Справа №591/1952/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/952/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Державна зрада
УХВАЛА

Іменем України

25 вересня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/1952/25 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 17.06.2025 про продовження запобіжних заходів у виді тримання під вартою,

установила:

У поданих апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, оскільки підозра є необґрунтованою, а ризики недоведеними, фотозображення, які були переслані з мобільного телефона ОСОБА_9 на мобільний телефон іншого обвинуваченого і в подальшому переслані співробітнику ФСБ рф, не містили місць розміщення підрозділів ЗСУ та інших військових формувань, їх переміщення чи озброєння. Є безпідставними посилання суду на відсутність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, останній має постійне місце проживання в м. Суми, дружину, є людиною похилого віку та інвалідом III групи, постійно потребує стаціонарного лікування, що неможливо забезпечити в умовах слідчого ізолятора. ОСОБА_9 не заперечує факт давнього знайомства з ОСОБА_10 , однак безпосереднього контакту у них не було, інколи спілкувались з телефону, в ході обшуку були вилучені усі речі та документи, які мають значення для кримінального провадження;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби, оскільки підозра є необґрунтованою, відсутні ризики, ОСОБА_11 здійснює свій захист виключно у правовий спосіб і з`являтиметься на всі виклики суду, слідчого чи прокурора. ОСОБА_11 раніше не судимий, має простійне місце проживання в м. Суми, є інвалідом 2 групи, має поганий стан здоров`я;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_13 просить ухвалу суду змінити та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки продовження виняткового запобіжного заходу є невиправданим, так як ОСОБА_12 раніше не судимий, характеризується позитивно, має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, поганий стан здоров`я і потребує лікування в умовах стаціонару, а висновки суду про ризики є перебільшеними, всі докази зібрані і знаходяться в матеріалах кримінального провадження, доступу до них ОСОБА_12 не має і вплинути не зможе.

У Зарічному районному суді м. Суми перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_12 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК, ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК і в підготовчому судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 запобіжних заходів у виді тримання під вартою, обґрунтовуючи його тим, що останні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення та існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, які не зменшились, а більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти наявним ризикам.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17.06.2025 обвинуваченим в підготовчому судовому засіданні ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 продовжені запобіжні заходи у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що прокурор довів існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, сторони кримінального провадження в судове засідання не з`явились, захисник ОСОБА_15 , яка ставила питання про її участь під час розгляду її апеляційної скарги, повторно в судове засідання не з`явилась, а обвинувачений ОСОБА_11 з клопотанням про його участь в апеляційному розгляді даного кримінального провадження згідно ст. 422-1 КПК не звертався, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційних скарг у відсутність сторін провадження, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказані вище апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають з таких підстав.

Зокрема, завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК), а згідно ст. 177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно ч. 3 ст. 315 КПК, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого; при розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу. При цьому обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Так, ОСОБА_12 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК, а ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК, які є особливо тяжкими, і обґрунтованість цих обвинувачень може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, а тому колегія суддів не уповноважена надавати будь-яку правову оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення щодо винуватості чи навпаки невинуватості ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених їм обвинувачень, правильності кваліфікації їх дій, достовірності або недостовірності наявних у справі доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування органом державного обвинувачення того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності або відсутності встановлених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків і необхідності (доцільності) подальшого тримання під вартою обвинувачених для їх запобігання до закінчення судового розгляду по суті кримінального провадження.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені судом за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зав`язків тощо). При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Хоч КПК і не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, існують реальні ризики того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно випливати на свідків в цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються, а застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не забезпечить належне виконання останніми покладених на них процесуальних обов`язків і не зможе запобігти передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК ризикам.

Урахування тяжкості кримінальних правопорушень, у цьому конкретному випадку, має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цих осіб та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності їх поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 можуть ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, оскільки «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.», а «серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти» (рішення ЄСПЛ у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому колегія суддів враховує те, що «тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту», а «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96).

Суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого рішення, що ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 можуть переховуватись від суду, цей ризик не зменшився та є актуальним і на час апеляційного розгляду, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованого правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпечності цих кримінальних правопорушень, а також конкретні обставини їх вчинення, зокрема кількість епізодів злочинної діяльності. При цьому ризик втечі, як зазначалось вище, також має оцінюватись і у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (§58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови»), а тому колегія суддів вважає, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності всупереч доводів захисників дійсно має місце і реально існує.

При встановленні ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК).

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому ризик впливу на потерпілого, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом.

З огляду на викладене, підстав для зміни запобіжних заходів ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 з тримання під вартою на більш м`які запобіжні заходи колегія суддів не вбачає, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, а інші, більш м`які, запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим судом першої інстанції ризикам, передбачених ст. 177 КПК.

Доводи апеляційних скарг захисників про те, що не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Зважаючи на наявність ризиків, зазначених в ухвалі суду першої інстанції, необхідність забезпечення повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника судового провадження була застосована належна правова процедура, колегія суддів вважає, що суспільний інтерес привалює над принципом поваги до свободи особистості і виправдовує саме на теперішній час подальше тримання обвинувачених під вартою.

Твердження захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 про наявність у кожного з їх підзахисних ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 міцних соціальних зв`язків та поганого стану здоров`я, хоч і мають місце, але вказані обставини не є тими безумовними підставами, що унеможливлюють тримання обвинувачених під вартою, і повинні враховуватись разом з іншими фактичними обставинами кримінального провадження та вимогами кримінального процесуального закону, які регламентують обрання, зміну, скасування чи продовження запобіжних заходів, у їх сукупності.

Оскаржувана ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги захисників без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 17.06.2025 відносно ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 залишити без змін, а апеляційні скарги їх захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4