Справа№751/9108/25
Провадження №1-кс/751/2349/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Чернігові клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вересоч, Куликівського району, Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

встановив:

Старший слідчий відділу СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №00000630 від 06.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання з викладених у ньому підстав, просив суд застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Аналогічної позиції дотримався слідчий.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, пославшись на необґрунтованість підозри та недоведеність ризиків. Так, сторона захисту зазначила про те, що підозра не містить достатніх доказів причетності ОСОБА_6 до вчинення будь-яких кримінальних правопорушень. Підозра ґрунтується виключно на версії подій потерпілого, яка не відповідає дійсності та ОСОБА_6 не вчиняв жодних погроз або дій насильницького характеру щодо нього, і доказів таких дій у матеріалах клопотання немає. Наведені стороною обвинувачення ризики є абстрактними та необґрунтованими. Так, ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, є одруженим, дружина володіє та керує приватним бізнесом у виді кінного клубу в м. Чернігові і ОСОБА_6 не має жодних намірів покинути територію міста Чернігова для переховування від органів досудового розслідування. Більше того, з часу початку проведення обшуків та до моменту розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу минув значний період (близько половини доби) і в разі наявності дійсних намірів переховуватися від органу досудового розслідування, ОСОБА_6 мав для цього достатньо часу і можливостей, однак не здійснив цього. Решта ризиків, наведених у клопотання, також ґрунтуються лише на домислах сторони обвинувачення та не мають під собою підґрунтя.

Також зазначили, що ОСОБА_6 має проблеми зі здоров`ям другу групу інвалідності та захворювання суглобів, у зв`язку із чим потребує медичної допомоги, доступ до якої може бути обмеженим внаслідок застосування запобіжних заходів. Також підозрюваний має батьків похилого віку, які потребують його допомоги на постійній основі.

За наведених обставин просили відмовити у застосуванні запобіжного заходу, а в разі застосування - застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомив, що дійсно він дав громадянину ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 2000 доларів США та 60 000 грн. Однак ці грошові кошти він давав ОСОБА_8 не в борг, а за виконання останнім певних дій пов`язаних із юридичним оформленням ОСОБА_7 групи інвалідності. Останній жодних обіцяних дій не вчинив, грошові кошти попри багаторазові обіцянки не повернув. Дійсно, під час зустрічі між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був присутній ОСОБА_6 і ще одна особа на ім`я ОСОБА_9 , прізвище якого він не пам`ятає. Однак мета присутності ОСОБА_6 полягала в тому, що частину із грошових коштів, які були передані ОСОБА_8 , ОСОБА_7 позичив для цієї мети в ОСОБА_6 і ці кошти ОСОБА_8 мав повернути саме ОСОБА_6 . У ході цієї зустрічі всі спілкувалися як старі знайомі, а також ОСОБА_6 та інша особа на ім`я ОСОБА_9 виконували функцію свідків. Жодного примусу ані фізичного, ані психологічного характеру щодо ОСОБА_8 ніхто з учасників розмови не здійснював і такі посилання не відповідають дійсності.

І. Обґрунтованість підозри

За версією органу досудового розслідування 21.06.2025 між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ґрунті довірливих відносин виникла усна домовленість про позику грошових коштів у сумі 60 000 гривень та 2 000 доларів США, що за курсом НБУ становить 83 371,8 грн, а всього на загальну суму 143 370,8 грн., що містило ознаки договору, який не передбачений актами цивільного законодавства та вважається укладеним з моменту передання грошей, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства та породжує цивільні права та обов`язки.

Того ж дня ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні за адресою: м. Чернігів, вул. Народного руху, 4, отримав від ОСОБА_7 вищезазначені грошові кошти.

Таким чином, відповідно до статей 626, 1046 Цивільного кодексу України між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виникли цивільно-правові відносини у формі усного договору позики грошових коштів на вищезазначену суму.

У невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 29.07.2025, ОСОБА_6 дізнався про факт позики ОСОБА_8 грошових коштів та у нього виник умисел на примушення ОСОБА_8 до виконання цивільно-правового зобов`язання на користь ОСОБА_7 для забезпечення його майнового інтересу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на примушення ОСОБА_8 виконати його цивільно-правове зобов`язання перед ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , діючи з власної ініціативи з мотивів забезпечення майнового інтересу ОСОБА_7 , 02.08.2025 о 15 год. 15 хв., перебуваючи у м. Чернігові, більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено, зателефонував ОСОБА_8 на мобільний телефон та у ході розмови висунув йому вимогу повернути ОСОБА_7 борг, погрожуючи потерпілому вбивством шляхом удару ножем у голову.

Крім того, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на примушення ОСОБА_8 до виконання цивільно-правового зобов`язання перед ОСОБА_7 , 15.10.2025 о 12 год. 28 хв., зустрів потерпілого біля ресторану «Старий Чернігів» у м. Чернігові, розташованого за адресою: м. Чернігів, просп. Перемоги, 137.

У ході спілкування ОСОБА_6 , висунув ОСОБА_8 вимогу повернути ОСОБА_7 борг, погрожуючи потерпілому заподіянням тяжких тілесних ушкоджень шляхом перелому шиї.

Сприймаючи такі погрози ОСОБА_6 як реальні, та побоюючись за своє життя та здоров`я, ОСОБА_8 передав йому грошові кошти в сумі 1 000 доларів США.

Слідчий суддя зауважує, що при оцінці підозри як умови застосування запобіжного заходу слідчий суддя оцінює обґрунтованість підозри за стандартом «обґрунтованої підозри», а не «доведеність винуватості поза розумним сумнівом», який підлягає застосування під час розгляду кримінального провадження по суті. Стандарт «обґрунтованої підозри» означає наявність достатньо вагомих доказів, які в розумного стороннього спостерігача можуть зумовити висновок про можливу причетність певної особи до вчинення кримінального правопорушення.

Оцінюючи докази, покладені в основу підозри, слідчий суддя бере до уваги:

- протоколи допитів потерпілого ОСОБА_8 від 06.08.2025, 26.08.2025, 05.10.2025 відповідно до яких ОСОБА_8 , показав, що ОСОБА_6 в період з 29.07.2025 по 05.10.2025 висловлював вимоги передати йому грошові кошти, супроводжуючи це погрозами застосування фізичного насильства у разі відмови, що відбувалося як в ході особистих зустрічей, у тому числі в офісі потерпілого в присутності його працівників, так і в телефонних розмовах. Ці погрози потерпілий сприймав як реальні, оскільки зі спілкування зі знайомими йому стало відомо про те, що ОСОБА_6 характеризується як раніше засуджена за подібні кримінальні правопорушення особа, яка має вплив у кримінальному середовищі, та що останній тісно спілкується з іншою особою, яка має вплив у кримінальному середовищі, має прізвисько « ОСОБА_10 » та яка раніше була засуджена за вчинення насильницьких злочинів, яка також була присутня на їх зустрічах та висловлювала погрози фізичною розправою в бік потерпілого;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , від 26.08.2025 відповідно до якого, свідок, який іноді виконує обов`язки водія голови ГО «Незламні добровольці» ОСОБА_8 , бачив наприкінці липня 2025 року біля автомобіля «Mercedes» ( НОМЕР_1 ) чотирьох чоловіків, двоє з яких йому відомі ( ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ), двоє інших раніше невідомі. Вказані особи вимагали гроші та погрожували ОСОБА_8 , після чого майже щодня надходили телефонні погрози від тих самих двох чоловіків;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_11 , відповідно до якого він впізнав одного з чоловіків, який вимагав від ОСОБА_8 грошові кошти. На знімку був зображений ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину та спеціального слідчого експерименту від 15.10.2025 у якому відображені обставини кримінального правопорушення, зокрема обставини передачі грошових коштів та ОСОБА_6 у потерпілого грошових коштів у сумі 900 доларів США.

Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За вимогами ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання щодо встановлення наявності обґрунтованої підозри предметом перевірки слідчого судді є не лише питання дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а й питання дотримання стандарту доказування «обґрунтована підозра» у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

При цьому, поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (ч. 5 ст. 9 КПК), відповідно до якої (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, §32) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04, §175).

Разом з цим стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Отже, на стадії досудового розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Відтак, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Наведені докази в їх сукупності достатні для того, аби викликати в об`єктивного стороннього спостерігача висновок про можливу причетність ОСОБА_6 до інкримінованого кримінального правопорушення.

При цьому, слідчий суддя відхиляє посилання на показання свідка ОСОБА_7 як такі, що не спростовують обґрунтованості підозри. У першу чергу слідчий суддя зазначає, що за обставинами підозри ОСОБА_6 інкримінується вчинення діяння фактично в інтересах свідка ОСОБА_7 , що саме по особі спонукає слідчого суддю певною мірою критично ставитися до його показань. Також слідчий суддя не може не звернути увагу на окрему непослідовність версії подій, озвученої свідком. Так, у ході допиту в судовому засіданні свідок на питання про те, якою була мета перебування ОСОБА_6 на місці розмови між свідком та потерпілим (враховуючи те, що ОСОБА_6 не є стороною грошового зобов`язання), визначив мету його як залучення свідка, який підтвердить визнання потерпілим свого боргу та умови його повернення. Не заглиблюючись в юридичні аспекти того, що в силу прямих вимог ЦК України грошове зобов`язання як таке не може підтверджуватися показаннями свідків, слідчий суддя зазначає, що на уточнююче питання про те, чи розглядалося питання належного юридичного оформлення боргу (розписка, договір позики тощо) свідок показав, що таке питання не розглядалося, водночас не навів конкретизованих причин, чому дані дії (які повністю узгоджуються з логікою показань самого ж свідка щодо необхідності доказового підкріплення боргового зобов`язання) не обговорювалися та не вчинялися. При цьому, підозрюваний в судовому засіданні висловив інші версію відповіді на це питання, що все ж таки укладення договору позики з потерпілим обговорювалося, що свідчить про певні суперечності версій подій свідка та підозрюваного.

Також слідчий суддя не може не звернути увагу на розбіжності між показаннями потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 з одного боку, та свідка ОСОБА_7 з іншого, у аспекті того, яка кількість осіб брала участь у подіях. Свідок ОСОБА_7 показав, що всього в подіях брали участь три особи, які не здійснювали погроз на адресу ОСОБА_8 . Водночас потерпілий та свідок ОСОБА_11 вказують на присутність четвертої особи, яка, на їх думку, має репутацію особи, що має вплив на кримінальне середовище.

Дані непослідовності в показаннях свідка та розбіжності із показаннями та поясненнями інших осіб не можуть бути усунуті слідчим суддею у ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, заразом підлягають перевірці органом досудового розслідування шляхом проведення необхідних процесуальних дій. Водночас в аспекті наведеного, на даній стадії провадження слідчий суддя сприймає показання свідка ОСОБА_7 критично.

Отже, з урахуванням наведеного у своїй сукупності, доводи сторони захисту про відсутність у матеріалах провадження достатніх доказів стосовно можливої причетності ОСОБА_6 до можливого вчинення вказаного кримінального правопорушення є безпідставними та спростовуються вищезазначеними доказами та аргументами.

Також слідчий суддя нагадує, що будь-які висновки слідчого судді щодо обґрунтованості підозри або достовірності окремих доказів не мають преюдиційного значення та не є доказом винуватості особи під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

ІІ. Наявність ризиків, які виправдовують застосування запобіжного заходу

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Слідчий суддя погоджується із аргументами клопотання про існування ризиків у кримінальному провадженні, які потребують застосування запобіжного заходу до підозрюваного, до яких належать:

1) Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від органів досудового розслідування та суду, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 355 КК України та можливість призначення реального покарання (до 5 років позбавлення волі), може намагатися уникнути відповідальності шляхом переховування від слідства або суду.

Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у невизначеному майбутньому із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років позбавлення волі у найближчій перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Наведена обставина особливо підвищує ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності. Вказане твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у рішенні «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria) від 26 червня 2001 року, §80, 81, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, однак, тяжкість обвинувачень сама по собі не може бути виправданням тривалих періодів запобіжного ув`язнення.

Відтак, тяжкість можливо скоєного злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись слідчим суддею під час вирішення розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу.

Підозрюваний має право виїзду за кордон, згідно матеріалів провадження (а.с. 25) здійснював виїзд закордон останнього разу 10.09.2025, а також має можливості фінансового та організаційного характеру щодо організації виїзду закордон, що вбачається із його ж пояснень в судовому засіданні на предмет того, що сім`я підозрюваного має у власності приватний бізнес, яким (за отриманими в судовому засіданні поясненнями) керує дружина підозрюваного, створює реальну фінансову та організаційну можливість залишити країну для ухилення від слідства.

При цьому, на думку слідчого судді, наявність сталих соціальних зв`язків у виді приватного бізнесу, дружини та батьків похилого віку такого ризику не нівелює, адже як уже було зазначено вище, фактичне керування бізнесом (як пояснив підозрюваний) здійснює дружина, яка має право безперешкодного виїзду та в`їзду в Україну. Потреби догляду за батьками похилого віку можуть бути забезпечені, за наявності фінансових спроможностей (щодо яких в аспекті встановлених обставин є підстави вважати їх достатніми) сторонніми особами на платній основі.

Отже, такий ризик, принаймні на початковій стадії притягнення до кримінальної відповідальності, не може бути нівельований менш суворим запобіжним заходом, який би не передбачав обмеження пересування підозрюваного (як-то застава або домашній арешт в нічний час доби).

2) Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 може чинити тиск на потерпілого ОСОБА_8 та інших свідків через погрози, залякування або інші способи незаконного впливу. В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення посилається на те, що раніше підозрюваний уже систематично телефонував потерпілому, приїжджав до його офісу та висловлював погрози фізичною розправою, що підтверджує його здатність і намір чинити незаконний вплив.

З цього приводу слідчий суддя зазначає, що хоча принцип презумпції невинуватості зобов`язує слідчого суддю з обережністю ставитися до обставин, викладених у повідомленні про підозру як щодо обставин обґрунтування ризику, водночас наявність достатньо вагомих доказів, покладених в основу повідомлення про підозру, свідчать про існування ризику впливу на потерпілого та свідків.

Також слідчий суддя бере до уваги й те, що підозрюваному інкримінується вчинення кримінального правопорушення у співучасті з іншими особами, що додатково підвищує ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого.

На думку слідчого судді, менш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту певний час доби або застави не зможе нівелювати наявність цього ризику, оскільки вільне переміщення підозрюваного, у сукупності з наявністю організаційних та фінансових можливостей, широкого кола знайомств, об`єктивно може спричинити реалізацію такого ризику за умови відсутності контролю за місцеперебуванням підозрюваного.

3) Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, у яких підозрюється, обґрунтовується тим, що на даний час ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні дій, що спрямовані на примушування потерпілого до виконання цивільно-правового зобов`язання із застосуванням погроз фізичної розправи.

У світлі цього ризику слідчий суддя бере до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень, що інкримінуються у кримінальному провадженні, а саме погрози заподіяння смерті та тілесних ушкоджень шляхом «вивезення у ліс», удару ножем у голову, удару кувалдою по голові тощо що свідчать (з доволі високою ймовірністю для даної стадії провадження) про наявність в особи схильності до підтримки стереотипів, притаманних кримінальній субкультурі, яка в свою чергу за своєю сутністю підтримує та сприяє вирішенню конфліктних ситуацій саме шляхом вчинення кримінальних правопорушень, пропагує ігнорування законності та загальноприйнятних правил співжиття в суспільстві, культивує відчуття зверхності над особами, що не схильні до вирішення спірних питань у прийнятний для даної субкультури протиправний спосіб.

У цьому аспекті слідчий суддя не може не взяти до уваги наявність факту погашеної судимості ОСОБА_6 за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, існування якої було визнано як факт всіма учасниками провадження у ході судового розгляду. Дійсно, на даний час за строком дана судимість є погашеною та ОСОБА_6 в силу ст. 89 КК України є несудимою особою. Водночас слідчий суддя враховує дану обставину не як обставину, що може вплинути на юридичну кваліфікацію діянь, що інкримінуються ОСОБА_6 , а як обставину, що характеризує особу підозрюваного та додатково свідчить про існування ризику вчинення нових кримінальних правопорушень.

На думку слідчого судді, менш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту певний час доби або застави не зможе нівелювати наявність цього ризику, оскільки вільне переміщення підозрюваного, у сукупності з наявністю вище згаданих організаційних та фінансових можливостей, широкого кола знайомств, об`єктивно може спричинити реалізацію такого ризику за умови відсутності контролю за місцеперебуванням підозрюваного з боку правоохоронних органів.

ІІІ. Висновок слідчого судді щодо запобіжного заходу

За наведених умов слідчий суддя дійшов висновку про те, що на даний час інтенсивність ризиків у кримінальному провадженні є високою, і на даному етапі кримінального провадження такі ризики не можуть бути нівельовані шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж цілодобовий домашній арешт із покладенням на підозрюваного відповідних обов`язків, а отже дійшов висновку про задоволення клопотання.

При цьому, слідчим суддею проаналізовано обставини щодо стану здоров`я підозрюваного. Попри те, що стороною захисту не надано жодних документів на підтвердження об`єктивного стану здоров`я підозрюваного, слідчий суддя превентивно бере до уваги усні непідкріплені доказами пояснення учасників і вважає, що медичного характеру проблеми у виді ІІ ступеня інвалідності та захворювань колінного суглоба не виключають застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та можливості отримувати необхідне лікування в домашніх умовах. У разі різкого погіршення здоров`я ухвала слідчого судді передбачає можливість залишення місця проживання для отримання невідкладної медичної допомоги із одночасним повідомленням слідчого про такі обставини. Що ж до необхідності догляду підозрюваним за літніми батьками, то з пояснень сторони захисту вбачається наявність приватного бізнесу в сім`ї підозрюваного, а отже і існування фінансової можливості надання допомоги та догляду батькам за рахунок платного залучення сторонніх осіб. Зрештою, виникнення виняткових обставин не виключає можливості перегляду запобіжного заходу у встановленому порядку.

Також слідчий суддя зазначає, що будь-яка оцінка доказів, висновки слідчого судді або установлені у ході розгляду клопотання обставини не мають преюдиційного характеру у кримінальному провадженні та мають юридичне значення лише для питань застосування запобіжного заходу.

Керуючись статтями ст.ст. 176-178, 181, 184, 193, 194, 196, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вересоч, Куликівського району, Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на 60 діб до 27 грудня 2025 року, але не довше строку досудового розслідування.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 на строк 60 діб до 27 грудня 2025 року, але не довше строку досудового розслідування, наступні обов`язки:

- цілодобово знаходитись за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням випадків звернення за невідкладною медичною допомогою або перебування в найближчому сховищі під час повітряної тривоги, про що (початок даної обставини та її закінчення, місце перебування) невідкладно повідомляти слідчого або прокурора;

- прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, суду на визначений ними час;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- здати на зберігання уповноваженому органу паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, після чого надати у триденний строк слідчому документи, що підтверджують здачу уповноваженому органу паспорту громадянина України для виїзду за кордон та інших документів, які дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.

Слідчий cуддя ОСОБА_1