ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/163/25
провадження № 1-кп/753/1236/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0004670 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кірове, Донецької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньо спеціальною освіто, офіційно не працюючого, проживаючого в цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину 2023 року народження, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII від 12.05.2015 воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Положення ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Згідно з указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 год 30хв 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжено по даний час.

Про введення в дію воєнного стану ОСОБА_3 достеменно було відомо, оскільки Указ Президента України №64/2022 оголошено за допомогою засобів масової інформації та доведено до населення країни.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, на особливий період відповідно до вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 101, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, оберігати як святиню Бойовий прапор своєї частини, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються Статутами, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, знаходитися на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

Вимоги ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовій обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.10.2024 № 130, солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призвано до лав ЗС України та направлено до Київського міського збірного пункту (м. Київ, вул. Зрошувальна, 17-А) для формування військових команд та направлення до військової частини. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 114 від 11.10.2024 «Про формування та відправки військових команд до військових частин», солдата ОСОБА_3 11.10.2024 включено до складу військової команди та направлено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 ЗС України ( АДРЕСА_3 ).

Згідно поіменного списку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.10.2024 № 32833 солдат ОСОБА_3 11.10.2024 відправлений у складі команди у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 ЗС України ( АДРЕСА_3 ), куди він мав прибути 11.10.2024.

Згідно ст. 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Таким чином, станом на 11.10.2024 громадянин ОСОБА_3 є військовослужбовцем, а отже - відповідно до ч. 2 ст. 401 КК України: суб`єктом кримінальних правопорушень проти встановленого законом порядку несення військової служби.

Статтею 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено єдиноначальність як один із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України, яка полягає в:

наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29 і 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Відповідно до статті 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці молодшого офіцерського складу за військовим званням є начальниками для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу, а полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу.

Положеннями статті 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Станом на 11.10.2024 лейтенант ОСОБА_6 займав посаду офіцера групи бронювання військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, відповідно до вимог ст. ст. 29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 полковник ОСОБА_7 та лейтенант ОСОБА_6 є начальниками за військовим званням для солдата ОСОБА_3 .

Відповідно до статтею 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Статтями 1 та 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Проте, солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, встановлені законодавством та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив злочин проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

11.10.2024 на адресу Київського міського збірного пункту (м. Київ, вул. Зрошувальна, 17-А) надійшов наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 114 від 11.10.2024 «Про формування та відправки військових команд до військових частин», згідно з яким солдата ОСОБА_3 включено до складу військової команди та направлено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 ЗС України ( АДРЕСА_3 ).

11.10.2024, близько 18 год 40 хв указаний наказ усно оголошено солдату ОСОБА_3 лейтенантом ОСОБА_6 за місцем дислокації Київського міського збірного пункту ( АДРЕСА_4 ).

Однак, солдат ОСОБА_3 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 11.10.2024 близько 18 год 40 хв, усвідомлюючи, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 полковник ОСОБА_7 та офіцер групи бронювання військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенант ОСОБА_6 є його прямими начальниками за військовим званням та, діючи з особистих мотивів та з прямим умислом, проявивши легкодухість, в умовах воєнного стану, перебуваючи за місцем дислокації Київського міського збірного пункту (м. Київ, вул. Зрошувальна, 17-А), після оголошення йому лейтенантом ОСОБА_6 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 114 від 11.10.2024 «Про формування та відправки військових команд до військових частин», згідно з яким солдата ОСОБА_3 11.10.2024 включено до складу військової команди та у цей же день направлено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 ЗС України ( АДРЕСА_3 ), порушуючи військову дисципліну, відкрито безпідставно відмовився виконувати наданий наказ.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та суду показав, що 11.10.2024 року йому доводився наказ, однак не пам`ятає хто саме його зачитував. Також він попереджався про кримінальну відповідальність за його невиконання. Коли наказ було доведено, йому сказали відповісти «так» або «ні». Особа, яка доводила наказ, була в цивільному одязі, а не у військовій формі, однак зазначила, що вона є офіцером. Відмовився від виконання наказу, оскільки не вважав себе військовослужбовцем та досі не розумвіє з якого часу таким став. Із обвинуваченням та доказами, наданими прокурором, він не згоден, крім того, ніким не з"ясовано яким чином він потрапив у розподільчий пункт та ТЦК.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, його вина у вчинені цього кримінального правопорушення у повному обсязі доведена під час судового розгляду кримінального провадження та підтверджується, зокрема показаннями свідків.

Так, будучи допитаним в судовому засіданні, свідок ОСОБА_8 суду показав, що працює фельдшером медичного корпусу в/ч НОМЕР_2 . 11.10.2024 року був присутній при зачитуванні наказу військовослужбовцям про відправлення до військової частини. Військовослужбовців було багато,дехто погоджувався виконувати наках, дехто відмовлявся.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показав, що працює у в/ч НОМЕР_3 на посаді офіцера збору та обробки інформації батальйону безпілотної системи. Того дня привіз документи підполковнику на підпис за адресою: АДРЕСА_4 . Поки чекав документи, його запросили бути оператором для фільмування зачинування наказу військовослужбовцям про направлення до військових частин. У випадку згоди виконати наказ, особа проходила в одну сторону, а у випадку незгоди - в іншу.

Свідок ОСОБА_10 , будучи допитаним в судовому засіданні, суду показав, що працює офіцером резерву в/ч НОМЕР_4 . 11.10.2024 року обвинуваченому ОСОБА_3 було доведено наказ про направлення його для проходження військової служби в навчальному центрі та попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання наказу, після чого ОСОБА_3 відмовився виконувати наказ та був затриманий і розпочато досудове розслідування.

Окрім показань свідків, вина ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України підтверджується письмовими доказами, а саме:

Фактичними даними які відображені у витягу із наказу ІНФОРМАЦІЯ_4 №130 від 05.10.2024 року (1 а.п.73) з яких вбачається, що ОСОБА_3 було призвано до ЗСУ і направлено до Київського міського збірного пункту (вул. Зрошувальна, 17А) для формування військових команд (зведених) та їх направлення до військових частин (установ) за межі м. Києва.

Даними відображеними у витязі із Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 114 від 11.10.2024 року з Поіменним списком військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 1 а.п. 69-72) вбачається, що ОСОБА_3 було включено до складу військової команди та направлено 11.10.2024 в розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ).

Комплексом даних, відображених у протоколі огляду документів від 27.11.2024 року (т.1 а.п. 68, 74-85) з яких вбачається, що було оглянуто ряд відео файлів, розміщених на micro-SD накопичувачі «Goodram» 32 Gb, зокрема:

- відеофайл «2024_1011_182628_0244463_244463_0001», з якого вбачається, що військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 , перебуваючи на території збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_6 , що за адресою: АДРЕСА_4 , 11.10.2024 до 18 год 27 хв проводить перекличку військовозобов`язаних, вказує технічний засіб відео фіксації та оголошує склад присутніх військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_6 . За цим, оголошує накази РТЦК та СП;

- відеофайл «2024_1011_183629_0244463_244463_0002», з якого вбачається, що військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 продовжує оголошувати накази РТЦК та СП. Після цього, ОСОБА_6 повторно роз`яснює військовозобов`язаним положення п. 4 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» та з`ясовує особисто у кожного військовозобов`язаного зрозумілість доведених наказів та згоду на їх виконання;

- відеофайл «2024_1011_185629_0244463_244463_0004», з якого вбачається, що військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 запитав у ОСОБА_3 чи зрозумілі йому оголошені накази, на що ОСОБА_3 відповів «незрозуміло все», після чого на повторне запитання відповів «зрозуміло». Після цього, ОСОБА_6 запитав у ОСОБА_3 чи погоджується він їх виконати, на що ОСОБА_3 відповів «Ні», після цього останній був затриманий уповноваженою службовою особою ТУ ДБР у м. Києві.

Фактичними даними які містяться на мікро-сд "goodram" 32 Гб, вміст якої відтворено в судовому засіданні, з яких вбачаєтьсчя, що ОСОБА_3 було оголошено наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 114 від 11.10.2024 «Про формування та відправки військових команд до військових частин», згідно з яким солдата ОСОБА_3 включено до складу військової команди та направлено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 ЗС України ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 повідомив, що наказ йому зрозумілий та відмовився його виконувати.

Даними, відображеними у довідці № 195/9 ВЛК від 05.10.2024 року (т.1 а.п. 104) з яких вбачається, що на підставі проведеного медичного огляду ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_7 від 05.10.2024 року ОСОБА_3 було встановлено діагноз «здоровий», внаслідок чого останній був визнаний придатним до військової служби.

Фактичними даними, відображеними у протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 11.10.2024 року (т.1 а.п. 115-117), з яких вбачається, що 11.10.2024 року о 19 год 30 хв у приміщенні збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_6 , що за адресою: АДРЕСА_4 , був затриманий ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Досліджені та оцінені судом докази є належними та допустимими, а тому покладаються судом в основу вироку.

Аналізуючи покази обвинуваченого ОСОБА_3 суд констатує, що вони фактитчно підтверджують обставини зазначені в обвинувальному акті.

Відповідно до норм чинного законодавства, а саме до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Таким чином 05.10.2024 року (наказ №130 від 05.10.2024 року) вважається початком проходження ОСОБА_3 військової служби, а не виконання останнім наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 114 від 11.10.2024 «Про формування та відправки військових команд до військових частин», згідно з яким солдата ОСОБА_3 включено до складу військової команди та направлено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 ЗС України ( АДРЕСА_3 ) є кримінальним правопорушенням відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.402 КК України.

Оцінюючи зібрані докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує:

за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому згідно ст. 66 КК України не встановлено.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину у вчиненні злочину, який йому інкриміновано, не визнав, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, проживає у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину 2023 року народження, офіційно не працює, посередньо характеризується за місцем проживання, та приходить до висновку, що покарання ОСОБА_3 слід призначити у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 4 ст. 402 КК України, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

Беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_3 , його відношення до вчиненого, небажання критично відноситися до своїх дій та робити з них відповідні висновки, а відповідно і виправлятися, враховуючи те, що злочин, який вчинив обвинувачений є умисним, тяжким та проти встановленого порядку несення військової служби, підстав для застосування ст.ст. 69, 75, 76 КК України суд не вбачає, і призначене судом покарання обвинуваченому слід відбувати реально, і лише таке покарання буде відповідати вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Підсумовуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 65,66,67 КК України, ст.ст. 342-380 КПК України.

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з 21.10.2025 року, зарахувавши у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у період із 11.10.2024 року по день набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили, застосований до ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: