуваченому ОСОБА_16 у даному кримінальному провадженні обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжено ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 05 листопада 2025 року строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Відповідно до вищезазначених положень суд вважає за необхідне ув`язнених обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в даному кримінальному провадженні тримати роздільно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 331, 182, 183, 194, 197, 369-372 КПК України, ст.29 Конституції України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання учасників судового розгляду, заявлені 27 листопада 2025 року, задовольнити повністю.

Обвинуваченому ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 25 січня 2026 року, заборонивши йому цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Продовжити строк процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, покладених на обвинуваченого ОСОБА_15 , а саме:

-прибувати за кожною вимогою до суду;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

-залишити на зберіганні відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну

- утримуватися від спілкування з обвинуваченими, потерпілою та свідками у цьому кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

В межах дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту надати дозвіл обвинуваченому ОСОБА_15 відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, до Рівненського міського суду Рівненської області за судовими повістками в межах кримінального провадження №0000209 від 14.04.2025 (судова справа 569/21999/25).

Обвинуваченому ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжити на два місяці, тобто до 25 січня 2026 року без визначення розміру застави.

Обвинуваченому ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає по АДРЕСА_2 , продовжити строк дії обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, строком на 2 місяці, тобто до 25 січня 2026 року, а саме:

- прибувати до суду за кожним викликом, вимогою та визначеною періодичністю;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватись від спілкування з іншими підозрюваними та свідками у вказаному кримінальному провадженні;

- залишити на зберіганні відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ув`язнених обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_17 під час виконання запобіжного заходу у виді тримання під вартою тримати роздільно.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження строку тримання під вартою до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3