Справа № 296/9460/25
УХВАЛА

Іменем України

04 грудня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши заяву обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід судді Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_7 щодо розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України, -

установив:

У провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження №0000808 від 08.08.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2025 вказане кримінальне провадження розподілене головуючому судді ОСОБА_7 .

04.11.2025 до суду надійшла заява обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід судді Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_7 .

Заяву обгрунтовано тим, що судом під головуванням ОСОБА_7 відмовлено у затвердженні угоди між обвинуваченим та прокурором про визнання винуватості, тоді як угода укладена з дотриманням всіх вимог кримінального процесуального закону, обвинувачений визнав свою вину, відсутні обтяжуючі обставини, потерпілий не заперечував проти затвердження даної угоди, жодних претензій до обвинуваченого не має.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 підтримали заяву про відвід судді ОСОБА_7 .

Прокурор та потерпілий в судовому засіданні щодо вирішення заяви про відвід судді ОСОБА_7 поклалися на розсуд суду.

Суддя ОСОБА_7 належним чином повідомлялась про день, час і місце розгляду заяви, однак у судове засідання не з`явилась, що відповідно до положень ст. 81 КПК України не є перешкодою для розгляду заяви про відвід.

Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заява обвинуваченого ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 КПК України заяви про відвід можуть бути заявлені під час досудового розслідування, так і під час судового провадження.

Статтею 80 КПК України визначено, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, особами, які беруть участь у кримінальному провадженні може бути заявлено відвід, який повинен бути вмотивованим.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Відвід повинен бути вмотивованим.

Отже, враховуючи зміст викладених норм, особа яка подала заяву про відвід судді, повинна довести обставини, які викликають в неї сумнів у неупередженості судді, який розглядає справу по суті.

Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Обвинуваченим ОСОБА_4 не наведено жодної обставини для відводу судді, визначеної кримінальним процесуальним законом, а ті обставини, на які посилається обвинувачений, не є підставою для відводу. Основним його доводом є те, що суддя відмовила у затвердженні угоди про визнання винуватості, тобто обвинуваченого не задовольнило рішення суду. Ухвалення рішень є процесуальною діяльністю судді. КПК України передбачено як затвердження угоди судом, так і відмова у її затвердженні, тобто суддя діяла в межах своїх повноважень і ухвалила одне з рішень, яке передбачене законом.

Згідно з вимогами КПК України суддя, ухваливши рішення про відмову у затвердженні угоди, жодним чином не пов`язаний законом ухвалити інше рішення, застосувати інше покарання, ніж те, яке погодили сторони в угоді.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

Таким чином, об`єктивність розгляду справи, а отже вирішення її на основі суворого додержання законності забезпечується її розглядом суддею, щодо якого відсутні сумніви, в тому числі у стороннього спостерігача, в його неупередженості та безсторонності.

Відповідно до п. 67 рішення ЄСПЛ у справі «Мироненко та Мартиненко проти України» особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції законів України та на засадах верховенства права.

Проте доводи обвинуваченого, на обґрунтування відводу, які він зазначив є лише суб`єктивним переконанням останнього, а обставини, на які він посилається в розумінні наведеного вище не можуть бути розцінені як підстави для відводу судді.

З огляду на викладене суд вважає, що жодної обставини, яка визначена положеннями КПК України, а також доказів на підтвердження об`єктивно існуючих обставин, які б давали підстави для висновку про упередженість судді ОСОБА_7 як за суб`єктивним, так і за об`єктивним критеріями, обвинувачений ОСОБА_4 не довів, а тому заява про відвід судді ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись статтями 75, 80, 81 КПК України, суд,-

постановив:

Відмовити у задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід судді Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_7 щодо розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1