УХВАЛА

СЛІДЧОГО СУДДІ

Про продовження запобіжного заходу

(повний текст)

24 листопада 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0001251 від 10.11.2025 за підозрою

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гірсівка Запорізької обл., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Виходячи із змісту поданого клопотання, слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001251 від 10.11.2025 за підозрою громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, матеріали якого були виділені в окреме провадження з кримінального провадження № 0000640. У ході досудового розслідування встановлено, що представник іноземної держави - громадянин Російської Федерації ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який використовує мобільний телефонний номер « НОМЕР_1 » та невстановлений досудовим розслідуванням Telegram-акаунт id з назвою облікового запису « ОСОБА_9 », проводить серед громадян України пошук тих, хто на його завдання здійснює збір та передачу інформації щодо місць розташування підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань як на території столичного регіону, так і в Україні в цілому. Надалі у ході подальшого досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що до протиправної діяльності, спрямованої на збір та передачу інформації щодо місць розташування підрозділів ЗСУ на території столичного регіону, причетний громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, перебуваючи у місті Києві, умисно, у період часу з 01.07.2025 до 16.07.2025, на виконання завдання ОСОБА_8 , з яким познайомився за допомогою мобільного додатку «Telegram», здійснив фото- та відеофіксацію військових об`єктів, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ЗС України); НОМЕР_3 (військова частина НОМЕР_4 ), зафіксував GPS-координати місця розташування зазначених військових об`єктів та, з використанням Telegram-акаунта з id НОМЕР_6, до якого прив`язаний мобільний номер телефону « НОМЕР_5 », передав вказані відомості ОСОБА_8 .

Таким чином, за версією сторони обвинувачення, ОСОБА_5 діяв умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх спрямованість на шкоду обороноздатності та державній безпеці України, розуміючи, що інформація про місця розташування військових частин та підрозділів Збройних Сил України в умовах широкомасштабної збройної агресії РФ проти України має стратегічне значення для противника, може бути використана для коригування ракетних та інших вогневих ударів по території України, зокрема по об`єктах оборонного значення у місті Києві, та, не зважаючи на це, виконував завдання представника іноземної держави - громадянина РФ ОСОБА_8 , сприяючи останньому у проведенні підривної діяльності проти України. Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні державної зради, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду обороноздатності України у формі надання представнику іноземної держави допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. 24.07.2025 за підозрою у вчиненні вказаного злочину у порядку ст. 208, 615 КПК України затримано громадянина України ОСОБА_5 , якому у той же день повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25.07.2025 щодо нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який надалі неодноразово продовжувався в межах строку досудового розслідування.

Оцінюючи зібрані у кримінальному провадженні матеріали, слідчий суддя виходить з того, що на цій стадії провадження не вирішується питання винуватості чи невинуватості ОСОБА_5 , а перевіряється наявність обґрунтованої підозри у розумінні ст. 177, 178, 194 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, а також існування ризиків, заради запобігання яким закон допускає застосування найсуворішого запобіжного заходу - тримання під вартою. На цьому етапі достатньо, щоб сукупність отриманих даних створювала для неупередженого спостерігача переконливе враження про високу ймовірність причетності ОСОБА_5 до інкримінованого йому діяння.

Обґрунтованість підозри підтверджується сукупністю даних, отриманих у ході проведення досудового розслідування, зокрема даними протоколу огляду місця події, в якому зафіксовано розташування та зовнішні ознаки військових об`єктів, що стали предметом зацікавленості іноземного представника, даними протоколів негласних слідчих (розшукових) дій, де відображено комунікацію між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 через месенджер «Telegram» з використанням ідентифікатора НОМЕР_6 та відповідних мобільних номерів, даними протоколів огляду відкритих джерел інформації, в яких відображено загальний контекст інформаційної активності, пов`язаної з пошуком осіб, готових за грошову винагороду або з інших мотивів здійснювати збір відомостей військового характеру на користь держави-агресора, а також даними протоколів огляду вилучених у підозрюваного речей і документів, зокрема мобільного телефону, на якому виявлено відповідні листування, графічні зображення військових об`єктів та файли з GPS-координатами їх розташування. Дані наведених протоколів та інших матеріалів кримінального провадження у своїй сукупності вказують на послідовність, цілеспрямованість та узгодженість дій ОСОБА_5 , який не випадково, а системно здійснював фото- та відеофіксацію двох конкретних військових частин, фіксував їх точні координати та передавав ці відомості представнику іноземної держави.

Особливої ваги цим даним надає те, що інкриміновані дії вчинені в умовах воєнного стану, коли кожна додаткова інформація про реальне місцезнаходження та конфігурацію підрозділів Збройних Сил України може бути використана ворогом для нанесення прицільних ударів високоточною зброєю по території столиці та її оборонних об`єктах. У цій площині зібрані докази свідчать не про абстрактний інтерес до військової тематики, а про свідоме виконання завдання іноземного куратора, який, за даними досудового розслідування, займається систематичним пошуком громадян України для залучення їх до підривної діяльності проти держави. За такого змісту фактичних обставин характер підозри відповідає змісту диспозиції ч. 2 ст. 111 КК України, а її обґрунтованість у розумінні практики ЄСПЛ є на достатньому рівні для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Оцінюючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить з того, що ризик у кримінальному процесі - це не доведений факт вже вчиненої протиправної поведінки, а прогнозована з високим ступенем ймовірності можливість такої поведінки, що ґрунтується на конкретних даних, отриманих у кримінальному провадженні.

Щодо ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування від органів досудового розслідування та суду, слідчий суддя бере до уваги, що інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення за ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином проти основ національної безпеки України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Усвідомлення підозрюваним реальної перспективи призначення йому суворого покарання, що прямо випливає з тяжкості складу державної зради в умовах воєнного стану, у поєднанні з установленими в ході НСРД даними про його зв`язок з представником іноземної держави, який перебуває поза межами юрисдикції України, створює вкрай високий стимул для ухилення від правосуддя, в тому числі шляхом виїзду на тимчасово окуповані території або до третіх держав, де його фактична недосяжність для органів досудового розслідування та суду була б майже гарантованою. Цей ризик підтверджується даними протоколів негласних слідчих (розшукових) дій про зміст спілкування ОСОБА_5 з ОСОБА_8 , характер використаних способів конспірації, а також даними огляду його мобільного телефону щодо встановлених на ньому додатків, налаштувань безпеки та історії комунікацій, які свідчать про обізнаність підозрюваного з правилами анонімізації та уникнення викриття.

Щодо ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України - можливості знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що на час розгляду клопотання органом досудового розслідування ще не завершено всіх призначених слідчих (розшукових) дій, зокрема не долучено у повному обсязі результати виконаних оперативним підрозділом доручень слідчого щодо встановлення можливої причетності ОСОБА_5 та інших осіб до вчинення інших аналогічних злочинів, триває збір та аналіз цифрових даних, що зберігаються на серверах месенджерів та інших електронних ресурсах. За таких умов, перебуваючи на волі, підозрюваний, який уже продемонстрував готовність до прихованої комунікації із представником іноземної держави, може використати доступ до Інтернету та електронних сервісів для видалення, шифрування, перенесення чи іншим чином спотворення інформації, яка наразі ще не в повному обсязі отримана та закріплена у матеріалах кримінального провадження. Цей ризик підтверджується даними протоколів огляду мобільного телефону, де зафіксовано, що частина листування в месенджері вже була видалена, а також даними протоколів негласних слідчих (розшукових) дій, з яких убачається використання підозрюваним одноразових або резервних облікових записів та інших засобів цифрової безпеки.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - можливості незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних чи обвинувачених, експертів або спеціалістів, слідчий суддя виходить з того, що у кримінальному провадженні допитані не всі можливі свідки, а коло осіб, які могли спостерігати за поведінкою ОСОБА_5 у період виконання ним завдань іноземного куратора, ще встановлюється. При цьому за змістом клопотання та матеріалів провадження підозрюваному відомі анкетні дані щонайменше частини свідків та інших учасників процесу, що підтверджується даними протоколів слідчих дій із залученням понятих, а також наданням ОСОБА_5 копій відповідних процесуальних документів. Перебуваючи на волі, підозрюваний, будучи зацікавленим в пом`якшенні власної відповідальності чи уникненні покарання, може схилити таких осіб до відмови від показань або до зміни раніше наданих показань шляхом умовлянь, погроз чи інших незаконних дій, що прямо суперечитиме завданню кримінального провадження, визначеному ст. 2 КПК України.

Реалістичність цього ризику підтверджується даними протоколів допитів, з яких убачається наявність у підозрюваного усталених соціальних зв`язків, використаних як для входження в контакт із іноземним куратором, так і для виконання поставлених завдань, а також даними протоколів НСРД щодо способу його комунікації з третіми особами.

Щодо ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, слідчий суддя бере до уваги, що за даними досудового розслідування не встановлені всі особи, причетні до протиправної діяльності ОСОБА_8 на території України, а матеріали кримінального провадження містять відомості про існування ширшої мережі залучених громадян. Перебуваючи на свободі, ОСОБА_5 , який вже інтегрований у цю протиправну схему та має досвід спілкування з іноземним куратором, може попередити невстановлених співучасників про виявлення правоохоронними органами їх діяльності, узгодити з ними позиції для уникнення викриття, а також сприяти руйнуванню доказової бази щодо інших епізодів. Дані протоколів негласних слідчих (розшукових) дій, у яких зафіксовано обговорення підозрюваним та іноземним представником питань конспірації, способів звітування та критеріїв відбору нових виконавців, підтверджують реальність цього ризику.

Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує, що за даними клопотання та матеріалів кримінального провадження дії підозрюваного мали не одноразовий, а тривалий характер у часі - з 01.07.2025 по 16.07.2025, були зорієнтовані на збір та передачу чутливої інформації щодо принаймні двох військових об`єктів, а за версією слідства не виключається підготовка ним аналогічних дій щодо інших цілей. Сам по собі той факт, що ОСОБА_5 погодився співпрацювати з представником іноземної спецслужби, виконував його завдання, використовуючи засоби конспірації та технічні засоби фіксації і передачі даних, свідчить про сформовану готовність до продовження такої діяльності за наявності відповідних умов і вказівок. Нівелювати цю готовність шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливо, оскільки навіть перебуваючи під домашнім арештом чи під заставою, але маючи доступ до мережі Інтернет і мобільного зв`язку, підозрюваний зможе віддалено збирати та передавати інформацію, координувати дії інших осіб та вчиняти нові епізоди злочинної діяльності.

Реальність цього ризику підтверджується даними протоколів НСРД про спосіб дистанційної взаємодії підозрюваного з ОСОБА_8 , а також даними протоколів огляду цифрових носіїв інформації щодо технічних можливостей пристроїв, якими користувався ОСОБА_5 .

Оцінюючи можливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги ст. 183 КПК України, згідно з якою тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом і може застосовуватися лише у разі, якщо прокурор довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатен запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу. Особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, покладення обов`язків, пов`язаних з обмеженням спілкування або пересування, за своїм змістом ґрунтуються на передумові, що особа, перебуваючи у звичайному соціальному середовищі, утримуватиметься від протиправної поведінки під страхом певних правових наслідків. Однак у випадку ОСОБА_5 сукупність наведених вище обставин - характер і ступінь тяжкості підозрюваного злочину, наявність стійкого контакту з представником іноземної держави, використання засобів цифрової конспірації, потенційна можливість виїзду за кордон або на окуповані території, реальний доступ до технічних засобів комунікації - вказують на те, що жоден з більш м`яких заходів не позбавить його можливості реалізувати виявлені ризики.

Так, застосування цілодобового чи нічного домашнього арешту, навіть у поєднанні з електронним засобом контролю, не перешкоджає використанню підозрюваним мобільних пристроїв та Інтернету, а отже не усуває ризик продовження підривної діяльності, координації дій невстановлених співучасників, впливу на свідків або дистанційного знищення цифрових доказів. Особисте зобов`язання або порука, з огляду на суспільно небезпечний характер інкримінованого діяння, очікуваний суворий вид покарання та зв`язок підозрюваного з представником іноземної держави, очевидно не матимуть достатнього стримувального ефекту для особи, яка вже одного разу свідомо поставила себе поза коло лояльності до власної держави. Застава як майновий запобіжний захід у цій ситуації також не може бути ефективною альтернативою триманню під вартою, оскільки імовірні для підозрюваного санкції та підтримка з боку іноземного куратора за своєю вагою істотно перевищують будь-які розумні для України розміри застави, а отже ризики ухилення від правосуддя та продовження злочинної діяльності не будуть усунуті навіть у разі внесення значної суми коштів. Крім того, слідчий суддя враховує положення ч. 6 ст. 176 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, статтями 109-114-2 КК України, за наявності ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, передбачений пунктом 5 ч. 1 цієї статті, тобто тримання під вартою.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, який входить до вказаного переліку особливо небезпечних посягань на основи національної безпеки, а наведені вище ризики не лише не відпали, а й з урахуванням триваючого досудового розслідування набувають додаткової актуальності, застосування іншого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу суперечило б прямому припису закону, меті кримінального провадження та суспільному інтересу в умовах широкомасштабної збройної агресії.

Щодо можливості застосування застави, слідчий суддя виходить з положень ст. 182, ч. 4 ст. 183 КПК України, згідно з якими застава є загальним майновим запобіжним заходом, однак під час дії воєнного стану слідчий суддя, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених, серед іншого, статтями 109-114-2 КК України.

У даному кримінальному провадженні сукупність обставин - особливо тяжкий характер інкримінованого злочину, його вчинення в умовах воєнного стану, спрямованість дій підозрюваного на підрив обороноздатності держави, встановлені ризики ухилення від правосуддя, знищення доказів, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню та продовження злочинної діяльності - свідчать про те, що визначення будь-якого розміру застави фактично перетворило б інститут запобіжних заходів із засобу забезпечення належної процесуальної поведінки на інструмент купівлі собі свободи особою, яка підозрюється у свідомій співпраці з ворогом у період збройної агресії. За цих умов застава не здатна нейтралізувати наявні ризики, а її застосування суперечило б як вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так і завданню кримінального провадження щодо захисту суспільства та держави від особливо небезпечних посягань.

Саме тому у цій справі існують законні та переконливі підстави для невизначення розміру застави та збереження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як єдиного, що відповідає ступеню тяжкості підозри, доведеним ризикам та надзвичайним умовам воєнного стану в Україні.

Виходячи із зазначеного, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в межах строку досудового розслідування

Строк дії ухвали визначити до 30 грудня 2025 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту оголошення, а підозрюваним, що тримається під вартою - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошений 28 листопада 2025 р.

Слідчий суддя ОСОБА_1