Провадження №1-кп/523/2032/25
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

25.11.2025 року м. Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора Пересипської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, кримінальне провадження №0001565 від 15 вересня 2025 року із звинувачення,

ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянки України, із середньою освітою, заміжньої, утримуючої малолітню дитину, офіційно не працевлаштованої, не судимої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.149 КК України,

в с т а н о в и в:

В серпні 2025 року (більш точний час та місце не встановлені) ОСОБА_5 не маючи офіційного джерела доходів, діючи з корисливим мотивів, з метою отримання стабільних незаконних прибутків, шляхом здійснення вербування, переміщення та переховування людей з метою їх подальшої трудової експлуатації із використанням обману та уразливого стану потерпілих, орендувала в усній домовленості самовільно збудоване приміщення, розташоване поблизу території, за адресою: АДРЕСА_2 , яке було огороджено парканом, а ворота та двері обладнані замками.

В денний час 05 вересня 2025 року, перебуваючи біля храму за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, буд.№103а, вона помітила ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого вирішила завербувати для подальшої трудової експлуатації на території вищезазначеного нежитлового (складського) приміщення.

Реалізовуючи умисел, спрямований на вербування осіб з метою їх подальшої експлуатації, ОСОБА_5 , з`ясувавши, що ОСОБА_6 через тяжкі сімейні та матеріальні обставини, зумовлені скрутним матеріальним становищем, відсутністю роботи, постійного джерела доходів та житла, перебуває у вразливому стані, усвідомлюючи та використовуючи такі обставини у своїх протиправних цілях, під приводом покращення його побутових умов, застосувала психологічний вплив, увела останнього в оману та запропонувала тому стабільну роботу.

При цьому вона повідомила неправдиві відомості щодо умов праці та проживання, строків і режиму роботи, а також розміру оплати, пообіцявши тому заробітну плату у розмірі 400 грн на день за роботу, що полягала у прибиранні території, обробці та пакуванні овочів і фруктів у вищезазначеному складському приміщенні.

Будучи введеним в оману, ОСОБА_6 надав згоду та за вказівкою ОСОБА_5 вирушив разом з нею до нежитлового (складського) приміщення, що знаходиться поблизу території, за адресою: АДРЕСА_2 , де вона його поселила. В подальшому ОСОБА_5 організувала потерпілому умови його проживання, контролювала його пересування та іншим чином безоплатно використовувала його примусову працю, без перерв на обід, відпочинок та прийом їжі в період з 05 вересня 2025 року до 24 вересня 2025 року.

У разі спроб відмовитися від роботи або повідомлень про втому чи погане самопочуття, ОСОБА_5 чинила на ОСОБА_6 психологічний тиск, що посилювало залежність останнього та підтримувало його під примусовим контролем.

Не витримавши експлуатації, ОСОБА_6 15 вересня 2025 року, скориставшись першою можливістю, зателефонував своїй знайомій ОСОБА_7 з проханням звернутися до органів Національної поліції України із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

Обвинувачена вину у вчиненому визнала повністю та показала, що у вищевикладені час і місці вона обманом запросила на роботу, за оплату в 400 грн в день, раніше незнайомого чоловіка, у якого відібрала паспорт та мобільний телефон, щоб він не покинув територію складського приміщення. Час від часу вона його годувала, надавала вказівки із виконуваної роботи, перевіряла її виконання, проте жодного разу не заплатила, через виниклі у неї власні матеріальні труднощі. Про вчинене в даний час жалкує, щиро кається.

Отримавши показання обвинуваченої, що повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з`ясувавши правильність розуміння всіма учасниками судового засідання змісту цих обставин та відсутності їх оспорювань, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч.3 ст.349 КПК України, за клопотанням прокурора, підтриманим обвинуваченою та захисником, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів на доведення вини ОСОБА_5 у вміненому їй діянні.

Таким чином суд визнає доведеним вчинення ОСОБА_5 дій, які полягали в тому, що вона, в серпні 2025 року (більш точний час та місце не встановлені) не маючи офіційного джерела доходів, діючи з корисливим мотивів, з метою отримання стабільних незаконних прибутків, шляхом здійснення вербування, переміщення та переховування людей з метою їх подальшої трудової експлуатації із використанням обману та уразливого стану потерпілих, орендувала в усній домовленості самовільно збудоване приміщення, розташоване поблизу території, за адресою: АДРЕСА_2 , яке було огороджено парканом, а ворота та двері обладнані замками.

В денний час 05 вересня 2025 року, перебуваючи біля храму за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, буд.№103а, вона помітила ОСОБА_6 , якого вирішила завербувати для подальшої трудової експлуатації на території вищезазначеного нежитлового (складського) приміщення.

Реалізовуючи умисел, спрямований на вербування осіб з метою їх подальшої експлуатації, ОСОБА_5 , з`ясувавши, що ОСОБА_6 через тяжкі сімейні та матеріальні обставини, зумовлені скрутним матеріальним становищем, відсутністю роботи, постійного джерела доходів та житла, перебуває у вразливому стані, усвідомлюючи та використовуючи такі обставини у своїх протиправних цілях, під приводом покращення його побутових умов, застосувала психологічний вплив, увела останнього в оману та запропонувала тому стабільну роботу.

При цьому вона повідомила неправдиві відомості щодо умов праці та проживання, строків і режиму роботи, а також розміру оплати, пообіцявши тому заробітну плату у розмірі 400 грн на день за роботу, що полягала у прибиранні території, обробці та пакуванні овочів і фруктів у вищезазначеному складському приміщенні.

Будучи введеним в оману, ОСОБА_6 надав згоду та за вказівкою ОСОБА_5 вирушив разом з нею до нежитлового (складського) приміщення, що знаходиться поблизу території, за адресою: АДРЕСА_2 , де вона його поселила. В подальшому ОСОБА_5 організувала потерпілому умови його проживання, контролювала його пересування та іншим чином безоплатно використовувала його примусову працю, без перерв на обід, відпочинок та прийом їжі в період з 05 вересня 2025 року до 24 вересня 2025 року.

У разі спроб відмовитися від роботи або повідомлень про втому чи погане самопочуття, ОСОБА_5 чинила на ОСОБА_6 психологічний тиск, що посилювало залежність останнього та підтримувало його під примусовим контролем.

Не витримавши експлуатації, ОСОБА_6 15 вересня 2025 року, скориставшись першою можливістю, зателефонував своїй знайомій ОСОБА_7 з проханням звернутися до органів Національної поліції України із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

Зазначені дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.1 ст.149 КК України, вербування, переміщення, переховування людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, уразливого стану потерпілого.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд визнає її щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину в якості обставин, які пом`якшують покарання, а також констатує про відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Суд також враховує дані про ОСОБА_5 як про особу, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, утримує неповнолітню дитину, не перебуває на спеціалізованих обліках в медичних установах, проте має тяжке захворювання, неофіційно працює прибиральницею, а також посередньо характеризується за місцем проживання.

На підставі викладеного, з урахуванням особи винуватої, тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого діяння, відсутності позовних вимог від потерпілого, а також позиції прокурора, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання у виді позбавлення волі, із встановленням іспитового строку, у зв`язку із чим, до останньої необхідно застосувати положення ст.ст.75,76 КК України.

Долю долучених до матеріалів кримінального провадження речових доказів необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст.100 КПК України, із скасуванням накладеного на них арешту.

У зв`язку із спливом 25 листопада 2025 року строку застування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, відсутня необхідність у вирішенні у вироці питання про раніше застосований до неї відповідний захід забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.149 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до пунктів 1-2 ч.1 ст.76 цього ж кодексу зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Після набрання вироком законної сили визнані в якості речових доказів:

- мобільний телефон «Samsung», в корпусі червоного кольору повернути ОСОБА_6 ;

- паспорт громадянина України, на ім`я ОСОБА_6 вважати повернутим ОСОБА_6 .

Арешт, накладений на вищезазначені речові докази, - скасувати.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Пересипський районний суд м. Одеси впродовж 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.

Головуючий ОСОБА_1