Справа № 279/6231/25
Провадження № 1-кс/279/1357/25 У Х В А Л А
іменем України
11 жовтня 2025 року

В С Т А Н О В И В :
Однак, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, всупереч зазначеним вимогам законодавства, вчинив умисний злочини за наступних обставин.
Так, 09.10.2025 приблизно о 16:00 год., при опрацюванні повідомлення за фактом конфлікту за адресою: АДРЕСА_1 працівникам СРПП відділення поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області події виявлено ОСОБА_5 , який проживає за вищевказаною адресою, та в ході перевірки ОСОБА_5 встановлено факт розшуку ОСОБА_5 у зв`язку із самовільним залишенням військової частини НОМЕР_1 та викликано працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 .
09.10.2025 приблизно о 18 години ОСОБА_5 доставлений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 у складі водія-заправника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 та водія-стрільця ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 , які перебували на службовому автомобілі, в форменому одязі та з табельною зброєю до тимчасового пункту Військової служби правопорядку міста Коростень, Житомирської області, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
В цей же час, ОСОБА_5 перебуваючи в приміщенні тимчасового пункту ІНФОРМАЦІЯ_4 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , почав проявляти агресію відносно працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 , які перебували у вищевказаному приміщенні та в результаті чого виник конфлікт.
Під час вказаного конфлікту у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Так, 09.10.2025, приблизно о 20:30 год., ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні кімнати відпочинку тимчасового пункту ІНФОРМАЦІЯ_4 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , маючи злочинний умисел, спрямований на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до працівника правоохоронного органу, який відкрив вищевказані двері, наніс удар правою рукою в область обличчя молодшому сержанту ОСОБА_10 (який відповідно до наказу № 272 від 26.09.2025 перебуває на посаді помічника начальника групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку військової частини НОМЕР_2 ) та який виконував свої службові обов`язки та функції працівників правоохоронного органу відповідно до Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» та відповідно до Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», внаслідок чого спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: синця в ділянці спинки носу і на шкірі внутрішніх кутів правого і лівого очей; крововиливу по каймі нижньої губи зліва; перелому кісток носу зі зміщенням при наявності струсу головного мозку з помірно вираженою неврологічною симптоматикою, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.
09.10.2025 о 21:00 год., в порядку ст.208 КПК України затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та в подальшому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України підтверджується наступними доказами: повідомленням на спец. лінію «102»; протоколом заяви про кримінальне правопорушення від 09.10.2025; протоколом огляду місця події від 09.10.2025; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_9 від 10.10.2025; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину; висновком експерта судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_10 ; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.
Підставою застосування запобіжного заходу, згідно ч.2 ст.177 КПК України, є наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, за який передбачена кримінальна відповідальність у вигляді карається обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, тому передбачаючи невідворотність покарання за вчинення злочину у вигляді позбавлення волі на вказаний строк та в подальшому перебування в місцях позбавлення волі є достатні підстави вважати, що підозрюваний у разі обрання іншого виду запобіжного заходу буде переховуватись від органу досудового розслідування, суду, з метою уникнення покарання за вчинений злочин, що обґрунтовується також його суворістю. Крім того, підозрюваний, перебуває в СЗЧ, одружений, однак спільно не проживають, на утриманні дітей не має, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, які б утримували за місцем проживання.
Відтак, стороною обвинувачення встановлено, що діяння ОСОБА_5 становить підвищену суспільну небезпеку, а тому є всі підстави вважати, що останній може залишити місце проживання та покинути територію України з метою переховування від органу досудового слідства та суду, а також уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні з метою побудови власної версії захисту та виправдання своїх дій, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, через що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
У зв`язку із викладеним, слід зауважити, що на сьогодні мають місце обставини, які вказують на наявність декількох ризиків, визначених п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.
Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст.179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії, просить застосувати запобіжний заход у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Слідчий своє клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_5 та захисник просили в задоволенні клопотання відмовити, застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Прокурор зробив висновок про доцільність та можливість застосування запропонованого запобіжного заходу.
Вислухавши пояснення слідчого, висновок прокурора, пояснення підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, встановлено наступне:
Внесене клопотання відповідає вимогам ст.184 КПК України, його копія вручена підозрюваному в передбачені законом строки.
09.10.2025 о 21:00 год. ОСОБА_5 затримано, 10.10.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч.2 ст.345 КК України.
Відповідно до положень ст.177 ч.2 КПК україни, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно вимог статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частина 2 вказаної норми зобов`язує слідчого суддю постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст.5 параграфу 1(c) Конвенції про захист прав основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконати неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення О`Нага United Kingdom of 16 October 2001, § 34).
Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стації. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стандарт, встановлений статтею 5 § 1(c) Конвенції, не передбачає, що поліція повинна мати достатні докази для пред`явлення обвинувачення на момент арешту, так і під час перебування апелянта під вартою (N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).
Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для обґрунтування засудження чи навіть пред`явлення обвинувачення; це досягається на наступній стадії кримінального розслідування (Murray v. the United Kingdom, of 28 October 1994, § 55; K.-F. v. Germany of 27 November 1997, § 57; Erdagoz v. Turkey, of 22 October 1997, § 51).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд не може обґрунтовувати прийняття такого рішення виключно тяжкістю покарання, яке могло бути призначене підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення без належного з`ясування наявності у кримінальному правопорушенні хоча б одного із ризиків, передбачених ст.177 КПК.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні суспільні інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
У відповідності з пунктом 5 частини другої статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_5 є раніше судимою особою, свідомо самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин та про належність до військової служби органам державної влади та правоохоронні органи не повідомляв, проводячи час на власний розсуд, вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з порядком походження військової служби, крім того судом враховано, що ОСОБА_5 без місця реєстрації, одружений, однак спільно не проживають, на утриманні дітей не має, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, які б утримували за місцем проживання.
В той же час, органом досудового розслідування ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні нетяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років.
Таким чином, враховуючи обставини кримінального правопорушення, його наслідки, тяжкість покарання за злочин по якому оголошено підозру, особу підозрюваного, суд під час розгляду клопотання дійшов висновку, що підозрюваний ОСОБА_5 перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
При вирішенні питання щодо обґрунтованості клопотання слідчий суддя враховує, що слідчим та прокурором доведено, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, а тому приходить до висновку про доцільність задоволення клопотання та застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відповідно до вимог частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених названим Кодексом.
Обираючи запобіжний захід в виді тримання під вартою, суд відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України тією ж ухвалою має визначити питання щодо розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваною передбачених процесуальним законом обов`язків, внесення якої є підставою для звільнення особи із-під варти.
Тяжкість злочину, вчиненого із застосуванням насильства, обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, а також ризики, передбачені ст.177 КПК України, унеможливлюють застосування застави відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України.
Тому, керуючись ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя вважає не доцільним визначати підозрюваному розмір застави, що буде відповідати принципам достатності та виваженості, та гарантувати дієвість даного кримінального провадження і належну процесуальну поведінку особи.
Керуючись ст.ст.176-178, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 395 КПК України,
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 07.12.2025, включно, без визначення розміру застави. Ухвала в частині запобіжного заходу діє до 07.12.2025.
Копію ухвали вручити підозрюваному, прокурору, слідчому, направити уповноваженій особі місця попереднього ув`язнення.
Здійснення доставки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця попереднього ув`язнення покласти на уповноважених осіб Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області.
Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в той же строк з дня отримання копії ухвали, що не зупиняє її виконання.
Слідчий суддя ОСОБА_11
Копія згідно з оригіналом