КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/5525/2025 Категорія: ч. 3 ст. 289 КК України
ЄУН: 367/7202/25 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 листопада 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000302 від 26 квітня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Коцюбинське Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 5 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обраховується з моменту звернення вироку до виконання.

Зарахувано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню за правилами, передбаченими в статті 72 КК України, а саме з 28 квітня 2025 року по день набрання даним вироком законної сили включно.

Цим же вироком вирішено питання процесуальних витрат, арешту майна, речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 26 квітня 2025 року близько 04:58 год., перебуваючи на прибудинковій території багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , побачивши належний потерпілій ОСОБА_9 автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «ML 320 CDI» з ідентифікаційним номером транспортного засобу НОМЕР_1 чорного кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_2 », який був припаркований поряд з вказаним будинком, вирішив незаконно заволодіти зазначеним вище транспортним засобом. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» моделі «ML 320 CDI» з ідентифікаційним номером транспортного засобу НОМЕР_1 чорного кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_2 », ОСОБА_8 підійшов до даного автомобіля побачив, що поряд із автомобілем присутній законний користувач ОСОБА_10 , де під погрозою застосування предмету, схожого на пістолет, наказав ОСОБА_10 сісти за кермо автомобіля та розпочати рух, та, у свою чергу, ОСОБА_8 без вжиття засобів подолання перешкод відкрив незачинені праві передні двері даного транспортного засобу та сів на пасажирське сидіння. Проїхавши незначну відстань, ОСОБА_10 зупинив автомобіль, відкрив двері та втік з нього. Після чого ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що діє поза волею власника автомобілю марки «Mercedes-Benz» моделі «ML 320 CDI» з ідентифікаційним номером транспортного засобу НОМЕР_1 чорного кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_2 » ОСОБА_9 та поза волею користувача даного автомобілю ОСОБА_10 , не маючи на транспортний засіб ані дійсного, ані передбаченого права, пересів за кермо вищевказаного автомобіля та поїхав по вул. Пономарьова в напрямку будинку № 6/2, що в смт. Коцюбинське Бучанського р-ну Київської обл., де залишив автомобіль.

Вищевказаними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, із застосуванням погрози насильством, що небезпечне для життя та здоров`я потерпілого.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, застосувавши до обвинуваченого положення ст. 69, 75 КК України, та визнати обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також усунення заподіяної шкоди.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник зазначив, що не може погодитись з оскаржуваним вироком в частині призначеного покарання, оскільки мотиви суду, наведені у вироку, не відповідають принципам індивідуалізації та справедливості покарання, з урахуванням того, що обвинувачений не тільки визнав свою вину у скоєному, але й щиро покаявся, не заперечував фактичних обставин кримінального правопорушення. Просив вибачення у потерпілого, і останній не мав до обвинуваченого жодних претензій матеріального характеру.

На думку захисника, суд першої інстанції необґрунтовано при призначенні ОСОБА_8 покарання не застосував положення ст.ст. 69, 75 КК України, які у даному випадку, як вважає захисник, підлягають до застосування.

Потерпілі, повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, однак, до суду апеляційної інстанції не з`явились, будь-яких заяв та клопотань не подавали.

Вислухавши позицію учасників апеляційного розгляду, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілих.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до матеріалів судового провадження під час судового розгляду фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювалися, і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, із застосуванням погрози насильством, що небезпечне для життя та здоров`я потерпілого.

Фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого жодним з учасників кримінального провадження не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про істотне порушенням вимог кримінального закону при призначенні обвинуваченому покарання, то колегія суддів доходить такого висновку.

Так, визначаючи обвинуваченому вид та розмір покарання, судом взято до уваги характер та тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, форму вини, спосіб вчинення злочину, стадію злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного; фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який, будучи раніше судимим вироком Ірпінського міського суду Київської області від 23 лютого 2024 року за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, який останній сплатив 24 липня 2025 року, тобто, вже після вчинення нового правопорушення, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний особливо тяжкий злочин; те, що обвинувачений на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину; обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При цьому судом перевірялись доводи сторони захисту про наявність декілька пом`якшуючих обставин, а саме, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди, і суд дійшов висновку, що під час судового розгляду вказані обставини не знайшли свого підтвердження, оскільки суду не було надано відповідних доказів цих фактів, зокрема в матеріалах справи наявні заяви потерпілих, відповідно до яких останні просили проводити розгляд справи у їх відсутність та призначити вид та міру покарання на розсуд суду. Також той факт, що обвинувачений після вчинення злочину приїхав на викраденому автомобілі назад, а саме на місце його викрадення, не свідчить про добровільне відшкодування шкоди завданої потерпілим. Окрім того, обставина щодо активного сприяння розкриттю злочину в суді доведена не була, оскільки суду не було надано доказів, з яких вбачалось би наявність даної обставини, при цьому в обвинувальному акті зазначено, що пом`якшуючих обставин органом досудового розслідування взагалі не встановлено.

Окрім того, судом перевірялись доводи сторони захисту про застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, та суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 69 КК України, оскільки наявність одного лише щирого каяття обвинуваченого не свідчить про наявність обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України при призначенні покарання.

Таким чином, з урахуванням всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 289 КК України без конфіскації майна, оскільки саме таке покарання буде відповідати принципам та цілям його призначення та буде найбільш необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання також перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та враховує, що згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

За приписами ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону.

Згідно з п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються, серед іншого, з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Так, активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Добровільне відшкодування завданого збитку це добровільні дії, які фактично усувають негативні наслідки вчиненого злочину. Закон прямо вказує, що відшкодування повинно бути реальним та в повному обсязі. Однак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що те, що обвинувачений після вчинення злочину приїхав на викраденому автомобілі назад, а саме на місце його викрадення, не свідчить про добровільне відшкодування шкоди завданої потерпілим.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, будь-яких доказів на підтвердження наявності таких обставин матеріали справи не містять та стороною захисту не надано.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів враховує, що згідно з положеннями ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Визначення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК полягає у з`ясуванні судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображається у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання, на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК слід розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, зокрема тих, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Окрім того, колегія суддів враховує, що частиною 1 статті 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Встановлені під час судового розгляду обставини, характер, наслідки кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, які були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому, на переконання колегії суддів, свідчать про те, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому вид і розмір покарання у виді позбавлення в межах санкції ч. 3 ст. 289 КК України, яке обвинувачений повинен відбувати реально в умовах ізоляції від суспільства, оскільки саме таке покарання за видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання та сприятиме досягненню цілей покарання.

Також колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині відсутності підстав застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

При перевірці законності вироку суду першої інстанції колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку суду в частині призначеного покарання, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 5 серпня 2025 року щодо ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 289КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, обвинуваченим ОСОБА_8 , який утримується під вартою, - у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

____________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4