Номер провадження: 11-сс/813/2006/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.09.2025 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_5 , поданого в порядку ч.9 ст.100 КПК України, про вирішення долі речових доказів у кримінальному провадженні №0001712 від 25.05.2017 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що у випадку, коли кримінальне провадження закрите слідчим, клопотання подане в порядку ч.9 ст.100 КПК про долю речових доказів, вирішується судом, а не слідчим суддею.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою розглянути по суті його клопотання та зобов`язати відповідних осіб повернути йому вилучене майно.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_5 вказує, що слідчий суддя, відмовивши у відкритті провадження за клопотанням, неправильно застосував положення КПК України, чим позбавив його права на доступ до правосуддя.

Будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду справи, прокурор та заявник до апеляційного суду не з`явилися. ОСОБА_5 звернувся з заявою про розгляд скарги без його участі.

Відповідно до положень ч.4 ст.107, ч.4 ст.405 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.09.2025 року, ОСОБА_5 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з клопотанням про вирішення долі речових доказів у кримінальному провадженні.

Зі змісту клопотання та доданих матеріалів вбачається, що за результатами досудового розслідування кримінального провадження №0001712, в межах якого ОСОБА_6 звернувся з відповідним клопотанням, 31.08.2023 року слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Положеннями ч.9 ст.100 КПК визначено, що у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Згідно протоколу передачі судової справи, клопотанню ОСОБА_5 було присвоєно номер провадження 1-кс/947/14912/25 та воно передано слідчому судді ОСОБА_1 , який прийняв рішення про відмову у відкритті провадження за клопотанням заявника, пославшись на те, що розгляд такого клопотання не входить в компетенцію слідчого судді.

Таким чином з матеріалів судової справи вбачається, що саме розподіл в місцевому суді та передача слідчому судді клопотання ОСОБА_5 , поданого в порядку ч.9 ст.100 КПК, стали підставою для постановлення оскаржуваної ухвали, що не відповідає вимогам закону, оскільки ОСОБА_5 звертався із клопотання не до слідчого судді, а до місцевого суду.

При цьому, той факт, що помилковий автоматичний розподіл справи в місцевому суді на слідчого суддю, а не на суд (суддю), не може бути підставою для відмови у відкритті провадження, оскільки встановивши, що клопотання мало б бути розподілене на склад суду, слідчий суддя, враховуючи правовий висновокОП ККС ВС в постанові від 15.04.2024 року (справа №554/2506/22) та керуючись приписами п.5 ч.1 ст.75 КПК, мав обов`язок заявити собі самовідвід та передати матеріали клопотання до апарату місцевого суду, для виконання вимог ст.35 КПК та визначення повноважного складу суду.

Таким чином, оскільки рішення слідчого судді не відповідає вимогам процесуального закону, з огляду на недотримання належної правової процедури, доводи апелянта про існування підстав для скасування оскарженої ухвали є обґрунтованими, тому ухвала підлягає скасуванню.

Вимоги апеляційної скарги щодо зобов`язання повернути вилучене майно, які фактично не були предметом розгляду в місцевому суді, не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини, апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, із постановленням апеляційним судом нової ухвали про повернення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу керівника апарату місцевого суду на положення ч.9 ст.100 КПК України та правовий висновок ОП ККС ВС в постанові від 15.04.2024 року (справа №554/2506/22), які мають бути враховані під час здійснення автоматизованого розподілу справи.

Керуючись вимогами ст.ст. 404, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.09.2025 року, якою відмовлено у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_5 , поданого в порядку ч.9 ст.100 КПК України, про вирішення долі речових доказів у кримінальному провадженні №0001712 від 25.05.2017 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити новий клопотанням ОСОБА_5 про вирішення долі речових доказів у кримінальному провадженні №0001712 від 25.05.2017 року, в суді першої інстанції, іншим складом суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4