У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів::

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Казанківського відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 2 вересня 2025 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 ,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 2 вересня 2025 року задоволено подання начальника ДУ «Казанківська виправна колонія (№ 93)» та засудженого ОСОБА_6 звільнено умовно-достроково на 2 роки 5 місяців 2 дні невідбутого строку покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання начальника ДУ «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з підстав невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Зазначає, що належне виконання засудженим законних вимог адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання та його належна поведінка є для засудженого обов`язковим впродовж всього строку відбування покарання, і виправлення засудженого має ґрунтуватись на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.

Приймаючи рішення про можливість звільнення засудженого ОСОБА_6 умовно-достроково, у відповідності до положень ст. 81 КК України, судом не в повному обсязі вивчено особу засудженого та ступінь його ресоціалізації.

Так, за час відбування покарання до засудженого ОСОБА_6 застосовано 6 заохочень (20.04.2023 р., 31.07.2023 р., 07.11.2023 р., 19.04.2024 р., 19.07.2024 р., 21.04.2025 р.) за добросовісне відношення до праці та зразкову поведінку.

Крім того, за період з 13.09.2022 р. по 06.10.2022 р. засуджений ОСОБА_6

мав 2 стягнення, які погашені в установленому законом порядку. Також, з матеріалів справи відносно засудженого встановлено, що останній офіційно не працевлаштований по незалежним від нього обставинам, проте засуджений ОСОБА_6 не зміг надати пояснення щодо фактів офіційного не працевлаштування.

Окрім цього, засуджений ОСОБА_6 не надав поясненнь щодо мети та результатів участі останнього у програмах диференційованого виховного впливу «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнена», що ставить під сумнів участь засудженого у вказаних програмах. Таким чином, хоча ОСОБА_6 відбув 2/3 строку призначеного судом покарання, однак своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

Також, сама по собі участь засудженого ОСОБА_6 у реалізації програм диференційованого виховного впливу та в інших заходах соціально-виховного характеру не є достатніми підставами для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбуття покарання.

Матеріали особової справи засудженого не свідчать про те, що процес виправлення засудженого ОСОБА_6 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і свідчить про можливість звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

Так, нестабільна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни у поведінці засудженого повинні прослідковуватися протягом всього строку відбування покарання. Натомість, в поведінці засудженого ОСОБА_6 позитивні зрушення відбуваються протягом проміжку часу, з урахуванням загального строку відбування покарання.

Таким чином, процес виправлення засудженого ОСОБА_6 не відбувся, у зв?язку з чим, останній не готовий до самокерованої правослухняної поведінки, оскільки своєю поведінкою та вставленням до праці, з огляду на його особу, не довів свого виправлення і не може бути умовно-достроково звільнений від подальшого відбування покарання.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

21.08.2025 року до Казанківського районного суду Миколаївської області надійшло подання ДУ «Казанківська ВК (№ 93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання до засудженого ОСОБА_6

ОСОБА_6 відбуває покарання, як засуджений 01.09.2021 р. Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 2, ст. 190, ч. 2 ст. 187, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 7 років 6 місяцяв позбавлення волі з конфіскацією майна.

Дослідивши матеріали провадження та особової справи засудженого, суд першої інстанції встановив, що засуджений ОСОБА_6 фактично відбув більше двох третин призначеного строку покарання, характеризується позитивно з травня 2024 року, виконує роботи із самообслуговування, ставиться до роботи по благоустрою установи добре, за що має 6 заохочень, мав 2 стягнення у 2022 році, які погашені у встановленому законом порядку.

Встановлений режим утримання не порушує, не потребує постійного контролю зі сторони адміністрації, дотримується режиму утримання, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. У відношенні до представників адміністрації установи ввічливий, тактовний, всі законні вимоги адміністрації виконує без контролю, на профілактичних обліках не перебуває. Усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення для потерпілої особи, призначену судом міру покарання вважає справедливою. Засуджений приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Духовне відродження».

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 засуджений Оріхівським районним судом Запорізької області від 01.09.2021 р. за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Станом на 02.09.2025 р. засуджений ОСОБА_6 із призначених 7 років 6 місяців позбавлення волі відбув 5 років 30 днів.

Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_6 засуджений за умисний тяжкий злочини і відбув більше 2/3 строку покарання, призначеного судом, до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення.

Разом з тим, як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарань.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення до праці особи за весь період відбування нею покарання, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Приймаючи рішення про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався та належним чином не мотивував своє рішення.

З характеристики начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» наявної в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_6 в даній установі перебуває з 17.06.2022 р., в цілому характеризується позитивно з травня 2024 року, виконує роботи із самообслуговування, ставиться до роботи по благоустрою установи добре, встановлений режим утримання не порушує, не потребує постійного контролю зі сторони адміністрації, дотримується режиму утримання, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд.

У відношенні до представників адміністрації установи ввічливий, тактовний, всі законні вимоги адміністрації виконує без контролю, на профілактичних обліках не перебуває, усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення для потерпілої особи, призначену судом міру покарання вважає справедливою.

Засуджений приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення» та заходах соціально-виховного характеру, має до них позитивне ставлення. У колективі підтримує стосунки із засудженими, які стають на шлях виправлення.

Як вбачається з довідки про заохочення та стягнення від 01.08.2025 р., за час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 мав 6 заохочень (за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку) та 2 стягнення у вигляді доган за вживання алкоголевмісних речовин та вилучення 2 літрів хлібної закваски.

Наявність зазначених стягнень, хоча вони і погашені у встановленому порядку, свідчать про неналежну поведінку засудженого та злісні порушення ним режиму відбування покарання.

Крім цього, рішенням комісії установи виконання покарань від 15.02.2023 р. засудженому ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні ст. 101 КВК України, рішенням від 31.05.2024 р. відмовлено у застосуванні положень ст. 82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення. Тобто на момент вирішення вказаних питань, засуджений ОСОБА_6 , не довів свого виправлення такого ступеню, який би дозволив комісії установи дійти висновку про те, що він став на шлях виправлення. Вказане є підтвердженням відсутності позитивних змін в його поведінці.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання умовно-достроково апеляційний суд вважає передчасним.

Задовольняючи подання установи, судом першої інстанції не в повному обсязі були враховані наведені обставини в їх сукупності, що призвело до передчасних висновків про доведення засудженим свого виправлення, а тому такий висновок не відповідає фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування такого судового рішення.

Позитивна поведінка засудженого ОСОБА_6 , дотримання ним умов і порядку в установі та залучення до праці, не є достатніми підставами для доведеності його виправлення, оскільки звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а тому усі дані про особу засудженого розглядаються за весь період відбування покарання і у сукупності між собою.

Дотримання засудженим порядку і умов відбування покарання в установі є його обов`язком, і не може дана обставина слугувати окремою підставою для висновку про доведеність засудженим свого виправлення.

Нестабільна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватися протягом всього строку відбування покарання.

Крім того, сама по собі участь засудженого ОСОБА_6 у реалізації програм диференційованого виховного впливу та в інших заходах соціально-виховного характеру не є достатніми підставами для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбуття покарання.

Матеріали особової справи засудженого не свідчать про те, що процес виправлення засудженого ОСОБА_6 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і свідчить про можливість звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

До того ж, перевіркою матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини, передбачені ст. 187 КК України.

Також варто зазначити, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

З огляду на вищевикладене, доводи прокурора спростовують висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості поданого клопотання, а також свідчать про відсутність підстав для звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання умовно-достроково, тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора Казанківського відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 2 вересня 2025 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 скасувати.

У задоволенні подання ДУ «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3