КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7041/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами представника Національного антикорупційного бюро України - ОСОБА_6 , власників майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з доповненнями ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2025 року, -

за участю:

представника ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 про накладення арешту та накладено арешт на майно, яке було вилучено 21.07.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0000774 від 02.07.2025, заборонивши відчужувати, розпоряджатися та користуватися ним у будь-який спосіб майном, а саме: мобільний телефон марки iPhone 13 чорного кольору, що захищений системою логічного захисту; ноутбук марки 2Е серійний номер NKNL57AV000000004F00288 з наліпкою на лицевій частині з зарядним пристроєм до нього; ноутбук марки Lenovo G550 s/n: CBG0241583, що захищений системою логічного захисту; мобільний телефон марки iPhone 16 Pro серійний номер НОМЕР_7, іmеі: НОМЕР_1 , на якому виявлено номери телефонів російських операторів НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник Національного антикорупційного бюро України - ОСОБА_6 , власники майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , подали апеляційні скарги, ОСОБА_7 подано доповнення до апеляційної скарги.

Представник Національного антикорупційного бюро України - ОСОБА_6 , в поданій апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2025 року та її скасувати.

Скасувати арешт на майно, яке було вилучено 21.07.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0000774 від 02.07.2025 та зобов`язати уповноважених осіб, що здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000774 від 02.07.2025, повернути законним власникам вилучене майно.

Також апелянт просить витребувати у Печерському районному суді міста Києва копію ухвали слідчого судді, якою легалізовано невідкладний обшук, проведений 21.07.2025 за адресою: АДРЕСА_2 у межах кримінального провадження № 0000774 від 02.07.2025 та долучити до матеріалів справи №757/35178/25-к докази, які не досліджувалися слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва, що додаються до апеляційної скарги та дослідити їх.

Власник майна ОСОБА_7 , в поданій апеляційній скарзі, з доповненнями просить скасувати оскаржувану ухвалу та скасувати арешт на все майно, яке було вилучено 21.07.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0000774 від 02.07.2025.

Зобов`язати уповноважених осіб, що здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000774 від 02.07.2025, повернути йому - мобільний телефон марки iPhone 13 чорного кольору та ноутбук марки Lenovo G550 s/n: CBG0241583, його дружині ОСОБА_8 - мобільний телефон марки iPhone 16 Pro серійний номер НОМЕР_7, іmеі: НОМЕР_1 .

Власник майна ОСОБА_7 , в поданій апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу та скасувати арешт на все майно, яке було вилучено 21.07.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0000774 від 02.07.2025.

Зобов`язати уповноважених осіб, що здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000774 від 02.07.2025, повернути їй мобільний телефон марки iPhone 16 Pro серійний номер НОМЕР_7, іmеі: НОМЕР_1 . ОСОБА_7 мобільний телефон марки iPhone 13 чорного кольору та ноутбук марки Lenovo G550 s/n: CBG0241583. НАБУ - ноутбук марки 2Е серійний номер NKNL57AV000000004F00288 з наліпкою на лицевій частині з зарядним пристроєм до нього.

Також апелянт просить витребувати у Печерському районному суді міста Києва копію ухвали слідчого судді, якою легалізовано невідкладний обшук, проведений 21.07.2025 за адресою: АДРЕСА_2 у межах кримінального провадження № 0000774 від 02.07.2025.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги представник Національного антикорупційного бюро України - ОСОБА_6 зазначає, що оскаржувана ухвала є протиправною, постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню.

Апелянт вказує на те, що ухвала слідчого судді в частині визначення власника майна є необґрунтованою, суперечить фактичним даним і вимогам закону.

За даними бухгалтерського обліку «Автоматизоване робоче місце на базі ноутбука 2Е Imaginary 15.6 FHD IPS AG, Intel І7-1255Ц» (інвентарний номер , серійний номер NKNL57AU000000004F00288), первісною вартістю 55 681,38 грн. (далі - Службовий ноутбук), перебуває у власності Національного бюро та закріплене за матеріально відповідальною особою - керівником Третього підрозділу детективів Третього головного підрозділу детективів ОСОБА_7 .

Проте, слідчим суддею у мотивувальній та резолютивній частині ухвали зазначено, що усі предмети та речі, вилучені під час проведення обшуку у ОСОБА_7 , у тому числі Службовий ноутбук марки 2Е (серійний номер NKN 257AV000000004F00288, інвентарний номер ), належать саме ОСОБА_7 на праві власності. Однак вказана обставина не відповідає дійсності.

Також апелянт зазначає, що прокурором не було надано жодного документу, який підтверджує право власності ОСОБА_7 на службовий ноутбук, а також не наведено будь-якого обґрунтування того, які саме обставини можуть бути встановлені за допомогою зазначеного майна, та яким чином воно може бути використане для доказування у кримінальному провадженні №0000774 від 02.07.2025 відповідно до кримінально-правової кваліфікації злочину, що розслідується відповідним органом досудового розслідування.

Апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_7 , доступ до державної таємниці було отримано 14.01.2020 року, а службовий ноутбук марки «2Е» був переданий йому у користування лише 08.05.2025 року, тобто понад чотири роки після отримання допуску до державної таємниці. За таких обставин зазначений ноутбук об`єктивно не міг бути знаряддям можливого вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та не може містити на собі жодних слідів такого правопорушення. Більше того, службовий ноутбук перебуває на балансі Національного бюро та використовується виключно в межах виконання покладених на працівника посадових обов`язків, що виключає його використання у приватних цілях, пов`язаних із доступом до державної таємниці.

Щодо іншого майна (мобільні телефони та ноутбук Lenovo), воно перебувало у користуванні ОСОБА_7 та його сім`ї, проте а ні за часом набуття, а ні за характером не має жодного стосунку до отриманого у 2019 році доступу до державної таємниці. Це виключає можливість визнання такого майна знаряддям чи носієм вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Твердження у клопотанні прокурора щодо належності арештованого майна до «ювелірних виробів» та «предметів схожих на зброю», без індивідуальної оцінки кожного об`єкта суперечить принципу законності (стаття 9 КПК України) та порушує вимоги пунктів 2, 3 частини 1 статті 171 КПК України щодо належного обґрунтування клопотання про арешт майна.

Слідчим суддею не було надано оцінки співвідношенню мети застосування арешту та наслідкам такого заходу. З моменту накладення арешту минув місяць, що є більш ніж достатнім строком для проведення усіх необхідних процесуальних дій з відповідним обладнанням, у випадку якщо така потреба дійсно існувала. Проте прокурором не наведено об`єктивних підстав, які б виправдовували подальше обмеження права власності Національного бюро на майно та позбавлення можливості його використання. Таким чином, відпала актуальна потреба у застосуванні арешту, а сам захід є явно непропорційним у співвідношенні із втручанням у забезпечення належної роботи державного органу.

Під час розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно, слідчим суддею не було забезпечено участь Національного антикорупційного бюро України, як власника службового ноутбуку марки «2Е».

Орган обвинувачення обмежився формальним надсиланням повістки за адресою реєстрації ОСОБА_7 , хоча достеменно знав фактичне місце перебування ОСОБА_7 , оскільки там проводився обшук та вилучалося майно.

Відтак, ухвала про арешт майна підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням процесуального порядку повідомлення власника та розгляду питання без залучення Національного бюро, як фактичного власника арештованого майна.

Крім того апелянт, зазначає, що у даному випадку обшук у помешканні ОСОБА_7 було проведено 21.07.2025 як невідкладний. Водночас, згідно з положеннями частини 3 статті 233 КПК України, слідчий чи прокурор у найкоротший строк після проведення обшуку зобов`язаний звернутися до слідчого судді для його легалізації, а ухвала про дозвіл на проведення такого обшуку має бути невідкладно вручена особі, у якої проведено обшук, або власнику вилученого майна. Натомість, ОСОБА_7 не отримував копію ухвали слідчого судді, якою було легалізовано проведення обшуку від 21.07.2025. В матеріалах клопотання прокурора про накладення арешту на майно така ухвала також відсутня, що ставить під сумнів належність і законність отримання речових доказів, на які прокурор посилається.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що пропуск строку апеляційного оскарження зумовлений об`єктивними причинами, що не залежали від Національного бюро, оскільки а ні Національне бюро, а ні ОСОБА_7 не були належним чином повідомлені про ухвалу та не отримували її копію.

Копія ухвали слідчого судді була отримана представником Національного бюро лише 26.08.2025 після подання відповідного клопотання про її надання

На обгрунування вимог апеляційної скарги, з доповненнями власник майна ОСОБА_7 зазначає, що оскаржувана ухвала є протиправною, постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню.

Апелянт вказує на відсутності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Прокурор у клопотанні обмежився формальним переліком предметів без їх чіткої ідентифікації та визначення виду майна, що підлягає арешту. При цьому слідчий суддя некритично сприйняв ці дані, визнавши власником усіх предметів саме ОСОБА_7 . Тоді як об`єктивно власником ноутбуку є державний орган - Національне бюро, про що свідчить інвентарний номер та відповідне маркування, а мобільного телефону iphone 16 pro ОСОБА_10 .

Клопотання прокурора містить лише загальний перелік предметів без уточнення їх статусу, виду чи зв`язку з обставинами кримінального провадження.

Також, прокурор у своєму клопотанні не обґрунтував, які саме відомості чи сліди кримінального правопорушення можуть міститися на вилученій комп`ютерній техніці і мобільних телефонах. У матеріалах клопотання відсутній навіть загальний опис того, які дані планується дослідити чи які докази можуть бути отримані.

Вилучення ноутбуків і телефонів відбулось з порушенням вимог КПК України. Підстава для вилучення телефону його дружини ОСОБА_11 в протоколі не вказано, бо її і не було. Крім того ОСОБА_11 є адвокатом і в її телефоні містяться відомості, що становлять адвокатську таємницю, а тому порушено вимоги ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Крім того апелянт зазначає, що його не було повідомлено про дату і час судового засідання і не надіслано копію ухвали слідчого судді від 29.07.2025 у справі № 757/35178/25-к. Копія ухвали була отримана ним лише 29.08.2025 про що зроблена відмітка у матеріалах щодо розгляду клопотання про арешт.

На обгрунування вимог апеляційної скарги власник майна ОСОБА_8 , зазначає, що оскаржувана ухвала є протиправною, постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню.

Апелянт вказує на те, що в протоколі обшуку слідчий не вказав кому, яке майно належить, однак це вказано в зауваженнях, що долучені до протоколу обшуку та зафіксовано на відеозаписі, який є невід'ємною частиною протоколу обшуку. Однак слідчий суддя не врахував вказані обставини.

Також апелянт звертає увагу на порушення вимог статей 171, 172 КПК України та невідповідності арештованого майна критеріям речових доказів.

Крім того апелянт зазначає, що в матеріалах клопотання прокурора про накладення арешту на майно ухвала про обшук відсутня, що ставить під сумнів належність і законність отримання речових доказів, на які прокурор посилається.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином. Проте від прокурора ОСОБА_12 , надійшло клопотання про відкладення апеляційного розгляду, у зв`язку із зайнятістю прокурорів з числа групи процесуальних керівників у проведенні невідкладних слідчих, процесуальних дій та участю в інших судових засіданнях.

Перевіривши дане клопотання, колегією суддів встановлено, що до нього не долучено жодного підтверджуючого документа на підтвердження зазначених у клопотанні причин не прибуття прокурорів з групи прокурорів в судове засідання. При цьому, колегією суддів встановлено, що попереднє судове засідання, відкладалось за аналогічним клопотанням прокурора.

Відтак, колегія суддів з урахуванням зазначеного, а також думки представника власника майна та власника майна, які вважали за можливе проводити розгляд зазначених апеляційних скарг, без участі прокурора, прийшла до висновку про можливість проведення судового розгляду без участі прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника Національного антикорупційного бюро України - ОСОБА_6 та власника майна ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, з наведених в них підстав, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника Національного антикорупційного бюро України - ОСОБА_6 , власників майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з доповненнями ОСОБА_7 , - підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З урахуванням обставин, щодо пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2025 року, які викладені в клопотанні представника Національного антикорупційного бюро України - ОСОБА_6 , колегія суддів вважає їх поважними, на підставі чого приходить до висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді місцевого суду, що СУ ГУСБ України у м. Києві та Київській області розслідується кримінальне провадження №0000774 від 02.07.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що невстановлені особи з числа громадян України вчиняють Державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, в умовах воєнного стану, що виразилось у допомозі проведення підривної діяльності проти України.

Встановлено, що керівник відділу одного з правоохоронних органів ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також його заступник ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мають безпосереднє відношення до приховування інформації про наявність російського громадянства у їхніх співробітників. Так, відповідно до посадових обов`язків, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 прямо відповідають за додержання режиму секретності. В той же час, ні ОСОБА_13 , ні ОСОБА_14 не вжили достатніх заходів, спрямованих на недопущення витоку інформації з обмеженим доступом, не зважаючи на отримання компрометуючих даних, під час перевірки інформації наданої співробітниками для оформлення відповідних допусків до державної таємниці.

Зокрема ряд співробітників, які мають близьких родичів - громадян рф, свідомо не вказали ці факти у відповідях п. 24 «Переліку питань, на які пропонується надати відповідь для оформлення допуску до державної таємниці».

В ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до відповіді від оперативного підрозділу ГУ «Д» ДЗНД СБ України, працівники правоохоронного органу, що свідомо внесли недостовірні відомості до відповідних анкет при оформленні допусків до Державної таємниці щодо близьких родичів, маючи відповідні повноваження, використовуючи отриману в ході здійснення службової діяльності інформацію, імовірно вчиняють її збір та передачу представникам держави агресора, що призводить до завдання шкоди обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, в умовах воєнного стану.

Таким чином учасникам протиправної діяльності є:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , уродженець м. Луганськ, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , уродженець м. Луганськ, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Вказані вище особи у своїй протиправній діяльності, з метою приховування від правоохоронних органів використовують месенджери (WhatsApp, Viber, Signal, Telegram та інші) електронну пошту, комп`ютерну техніку, мобільні телефони, магнітні носії інформації та інші технічні засоби,проводять особисті зустрічі між собою, при цьому, у зазначених засобах зв`язку, приналежних фігурантам кримінальної справи, може міститися підтверджуюча інформація щодо вчинення інкримінованого їм злочину.

Крім того, встановлено, що до вчинення злочину причетні співробітники Національного антикорупційного бюро України, котрі підтримують стійкі взаємовідносини з близькими родичами проживаючими на території держави агресора та тимчасово окупованій території України, про що останні не зазначають в офіційних документах.

21 липня 2025 року на підставі ч. З ст. 233 КПК України проведено невідкладний обшук, з метою врятування майна, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки iPhone 13 чорного кольору, що захищений системою логічного захисту; ноутбук марки 2Е серійний номер NKNL57AV000000004F00288 з наліпкою на лицевій частині з зарядним пристроєм до нього; ноутбук марки Lenovo G550 s/n: CBG0241583, що захищений системою логічного захисту; мобільний телефон марки iPhone 16 Pro серійний номер НОМЕР_7, іmеі: НОМЕР_1 , на якому виявлено номери телефонів російських операторів НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Вказані предмети та речі належать на праві власності ОСОБА_7 .

В ході проведення обшуку телефон та документи оглянуто, й враховуючи, що протиправна діяльність вказаних осіб вчиняється приховано, є підстави вважати, що на вказаному пристрої містяться видалені та або приховані файли, у зв`язку з чим виникла необхідність в проведенні експертного дослідження щодо останнього.

Постановою старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_15 від 21.07.2025 предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

22.07.2025 через Укрпошту /т. 1 а.с. 137/ прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 в межах даного кримінального провадження направив на адресу Печерського районного суду м. Києва клопотання про накладення арешту на майно, яке було вилучено 21.07.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0000774 від 02.07.2025, заборонивши відчужувати, розпоряджатися та користуватися ним у будь-який спосіб майном, а саме: мобільний телефон марки iPhone 13 чорного кольору, що захищений системою логічного захисту; ноутбук марки 2Е серійний номер NKNL57AV000000004F00288 з наліпкою на лицевій частині з зарядним пристроєм до нього; ноутбук марки Lenovo G550 s/n: CBG0241583, що захищений системою логічного захисту; мобільний телефон марки iPhone 16 Pro серійний номер НОМЕР_7, іmеі: НОМЕР_1 , на якому виявлено номери телефонів російських операторів НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Дане клопотання надійшло до Печерського районного суду м. Києва 28.07.2025 /т.1 а.с. 138/.

29.07.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на майно, яке було вилучено 21.07.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0000774 від 02.07.2025, заборонивши відчужувати, розпоряджатися та користуватися ним у будь-який спосіб майном, а саме: мобільний телефон марки iPhone 13 чорного кольору, що захищений системою логічного захисту; ноутбук марки 2Е серійний номер NKNL57AV000000004F00288 з наліпкою на лицевій частині з зарядним пристроєм до нього; ноутбук марки Lenovo G550 s/n: CBG0241583, що захищений системою логічного захисту; мобільний телефон марки iPhone 16 Pro серійний номер НОМЕР_7, іmеі: НОМЕР_1 , на якому виявлено номери телефонів російських операторів НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за №0000774 від 02.07.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та накладаючи арешт навказані мобільні телефони та ноутбук, слідчий суддя дослідивши надані матеріали, враховуючи відповідно до вимог ст. 173 КПК України наявність даних про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінального порушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, наявність даних про належність майна, на яке прокурор просив накласти арешт, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя вважав необхідним задовольнити вказане клопотання, наклав арешт на майно, оскільки вважав наявні, передбачені ст. 170 КПК України, підстави для його накладення та заборони розпоряджатися та використовувати зазначене майно.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Крім того, ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

ЄСПЛ вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Процедура вирішення питання про накладення арешту на майно визначена ст. 171 КПК.

Кримінальний процесуальний закон передбачає обов`язкові вимоги, яким має відповідати клопотання арешт майна і перевірку відповідності клопотання вказаним вимогам покладено на слідчого суддю.

Серед таких вимог згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України зокрема є те, що у клопотанні про арешт майна має бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання, тобто правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Колегія суддів звертає увагу, що кожне кримінальне провадження має здійснюватись із суворим дотриманням норм кримінального процесуального законодавства, та до кожного учасника кримінального провадження має бути застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Згідно ч. 3 ст. 233 КПК слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку.

На переконання колегії суддів, вказаних вимог слідчим при зверненні із клопотанням про арешт майна та слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали, не дотримано.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Як убачається із даних протоколу обшуку від 21.07.2025 /т. 1 а.с. 122-125/, було проведено невідкладний обшук, за адресою: АДРЕСА_1 , за відсутності ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук, у зв`язку із необхідністю врятування майна.

При цьому, станом на день розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна, матеріали клопотання не містили даних про виконання прокурором або слідчим вимог ч. 3 ст. 233 КПК України після проведення невідкладного обшуку у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , та постановлення слідчим суддею в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України відповідної ухвали про надання дозволу на проведення обшуку за вказаною адресою.

З наведеного убачається, що органом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000774 не виконано вимоги ч. 3 ст. 233 КПК щодо невідкладного звернення після проведення обшуку, яке мало місце 21.07.2025, до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку, натомість ініційовано питання про накладення арешту на вилучене майно до вирішення питання про легалізацію проведеного обшуку. Матеріали клопотання, які обґрунтовують його вимоги не містять вказаної ухвали про обшук.

Колегія суддів звертає увагу, що кожне кримінальне провадження має здійснюватись із суворим дотриманням норм кримінального процесуального законодавства, та до кожного учасника кримінального провадження має бути застосована належна правова процедура.

Однак вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді. У ході розгляду клопотання про арешт майна, слідчим суддею не було досліджено питання дотримання органом досудового розслідування визначеної законом належної правової процедури та порядку вилучення майна при проведенні обшуку.

Крім того, як встановлено колегією суддів, слідчим суддею у порушення вимог п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт вилученого майна, належним чином не перевірено правову підставу для такого арешту та можливість використання даного майна як доказу у кримінальному провадженні, та не встановлено достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, як убачається зі змісту клопотання слідчого про арешт майна, в обґрунтування доводів про відповідність вилученого у ОСОБА_7 майна ознакам речових доказів у кримінальному провадженні, слідчий зазначив, щона вказаних пристроях містяться видалені та або приховані файли, у зв`язку з чим виникла необхідність в проведенні експертного дослідження щодо останнього.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор виготовляє за допомогою технічних, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

Разом з тим, матеріали клопотання не містять відомостей про призначення експертизи та, що тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон марки iPhone 13 чорного кольору, що захищений системою логічного захисту; ноутбук марки 2Е серійний номер NKNL57AV000000004F00288 з наліпкою на лицевій частині з зарядним пристроєм до нього; ноутбук марки Lenovo G550 s/n: CBG0241583, що захищений системою логічного захисту; мобільний телефон марки iPhone 16 Pro серійний номер НОМЕР_7, іmеі: НОМЕР_1 , є необхідною умовою проведення експертного дослідження,

Як клопотання прокурора, так і постанова про визнання майна речовим доказом містять лише посилання на те, що вилучене майно містить сліди кримінального правопорушення, без зазначення відомостей про те, які саме відомості про імовірне кримінальне правопорушення містять вилучені мобільні телефони та ноутбук, задля збереження яких доцільне накладення арешту. Долучений до клопотання протокол огляду вилученого майна від 21.07.2025 також не містить даних про те, які сліди або відомості містить на собі таке майно.

Крім того, у клопотанні не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання вилученого майна.

Також є слушними, твердження апелянта, що у клопотанні прокурор зазначає про належності арештованого майна до «ювелірних виробів» та «предметів схожих на зброю», без індивідуальної оцінки кожного об`єкта суперечить принципу законності (стаття 9 КПК України) та порушує вимоги пунктів 2, 3 частини 1 статті 171 КПК України щодо належного обґрунтування клопотання про арешт майна.

Як вбачається зі змісту клопотання дійсно прокурор у ньому зазначив, що з огляду на зміст ст. 98 КПК України, сторона обвинувачення прийшла до висновку, що вищевказані ювелірні (срібні) вироби та предмети схожі на зброю містять ознаки речових доказів, тобто наявні підстави передбачені ч. З ст. 170 КПК України для накладення арешту, оскільки предмети схожі на зброю могли бути знаряддям вчинення злочину, а ювелірні вироби, які не мають підтверджуючих щодо права власності документів - предметами здобутими злочинним шляхом, відповідно зберегли на собі сліди вчинення злочину.

Таким чином, з метою всебічного, повного й неупередженого досудового розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою запобігання можливості приховування, зникнення, втрати, перетворення, передачі, відчуження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на майно.

Разом з тим, прокурор звертався з арештом ноутбуків та мобільних телефонів. Проте мотивував клопотання тим, що ювелірні (срібні) вироби та предмети схожі на зброю містять ознаки речових доказів, тобто наявні підстави передбачені ч. З ст. 170 КПК України для накладення арешту, що не відповідає самому змісту клопотання та його вимогам.

Вказані обставини також залишились поза увагою слідчого судді, який, наклавши арешт на майно з метою збереження речового доказу, не обґрунтував його відношення до обставин кримінального правопорушення, та не перевірив, чи відповідає таке майно ознакам речових доказів у кримінальному провадженні.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на майно НАБУ, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за викладених у клопотанні обставин не виправдовує такий ступінь втручання у їх права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

З урахуванням вищевикладеного у сукупності, на думку колегії суддів, прокурор в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді обмеження права власності станом на день постановлення слідчим суддею оскаржуваної ухвали здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в право на володіння майном НАБУ, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , здійснено без законних на те підстав, про що обгрунтовано зазначили апелянти в апеляційних скаргах.

Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, які свідчать про неповноту і необ`єктивність судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Що стосується вимог апеляційних скарг, про зобовязання уповноважених осіб повернути їм вилучене майно, то в цій частині апеляційні скарги не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до положень ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

З наведеного вбачається, що законодавцем передбачено дії органу досудового розслідування у разі відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику Національного антикорупційного бюро України - ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2025 року.

Апеляційні скарги представника Національного антикорупційного бюро України - ОСОБА_6 , власників майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з доповненнями ОСОБА_7 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 про накладення арешту та накладено арешт на майно, яке було вилучено 21.07.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0000774 від 02.07.2025, заборонивши відчужувати, розпоряджатися та користуватися ним у будь-який спосіб, а саме: мобільний телефон марки iPhone 13 чорного кольору, що захищений системою логічного захисту; ноутбук марки 2Е серійний номер NKNL57AV000000004F00288 з наліпкою на лицевій частині з зарядним пристроєм до нього; ноутбук марки Lenovo G550 s/n: CBG0241583, що захищений системою логічного захисту; мобільний телефон марки iPhone 16 Pro серійний номер НОМЕР_7, іmеі: НОМЕР_1 , на якому виявлено номери телефонів російських операторів НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, яке було вилучено 21.07.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0000774 від 02.07.2025, - відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4