Справа № 735/763/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/179/26
Категорія - ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000015 від 21 січня 2025 року за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадження прокурора Новгород-Сіверської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 22.10.2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Короп Коропського району Чернігівської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; українця, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2025 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 21 січня 2025 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою необхідно залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в сумі 38499,04 грн.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погодившись з рішенням суду прокурор у кримінальному провадженні звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вирок у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції. Звертає увагу, що суд першої інстанції виклав у вироку обвинувачення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 (встановлене і сформоване органами досудового розслідування), тим самим ОСОБА_10 визнано винуватим за ч. 1 ст. 115 КК України, призначено покарання, однак не зазначено обвинувачення встановлене судом, за яке його визнано винуватим. Зазначає, що відсутність у вироку сформульованого конкретного обвинувачення, визнаного судом доведеним, свідчить про порушення права обвинуваченого на захист. Також, вважає, що судом не в повному обсязі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, про підвищену небезпечність якого вказує наявність кількох обставин, що обтяжують покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, та, щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, а тому призначення найменшого, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 115 КК України покарання не відповідає принципам справедливості та співмірності покарання вчиненому злочину.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 20.01.2025, у період з 15:00 год. по 16:00 год., точного часу органом досудового розслідування встановити не виявилося за можливе, перебуваючи у житловому будинку за місцем спільного проживання зі своєю матір`ю ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованому за адресою: АДРЕСА_1 ; з мотивів помсти за озвучені ОСОБА_11 прокльони, що виражалися у побажанні смерті ОСОБА_8 , діючи умисно, враховуючи безпорадний стан потерпілої внаслідок похилого віку та стану здоров`я, користуючись своєю фізичною перевагою над потерпілою, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільну небезпечність їх наслідків і бажаючи їх настання, з метою позбавлення життя ОСОБА_11 , правою рукою наніс не менше 15 ударів в область голови та обличчя останньої, чим заподіяв тілесні ушкодження у виді закритої поєднаної черепно-лицевої травми, яка виражалась переломом кісток носа, крововиливом під лівий листок твердої мозкової оболонки та обмежено-дифузними крововиливами у м`які мозкові оболонки, що спричинили набряк головного мозку з дислокацією його стовбура, та підтверджується наявністю численних синців та саден в ділянці обличчя й забійними ранами на фоні у окремих з них, переломом кісток носа, численних крововиливів в м`які тканини голови з ділянками розтрощення та накопиченням кров`яних згустків під ними, крововиливів в обидва скроневі м`язи, крововиливів у м`які оболонки головного мозку, з набряком та обмежено-дифузними крововиливами в м`які оболонки головного мозку, згладженістю борозно-закруткового малюнку півкуль головного мозку, борозни вклинення мозочка відповідно до краю великого потиличного отвору, а також набряку оболонок та речовини головного мозку, що за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 .

Смерть ОСОБА_11 настала від отриманих тілесних ушкоджень не раніше 22:00 год. 20.01.2025 та не пізніше 10:21 21.01.2025 в будинку за місцем проживання.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (СЕТS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п. b ст. З встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_8 , згідно зі ст. 1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вчинив домашнє насильство у формі фізичного насильства.

Таким чином ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_7 та його підзахисного ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За змістом ст.412 КПК України, істотними порушеннями кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Положення ст.2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ч.1 ст.91 КК України, визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановленні вироку відносно ОСОБА_8 місцевим судом дотримано не було.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченій. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, суд прийшов до висновку про наявність в його діях інкримінованого складу кримінального правопорушення та визнав його винуватим за вказаною нормою кримінального закону.

Разом з цим, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК, в мотивувальній частині вироку, суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, а лише зазначив про пред`явлення обвинувачення ОСОБА_8 органом досудового розслідування за тими обставинами, які викладені в обвинувальному акті, що фактично унеможливлює розуміння того, які обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження.

У зв`язку з відсутністю в мотивувальній частині вироку чіткого формулювання обвинувачення, вирок суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Відсутність у вироку сформульованого конкретного обвинувачення, визнаного судом доведеним, відповідно до вимог п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» № 8 від 24.10.2003 свідчить про порушення права обвинуваченого на захист, передбаченого ст. ст. 20, 42, 43 КПК України, а саме право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його визнали винуватим, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Так, правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема в постановах Верховного Суду від 01.03.2018 (справа №466/9158/14-к, провадження №51-645 км18); 22.03.2018 (справа №521/11693/16, провадження № 51-380 км17).

Відтак, допущені судом першої інстанції порушення вимог ст.374 КПК не можуть бути усунені шляхом зміни вироку, або ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржений вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст.ст.409, 412 КПК України, а тому з урахування усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду, вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що суди першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи мають дотримуватись вимог ст. ст. 409, 416 КПК України.

У постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 23 вересня 2019 року ( провадження № 51-7543 кмо18, справа № 728/2724/16 к) був зроблений висновок щодо застосування норм права, згідно з яким у разі встановлення апеляційним судом істотних порушень вимог кримінально процесуального закону, які є підставами для скасування вироку чи ухвали суду і призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, відповідно до вимог ст. ст. 370, 419, ч.2 ст. 416 КПК він не може залишити поза увагою доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора чи потерпілого, щодо необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, оскільки в протилежному випадку це призведе до неможливості застосування такого закону під час нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить виконання положень ст.ст.2, 7 КПК України, врахувавши доводи сторони обвинувачення щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

З метою забезпечення можливості розгляду справи судом та попередження ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, із урахуванням тягаря можливого відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення, тяжкості злочину, ступеня його суспільної небезпечності та конкретних обставин скоєного, колегія суддів вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Новгород-Сіверської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 22.10.2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок м`якості, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 08 березня 2026 року включно.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4