Справа № 459/2783/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/683/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,-

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шептицького міського суду Львівської області від 12 червня 2025 року за ч.1 ст. 115 КК України, -

встановила:

вироком Шептицького міського суду Львівської області від 12 червня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді 8 (вісім) років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_6 тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з часу його фактичного затримання - 06.08.2024.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання, що у квартирі АДРЕСА_2 , в період часу з 20 год 40 хв 05.08.2024 по 07 год 00 хв 06.08.2024, діючи з умислом на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким у вищевказаний період часу розпивав алкогольні напої, з невстановлених причин, використовуючи ніж, умисно завдав 20 (двадцять) ударів по тілу ОСОБА_9 , внаслідок яких останньому було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді ран: на шиї справа, рани на грудях справа, що проникає в плевральну порожнину та тканину правої легені, на грудях зліва, що проникає у ліву плевральну порожнину, серцеву сорочку та лівий шлуночок серця, двох на бічній поверхні грудей справа, що проникають у праву плевральну порожнину справа та тканину легень, шести на спині справа, що проникають у плевральну порожнину справа та тканину легень, трьох на правому плечі, двох на правому передпліччі, на тильні поверхні правої кисті, трьох на правій сідниці.

Внаслідок вищевказаних двадцяти колото-різаних ушкоджень тіла з ушкодженням обох легенів та лівого шлуночка серця, які призвели до гострої кровотечі та гострої крововтрати, настала смерть потерпілого ОСОБА_9 на місці вчинення кримінального правопорушення.

На вирок суду адвокат ОСОБА_8 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить, оскаржуваний вирок скасувати, закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпанням можливості їх отримати.

В обґрунтування вказує, що вирок є незаконним та необґрунтованим, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Апелянт наголошує, що суд не врахував показань обвинуваченого, який заперечував свою причетність до вбивства та пояснював, що виявив потерпілого вже мертвим. Усі докази, на які послався суд (показання потерпілої та свідків, протоколи оглядів, висновки експертів, результати НСРД), на думку захисту, лише підтверджують ймовірність події у квартирі обвинуваченого, але не доводять його винуватість поза розумним сумнівом, як цього вимагає Конституція України, КПК та практика ЄСПЛ і Верховного Суду.

Захисник вказує, що у справі відсутні прямі докази очевидці, відеозаписи чи інші безпосередні підтвердження вчинення обвинуваченим вбивства. Висновок суду про винуватість базувався переважно на наявності слідів крові потерпілого на одязі ОСОБА_10 та в квартирі, однак не було з`ясовано, за яких саме обставин вони могли з`явитися. Суд безпідставно поклав на захист обов`язок пояснити походження цих слідів, що суперечить презумпції невинуватості.

Апелянт наголошує, що експерти не виявили слідів крові потерпілого на відкритих ділянках тіла ОСОБА_10 чи у ванній кімнаті, а різниця між кількістю алкоголю в крові загиблого (понад 5 проміле) та в крові обвинуваченого (1,35 проміле) свідчить про ймовірну присутність інших осіб у момент вчинення злочину. Водночас свідки підтвердили відсутність конфліктів між ОСОБА_10 і потерпілим та їхні дружні стосунки.

Крім того, у квартирі було виявлено пляшку з-під алкоголю, яка не була вилучена та не досліджена належним чином, а також невстановлені сліди рук, що вказує на можливу присутність сторонніх осіб. Захисник підкреслює, що ці обставини суд першої інстанції проігнорував.

Також апелянт звертає увагу на дані НСРД аудіоконтролю, де обвинувачений заперечував свою причетність і пояснював, що крики потерпілого могли бути звернені до інших осіб. Суд, натомість, поклав у вирок лише протокол огляду, складений слідчим, але не врахував безпосередньо досліджений у суді аудіозапис, що суперечить принципу безпосередності доказів.

На переконання захисника, суд неповно дослідив докази, не дав їм належної оцінки та зробив припущення, які стали підставою для передчасного і помилкового висновку про доведеність вини. Це свідчить про істотні порушення норм процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідача, виступ захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив подану апеляційну скаргу, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження дотримано наведені вище вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у справі, а його висновки про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

Так, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, місцевий суд обґрунтував, покликаючись, зокрема, на: покази потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , протокол огляду місця події від 06.08.2024 з фототаблицею та відеозаписом до нього, протокол огляду місця події від 06.08.2024 з фототаблицею до нього, протокол огляду місця події від 07.08.2024 з фототаблицею та відеозаписом до нього, протокол огляду місця події від 07.08.2024 з фототаблицею до нього, протокол огляду речей (документів) від 08.08.2024, протокол огляду речей (документів) від 08.08.2024, протокол огляду аудіозапису від 03.10.2024, протокол огляду фотографій від 18.10.2024, протокол пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 18.10.2024, протокол огляду місця події від 07.08.2024 з фототаблицею до нього, протокол про результати здійснення негласної (розшукової ) дії від 23.09.2024 року, висновок експерта № 040/2024 від 05.09.2024, висновок експерта № 119/2024-мк від 15.08.2024, висновок експерта № 2029/2024-т від 14.08.2024, висновок експерта № 1401/2024 від 02.09.2024, висновок експерта № 331/2024-мг від 02.09.2024, висновок експерта № 042/2024 від 06.08.2024, висновок експерта № 332/2024-мг від 02.09.2024, висновок експерта № 930/2024-ім від 09.08.2024, висновок експерта № 333/2024-мг від 02.09.2024, висновок експерта № 337/2024-мг від 03.09.2024, висновок експерта № 939/2024-ім від 19.08.2024, висновок експерта № 931/2024-ім від 09.08.2024, висновок експерта № 940/2024-ім від 09.08.2024, висновок експерта № 950/2024-ім від 11.09.2024, висновок експерта № 118/2024-мк від 26.09.2024, висновок експерта № 937/2024-ім від 13.09.2024, висновок експерта № 948/2024-ім від 25.09.2024, висновок експерта № 946/2024-ім від 25.09.2024, висновок експерта № 932/2024-ім від 02.10.2024, висновок експерта № 944/2024-ім від 16.09.2024, висновок експерта № 954/2024-ім від 12.09.2024, висновок експерта № 951/2024-ім від 12.09.2024, висновок експерта № Се-19/114-24/18554-Д від 15.08.2024, висновок судово- психіатричного експерта №1120 від 10.09.2024, зміст яких детально викладено у вироку суду.

Дослідивши відповідно до ст. 94 КПК України вищевказані докази і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України, як вчинення умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

Доводи захисту щодо сумнівності або припущень у висновках суду, неналежної оцінки доказів, не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, вирок не містить припущень, а ґрунтується на встановлених фактах, підтверджених комплексом доказів. Суд не порушив вимог ст. 17 КПК України, і доводи захисту про сумнів у винуватості не підтверджуються фактично. Питання допустимості, належності та достовірності доказів розглянуто судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 94 КПК України.

Так, кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України, суд першої інстанції встановив сукупність обставин вчинення злочину, спосіб, характер і локалізація ушкоджень, вказують на цілеспрямовані та умисні дії обвинуваченого, спрямовані на позбавлення життя потерпілого.

Доводи щодо невинуватості обвинуваченого у вчиненні умисного вбивства потерпілого, колегія суддів, розцінює як спроби і намагання подати розвиток подій у своїй інтерпретації, для перенесення тягару відповідальності на інших осіб і тим самим применшити особисту роль у вчиненні інкримінованого обвинуваченому діяння і настанні злочинних наслідків.

На переконання колегії суддів, твердження захисника про те, що суд не встановив прямих безпосередніх доказів участі обвинуваченого у вбивстві, не врахував можливість перебування в квартирі інших осіб, є безпідставними.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ККС ВС від 07 грудня 2020 року в справі №728/578/19, згідно ст. 85 КПК України, належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, чинний КПК України, не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, у цьому кримінальному провадженні відсутні прямі докази на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні умисного вбивства потерпілого. Однак факт скоєння цього злочину суд першої інстанції встановив на підставі сукупності інших належних і допустимих непрямих доказів, які з урахуванням обставин цього кримінального провадження та висунутих на свій захист показань обвинуваченого щодо обставин смерті потерпілого, що не узгоджувалися із іншими доказами, що дозволило суду першої інстанції встановити винуватість обвинуваченого у вчиненні умисного вбивства відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Суд першої інстанції зазначив, що подія мала місце у квартирі обвинуваченого, інших осіб окрім обвинуваченого та потерпілого не було. Варто зазначити про те, що згідно показів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , які являються сусідами обвинуваченого, останні чули глухий стук увечері, так би щось упало. При цьому, обвинувачений нічого не повідомляв що його не було в цей період удома.

Крім цього, із протоколу огляду місця події, фототаблиці та відеозаписів встановлено, що подія відбувалася у замкнутому приміщенні квартирі АДРЕСА_3 , де мешкав обвинувачений. Сліди крові потерпілого були виявлені у багатьох локалізаціях на предметах і поверхнях, що свідчить про завдання ударів безпосередньо в цій кімнаті.

Висновки експертів № 946/2024-ім, № 948/2024-ім, № 950/2024-ім підтвердили наявність крові потерпілого на одязі обвинуваченого, вилученому саме у його квартирі. Захист не навів жодної альтернативної версії, яким чином кров могла потрапити на одяг ОСОБА_6 поза моментом вчинення злочину.

Свідки, які заходили вранці до квартири обвинуваченого ОСОБА_16 , ОСОБА_16 , потерпіла ОСОБА_11 , вказали, що інших осіб у квартирі, окрім ОСОБА_6 , не було, будь-які ознаки перебування сторонніх осіб під час події не встановлені.

Відбитки рук, вилучені на місці події, були здебільшого непридатні для ідентифікації, однак це жодним чином не спростовує констатованих інших доказів вини. Відсутність ідентифікованих слідів невідомої особи не створює альтернативної версії, оскільки весь комплекс доказів підтверджує лише одну модель події, узгоджену з поведінкою обвинуваченого, часом настання смерті та обставинами її виявлення.

На переконання колегії суддів, безпідставними є і покликання захисника на те, що на руках обвинуваченого не виявлено слідів крові потерпілого, а тому він не міг завдати 20 ударів ножем, оскільки відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 040/2024, частина ран спрямована ззаду, частина збоку, що свідчить про динамічність конфлікту; експерт зазначив, що потерпілий міг здійснювати активні дії, що не виключає кровотечу, яка спрямовувалася переважно вниз та на одяг; сліди крові потерпілого були виявлені на футболці, штанах, простирадлі, покривалі, підлозі, що відповідає характеру масивної крововтрати; у разі нанесення ударів з певної дистанції, рухом руки з ножем вниз або по дузі, кров може не потрапити на кисть нападника.

Крім цього, захисник вказує, що різниця в концентрації алкоголю в крові обвинуваченого (1,35‰) і потерпілого (5,15‰) нібито свідчить про вживання алкоголю потерпілим з іншими особами. Однак, різниця у кількості алкоголю в крові обвинуваченого (1,35‰) та потерпілого (5,15‰) не може бути визначальною при оцінці обставин справи, оскільки в кожному конкретному випадку кількість проміле в крові визначається з урахуванням випитого алкоголю, тілобудови особи, тощо. Більше того, значно вища концентрація алкоголю у потерпілого лише пояснює його знижену здатність чинити опір, але не створює альтернативної версії участі інших осіб.

Відсутність очевидців, на що звертає увагу захисник, не виключає вчинення злочину обвинуваченим.

Щодо заперечень захисника про допустимість протоколу НСРД від 13.09.2024, слід зазначити наступне, з аналізу протоколу про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії від 13.09.2024 можна дійти висновку про те, що обвинувачений, перебуваючи в камері ITT повідомляв співрозмовнику про те, що потерпілий ОСОБА_23 кричав «Татунцю не ріж, не вбивай...». При цьому, останній також повідомляв, що «після смерті брата обвинуваченого, якого потерпілий називав татунцю, і який помер раніше», ОСОБА_23 повідомляв, що буде називати « ОСОБА_24 » саме ОСОБА_10 . Більше того, у розмові із співкамерником, ОСОБА_10 не повідомляв про жодних сторонніх осіб, які вживали алкоголь в його квартирі.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та обтяжуючої покарання обставини, з належним мотивуванням. Призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на необхідність дотримуватися принципу юридичної визначеності, який є одним із фундаментальних аспектів верховенства права і передбачає повагу до принципу «res judicata» принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду тільки тому, що вона має на меті домогтися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою касацію, а сама можливість існування двох думок на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть бути лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України»).

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції було створено необхідні умови для реалізації сторонами принципів змагальності й диспозитивності, закріплених у статтях 22 та 26 КПК.Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні й доведеності їх переконливості перед судом.

Таким чином, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли скасування чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Шептицького міського суду Львівської області від 12 червня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з часу отримання копії рішення суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4