Справа № 161/9363/25
Провадження № 1-кп/161/996/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 02 грудня 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001101 від 29.03.2025, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не працює, судимий 05.06.2025 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.4 ст.186 КК України до покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, звільнений на підставі ст.ст. 75, 76 від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку 2 роки;

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника

неповнолітнього потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

законного представника

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 ,

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

Обвинувачений ОСОБА_3 28 березня 2025 року о 22.55год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території неподалік будинку №15 по пр.Молоді, що у м.Луцьк, реалізуваючи злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24.02.2022, строк дії якого неодноразово продовжений, керуючись метою відкритого заволодіння чужим майном, умисно відкрито викрав у неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 зарядний пристрій (Power Bank) марки «klGo» моделі «KLGO 5+», вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/103-25/4501-ТВ від 09.04.2025 складала 159 грн. 67 коп., гаманець коричневого кольору, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/103-25/4504-ТВ від 08.04.2025 складала 199 грн. 67 коп., в якому знаходилися паспорт громадянина України виданий на ім`я ОСОБА_7 , банківська картка № НОМЕР_1 , емітована в АТ КБ «ПриватБанк», банківська картка (картка Юніора) № НОМЕР_2 , емітована в АТ КБ «ПриватБанк», картка citycard, стартовий пакет ТОВ «лайфселл» НОМЕР_3 , купон «garikoff net», які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, а також грошовими коштами у сумі 800 гривень, які знаходилися у гаманці, таким чином ОСОБА_3 своїми умисними протиправними діями заподіяв потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 1159 грн. 34 коп.

Таким чином, ОСОБА_3 інкримінуються умисні дії, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), в умовах воєнного стану, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.4 ст.186 КК України, визнав частково, а фактично не визнав, та показав, що 28.03.2025 ввечері з друзями (свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ) йшли додому. По дорозі зустріли потерпілого, з яким раніше мав конфлікти. Між ними відбулася розмова про викрадені навушники, втрутився ОСОБА_11 та почав бити потерпілого. У потерпілого повипадали речі, які він підняв, давав ОСОБА_12 тримати, однак він відмовився, а згодом, оскільки розгубився через кров та синці на потерпілому, поклав собі у кишені, щоб в подальшому повернути. Вдома вирішив повернути речі, проте, коли виходив з під`їзду, його затримала патрульна поліція. Підтвердив факт вживання алкогольних напоїв. Також повідомив, що знає номер телефону потерпілого, подія була приблизно о 22.30год, 10 хвилин вони йшли додому і через 3 хвилини він пішов з квартири віддавати речі і його затримали. При цьому обвинувачений не зміг пояснити те, чому він відразу не повернув речі потерпілому. Заперчив факт викрадення, оскільки він підняв речі потерпілого з метою їх подальшого повернення.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість повністю доводиться дослідженими в ході судового розгляду доказами. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 , будучи допитаним безпосередньо в судовому засіданні з участю психолога, показав, що 28.03.2025, коли він йшов по вулиці, його зустріли троє хлопців, серед яких був і ОСОБА_3 . ОСОБА_11 (свідок ОСОБА_10 ) з невідомих для нього причин наніс йому ряд ударів, у звязку з чим у нього випали речі, зокрема картка, 800 гривень і документи. ОСОБА_3 був в цей час біля нього і він бачив як обвинувачений піднімав із землі його речі. після бійки вони спілкувалися ще 5-10хв, при цьому ОСОБА_3 не повідомляв, що речі у нього, і не пропонував їх повернути. Після затримання ОСОБА_3 до нього зателефонувала дівчина останнього та запропонувала повернути речі. Збитки йому відшкодовані, претензій до обвинуваченого не має. Не наполягав на призначенні суворого покарання.

Допитаний в судовому засіданні за участю законного представника та психолога неповнолітній свідок ОСОБА_9 показав, що 28.03.2025 по пр.Молоді, 15 у м.Луцьку, коли прогулювався з хлопцями, серед яких був і ОСОБА_3 , зустріли хлопця, з яким відбувся словесний конфлікт через навушники. Він відійшов, ОСОБА_11 (свідок ОСОБА_10 ) почав бити потерпілого, ОСОБА_3 стояв біля нього. Обвинувачений підняв із землі і хотів щось мені віддати, проте він відмовився. Після конфлікту вони відійшли від потерпілого, і він побачив що це був гаманець, який ОСОБА_3 знову намагався віддати. Підтвердив, що у того дня вони утрьох вживали алкогольні напої. Також повідомив, що зі сторони обвинуваченого до нього надходили погрози щодо надання «правильних показань» про те, що ніби то він мав нагадати ОСОБА_3 віддати гаманець потерпілому.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що того вечора йшов із ОСОБА_3 та ОСОБА_12 (свідок ОСОБА_9 ) додому. Зустрівши потерпілого в них виникла словесна суперечка, яка переросла у бійку. Він першим наніс потерпілому удар, ОСОБА_12 дивився збоку. Проте він не бачив як щось ОСОБА_3 брав із землі. Після цих подій він пішов з ОСОБА_13 додому, де побачив, що із сумки обвинуваченого повипадали речі потерпілого павербанк, гаманець. ОСОБА_3 відразу пішов їх повертати, проте його затримала поліція, куди він йшов їх повертати, обвинувачений не повідомляв. Підтвердив, що у той день вони всі вживали алкогольні напої.

Показання допитаних потерпілого та свідків є чіткими, послідовними та дають змогу відтворити обставини кримінального правопорушення, які були до, на момент та після його вчинення. Немає в суду обґрунтованих підстав вважати, що останні оговорюють обвинуваченого, оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин, а їх показання повністю узгоджуються та відповідають і іншим доказам у справі.

З рапорту та протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення встановлено, що ОСОБА_6 звернулася із заявою о 00.05год. 29.03.2025, у якій зазначила, що 28.03.2025 близько 22.30год. ОСОБА_3 , перебуваючи по пр.Молоді, 15, у м.Луцьк, умисно, з корисливих мотивів, за попердньою змовою, відкрито викрав у ОСОБА_7 , гаманець із грошовими коштами у сумі 800 гривень та зарядний кабель. За цим фактом внесені відомості в ЄРДР за №0001101, з попередньою правовою кваліфікацією за ч.4 ст.186 КК України.

Відповідно до протоколу затримання від 29.03.2025 встановлено, що ОСОБА_3 був затриманий о 02.30год. 29.03.2025, в ході особистого обшуку в останнього вилучено гаманець із наявним паспортом, виданим на ім`я ОСОБА_7 , 20.12.2008, банківськими та дисконтними картками, павербанк зеленого кольору з маркувальний позначенням «KLGO 5+», змиви з павербанку та гаманця. Вилучені речі визнані речовими доказами у справі згідно постанови слідчого від 29.03.2025, оскільки вони відповідають критеріям речового доказу, визначеним ч.1 ст.98 КПК України, ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.04.2025 на них накладено арешт. Протоколом огляду речей від 15.04.2025 вказані речі та предмети оглянуті слідчим.

З протоколу огляду предмету (відеозапису) від 29.04.2025, який наданий на запит слідчого в порядку ст.ст. 93, 98 КПК України керівником ОСББ «Молоді 15» ОСОБА_14 , та оглянутому у судовому засіданні відеозаписом з камери, що розташована на будинку №15 по пр.Молоді у м.Луцьк, встановлено, що 28.03.2025 о 22.53год. ОСОБА_15 (одягнутий у штани світлого кольору та куртку чорного кольору) та ОСОБА_16 (одягнутий у куртку світлого кольору з головним убором світлого кольору), рухаючись по пр.Молоді, що у м.Луцьк, зупинилися на пішохідній зоні поблизу будинку №15. Потерпілий ОСОБА_7 (одягнутий у штани та куртку темного кольору) рухався у їх напрямку. О 22.53год. до даних осіб підійшов ОСОБА_17 (одягнутий в штани темного кольору, та куртку темного кольору зі смужкою світлого кольору). Згодом ОСОБА_16 зняв із себе верхній одяг, передав його ОСОБА_12 та почав наносити удари потерпілому ОСОБА_18 , від чого в потерпілого із сумки через плече випали речі. ОСОБА_15 підняв речі потерпілого, які демонстрував свідку ОСОБА_19 . Також встановлено, що о 22.53год. ОСОБА_15 наніс потерпілому удар. О 22.55год. особи розійшлися у невідомому напрямку.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/103-25/4501-ТВ від 09.04.2025 ринкова вартість бувшого у користуванні зарядного пристрою (Power Bank) марки «klGo» модель «5000mAh» станом на 28.03.2025 складала 159,67 грн.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/103-25/4504-ТВ від 08.04.2025 ринкова вартість бувшого у користуванні гаманця станом на 28.03.2025 складала 199,67 грн.

Висновки експертиз є науково-обґрунтованими та піддавати їх сумніву в суду підстав немає. Не наведені такі підстави і учасниками кримінального провадження. Такі висновки суд бере до уваги та оцінює в сукупності з усіма доказами у справі.

Відповідно до заяви потерпілого ОСОБА_7 від 29.04.2025 встановлено, що останній, на підставі положень ст.477 КПК України відмовився від написання заяви щодо нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_20 , за обставин, які мали місце 28.03.2025.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_3 вважає їх неспроможними, даними з метою уникнення відповідальності за вчинене, розцінює їх як спосіб захисту, оскільки вони є суперечливими та спростовуються дослідженими у судовому засіданні письмовими документами, а також показаннями потерпілого, свідків, які є послідовними, узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, не суперечать іншим доказам, наявним у матеріалах провадження й дослідженим в судовому засіданні. Така стратегія захисту, на думку суду, є нічим іншим, як способом уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності.

Під час затримання та вилучення в обвинуваченого викрадених речей ОСОБА_3 повідомив, що розуміє за що затриманий, згідний із затриманням. Жодних зауважень від учасників (від самого затриманого чи його захисника, в тому числі і щодо підстав затримання) не надходило. При цьому, під час дослідження судом вказаного доказу встановлено, що ОСОБА_3 жодного разу не запитав про підстави затримання, не з`ясовував, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють (оскільки у випадку не вчинення ним жодного із злочинів він обов`язково проти цього б заперечував, натомість він зазначив, що підстави затримання йому зрозумілі). Звертає суд увагу і на ту обставину, що затримання обвинуваченого відбулося о 02.30год. 29.03.2025, а не в той момент, як ОСОБА_3 виходив з квартири ніби то з метою повернення речей (орієнтовно 23.30год. 28.03.2025 як можна вирахувати з показань самого обвинуваченого).

Даних про те, що потерпілий чи свідки оговорюють обвинуваченого немає, оскільки будь-яких підтверджуючих даних про це матеріали справи не містять, а конкретні обставини справи, не дають підстав прийти до такого висновку.

У зазначеному кримінальному провадженні дотримано вимог ст.ст. 10, 22 КПК України, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті у відповідності до вимог закону. Якщо у кримінальному провадженні відсутні прямі докази, що підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні грабежу, однак обставини кримінального правопорушення підтверджуються сукупністю інших належних і допустимих непрямих доказів, з якими не узгоджуються непослідовні версії обвинуваченого щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, то сукупність таких непрямих доказів може бути покладена судом в основу обвинувачення особи у вчиненні грабежу.

Учасники судового розгляду не ставили питання про проведення повторного, одночасного допитів, вказаних вище осіб, в порядку ч.ч. 14, 15 ст.352 КПК України, чи проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження в порядку ст.333 КПК України, при цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, як це передбачено ч.6 ст.22 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема і будь-яких порушень прав та свобод людини, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, судом не встановлено.

Згідно з ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Сукупність досліджених доказів дала суду можливість поза розумним сумнівом спростовувати версію сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_3 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення..

За таких обставин, суд, оцінивши кожний доказ та сукупність зібраних доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), в умовах воєнного стану, вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.186 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В силу положень ч.2 ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає відсутність у потерпілого претензій матеріального та морального характеру, інших обставин, що пом`якшували б покарання, у відповідності до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному кримінальному правопорушенні, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків кримінального правопорушення, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак в досліджених в судовому засіданні документах відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений, який навіть і не визнав свою винуватість, реально намагався будь-яким чином виправити наслідки скоєного, просив вибачення у потерпілого. А тому, з огляду і на поведінку обвинуваченого в судовому засіданні, суд не визнає щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Обвинувачений ОСОБА_3 судимий за вчинення злочину проти власності, однак має постійне місце проживання, є особою молодого віку, інформація про негативну характеристику відсутня, на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, думку потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи розмір покарання, передбачений санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі в мінімальній межі.

На глибоке переконання суду, призначене покарання, яке необхідно відбувати реально, є виваженим, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Функція суду щодо вибору форми відбування покарання за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Оскільки ОСОБА_3 після вчинення грабежу (01.09.2025), за яким він засуджений 05.06.2025 (вирок набрав законної сили), будучи в статусі обвинуваченого, знову вчинив грабіж (28.03.2025), що вказує про його підвищену суспільну небезпечність, а тому, на думку суду, в цьому конкретному випадку відсутні підстави для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України.

З огляду на приписи ч.6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами під час застосування таких норм, забезпечують єдину правозастосовну практику і є обов`язковими для всіх судів України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.06.2025 засуджений за ч.4 ст.186 КК України до покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, звільнений на підставі ст.ст. 75, 76 від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку 2 роки.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Разом з тим, відповідно до усталеної практики Верховного Суду, зокрема висновку, викладеного у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.02.2021 у справі №760/26543/17, коли до особи застосовано звільнення від відбування покарання у відповідності зі ст.75 КК України і до постановлення цього вироку особа вчинила інший злочин, за який вона засуджується до позбавлення волі реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається, за таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Таким чином, оскільки злочин за цим вироком обвинувачений вчинив до постановлення вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.06.2025, яким він засуджений за ч.4 ст.186 КК України до покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, звільнений на підставі ст.ст. 75, 76 від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку 2 роки, суд не застосовує положення ч.4 ст.70 КК України, а вирок від 05.06.2025 необхідно виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання обвинуваченому необхідно рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Питання про речові докази та арешти майна суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 174 КПК України на власний розсуд, оскільки ані сторона захисту, ані сторона обвинувачення, жодних прохань з цих питань не висловлювали.

Процесуальні витрати за проведення експертиз під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_3 необхідно залишити попередній тримання під вартою з метою запобігання ризику, передбаченого ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

Окрім того, суд зараховує в строк відбування покарання обвинуваченого термін його перебування під вартою у відповідності до вимог ст.72 КК України.

Керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.06.2025 щодо ОСОБА_3 виконувати самостійно.

Арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 02.04.2025, скасувати.

Речові докази у справі, а саме:

- гаманець коричневого кольору, банківську картку № НОМЕР_1 , емітовану в АТ КБ «ПриватБанк»; банківську картку (картка Юніора) № НОМЕР_2 , емітовану в АТ КБ «ПриватБанк»; картку citycard; стартовий пакет ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_3 ; купон «garikoff net»; аркуш паперу, на якому наявний надпис «газета щасливих людей» та фото із текстом до нього та аркуш паперу на якому наявна інформація про осіб, які задекларували або зареєстровали своє місце проживання (перебування) в житлі; павербанк зеленого кольору марки «KLGO 5+», повернути за належністю потерпілому ОСОБА_7 ;

- паспорт громадянина України, виданий на ім?я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № НОМЕР_4 орган, що видав 0710, від 11.01.2023, залишити за належністю потерпілому ОСОБА_7 ;

- записи з камер відеоспостереження залишити при матеріалах кримінального провадження впродовж всього часу їх зберігання.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави витрати за проведення експертиз в загальній сумі 3183 (три тисячі сто вісімдесят три) гривні 60 копійок.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.

Зарахувати ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.72 КК України в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 28.03.2025 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду учасниками судового провадження протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області, а особою, яка перебуває під вартою, з моменту отримання копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий