Справа № 167/1337/25 Провадження №11-кп/802/814/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001423 від 10.04.2025 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 23 грудня 2025 року якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів до 20 лютого 2026 року включно,без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Рожищенського районного суду Волинської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001423 від 10.04.2025 року, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.1 ст.152, ч.2 ст.146, ч.1 ст.162 КК України.

19.12.2025 року прокурор Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону подав до Рожищенсього районного суду Волинської області клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днівбез визначення розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а також те, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу у провадженні.

Обгрунтовуючи ризик, зазначений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, встановлені вагомі докази про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення та йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років. Це вказує на те, що обвинувачений усвідомлює можливість засудження до реальної міри покарання у виді позбавлення волі у випадку визнання його винуватим та з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду.

Обгрунтовуючи ризик, зазначений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, із доказів ОСОБА_7 до вчинення даного злочину є показання потерпілої і тому, якщо не застосувати до обвинуваченого запобіжного заходу, то ОСОБА_7 матиме можливість незаконно впливати на потерпілу шляхом умовляння, погрози або підкупу надати суду недостовірні покази, що негативно вплине на хід та результати судового розгляду.

Враховуючи те, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 04.01.2026 року, а до цього часу розглянути обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні не виявиться за можливе, тому необхідно продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 23.12.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 . Задоволено клопотання прокурора Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів до 20.02.2026 року включно. Строк продовження тримання під вартою вирішено рахувати з моменту винесення ухвали 23.12.2025 року.

Своє рішення суддя мотивував тим, що доводи сторони обвинувачення про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 є достатніми для переконання, що існують передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України ризики, які стали підставою для застосування і продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ухвалами слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 10.06.2025 року, 01.08.2025 року, 05.09.2025 року, 31.10.2025 року, 06.11.2025 року та знайшли своє підтвердження у даному підготовчому судовому засіданні, і які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою та будь-який більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання таким ризикам, а тому, є достатні підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів. Стороною захисту не надано суду доказів, які б підтверджували доцільність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, або неможливості застосування до нього запобіжного заходу, про який просить у клопотанні сторона обвинувачення.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги дані про особу ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яким КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до десяти років позбавлення волі, не є особою похилого віку, не працює, не одружений, непрацездатних осіб на утриманні немає, при цьому є достатні підстави вважати, що вказана особа, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу у кримінальному провадженні, що безумовно також свідчить про наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а тому клопотання прокурора підставне та підлягає до задоволення. Крім того, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства або погрозою його застосування, тому з урахуванням положень п.1 ч.4 ст.183 КПК України, підстави для визначення розміру застави відсутні, а тому у задоволенні клопотання захисника слід відмовити.

Не погодившись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу в якій вважає ухвалу необґрунтованою та невмотивованою а також такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, за помилкового та неповного з`ясування обставин справи та оцінки наданих сторонами доказів.

Вважає, що ризики зазначені у клопотанні прокурора належним чином не обґрунтовані, а тому є за можливе при застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити його довірителю розмір застави. Окрім цього звертає увагу колегії суддів на те, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги дані про особу ОСОБА_7 .

Просить ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 23.12.2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково та продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів із визначенням розміру застави 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560 гривень.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги; думки обвинуваченого та його захисника, які скаргу підтримали та просили задовольнити; прокурора, який скаргу вважав безпідставною; апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.392 КПК України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Так при розгляді в суді першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор довів обставини, які свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.1 ст.152, ч.2 ст.146, ч.1 ст.162 КК України, наявність достатніх підстав вважати про існування хоча б одного із ризиків про те, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та що застосований до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що вірно встановив суд.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставами для продовження строку тримання під вартою стали наявність обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, а метою запобігання переховуванню від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для продовження, щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Так, наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

З урахуванням наведеного, даних про особу обвинуваченого та тяжкості інкримінованих йому діяння, віку та стану його здоров`я, відсутність медичних документів в підтвердження неможливості утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, та підставно продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , а тому законних підстав для скасування ухвали і ухвалення нової ухвали, відповідно до викладених в апеляційній скарзі доводів, апеляційний суд не вбачає.

Доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора та обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, як про це просить сторона захисту.

Що стосується тверджень захисника обвинуваченого про можливість визначення ОСОБА_7 розміру застави, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства або погрозою його застосування, тому з урахуванням положень п.1 ч.4 ст.183 КПК України, підстави для визначення розміру застави відсутні.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування судового рішення, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи вищенаведене апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 23 грудня 2025 року якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів до 20 лютого 2026 року включно,без визначення розміру застави, залишити без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді