Справа № 182/7325/16-к
Провадження № 1-в/0182/186/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.2025 м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі заяву ОСОБА_3 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу виконавчого листа,

за участю заявника ОСОБА_3 , суд

В С Т А Н О В И В :

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.01.2019 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнено з іспитовим строком 3 роки.

Вирок набув чинності 02.03.2019.

Відповідно до виконавчого листа, виданого 11.03.2019 з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_3 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 22 141 грн. 25 коп.

Заявник у своїй заяві посилається на те, що у зв`язку з необізнаністю він вважав, що процедура стягнення на його користь матеріальної шкоди не потребує особистої участі в передачі виконавчого документу до виконавчої служби, це суд здійснює самостійно.

У зв`язку з цим заявник ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просить вирішити питання щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого листа для виконання та видачі виконавчого листа.

В судовому засіданні заявник свою заяву підтримав та просив задовольнити. При цьому зазначив, що про винесений стосовно ОСОБА_4 вирок він не знав. Про те, що на його користь було стягнуто матеріальну шкоду та видано виконавчий лист він також обізнаний не був. Будь-яких повідомлень з суду про необхідність отримання виконавчого листа він не отримував.

Вислухавши заявника, вивчивши наявні у справі матеріали, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 537, 539 КПК України суд під час виконання вироків має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом.

Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як встановлено судом, вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.01.2019 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнено з іспитовим строком 3 роки. Вирок набув чинності 02.03.2019.

11.03.2019 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області був виданий виконавчий лист, відповідно до якого з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 22 141 грн. 25 коп. Також, згідно матеріалів кримінального провадження, 11.03.2019 на адресу потерпілого ОСОБА_3 було надіслано лист з рекомендованим поштовим повідомленням про необхідність отримання виконавчого листа (а.с.129). Однак зазначене повідомлення повернулося до суду 18.04.2019 без вручення адресату за закінченням строку зберігання.

Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплинув 02.03.2022.

Згідно з ч. 3 ст. 535 КПК України, в разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Однак закон не конкретизує, які саме обставини є поважними причинами.

На думку суду поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

При цьому суд враховує, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, однак такі повноваження не є необмеженими. Безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки, визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець був обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися. Однак законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечуючи рівність сторін виконавчого провадження.

Положення ст. 129-1 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про обов`язковість виконання судового рішення вимагають добросовісної та законної поведінки кожного учасника судового процесу, у тому числі і стягувача на стадії виконання судового рішення.

В той же час заявником ОСОБА_3 не було надано жодних належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа. Посилання заявника на те, що йому не було відомо про винесення вироку судом та його необізнаність про обов`язок самостійного пред`явлення виконавчого листа для виконання до виконавчої служби не є об`єктивно непереборними, такими, що не залежали від волевиявлення стягувача та пов`язані з перешкодами і труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, а тому суд не бере їх до уваги.

Жодного обґрунтування, чому в період з 2019 року по 2025 рік ОСОБА_3 не цікавився провадженням у справі, де він є потерпілим, не виконував процесуальні обов`язки щодо своєчасного звернення до виконання виконавчого документу, суду надано не було.

Таким чином суд вважає, що підстави для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу виконавчого листа відсутні, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ч. 5 ст. 128, ч. 3 ст. 535, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу виконавчого листа відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1