Номер провадження: 11-сс/813/2008/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисникаОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.27, ч. 4 ст. 409 КК України, в рамках кримінального провадження №0000071, внесеного до ЄРДР 24 квітня 2025 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було частково задоволено клопотання слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_8 , яке погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 , та застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період доби з 24 години по 05 годину наступної доби, строком на 60 днів, тобто до 26 листопада 2025року включно.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваною інкримінованого кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій вказують на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, постановленою з істотним порушеннями вимог КПК України, оскільки слідчий суддя не надав належної оцінки тому, що в рамках даного кримінального провадження відсутня обґрунтована підозра, а також відсутні відповідні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Посилаючись на викладене захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволені клопотання про застосування запобіжного заходу.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник надала заяву про проведення апеляційного розгляду за її відсутності.

Прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_10 надала заяву про розгляд справи без її участі, ухвалу слідчого судді просила залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Разом з цим оскаржувана ухвала слідчого судді не може бути визнана як законна та обґрунтована з наступних підстав.

Апеляційний суд, звертає увагу, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (пункт 18 частини 1 статті 3 КПК України).

Відповідно до вимог ч.6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування у порядку, передбаченому статтею 199 КПК України. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Пунктом 4 частиною 3 статтею 219 КПК України передбачено, що з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

З доданих до клопотання матеріалів вбачається, що в рамках вказаного кримінального провадження 24 вересня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.27, ч. 4 ст. 409 КК України (а.с.22-29), тобто строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, тривалістю два місця, обчислюється із цієї дати.

У свою чергу, постановляючи оскаржену ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , слідчий суддя визначив строк дії запобіжного заходу до 26 листопада 2025року включно, тобто поза межами строку досудового розслідування, передбаченого статтею 219 КПК України, що вочевидь не узгоджуються з вимогами, визначеними ч.6 ст. 181 КПК України.

Викладені обставини свідчать про те, що оскаржена ухвала слідчого судді не відповідає вимогам статей 181, 219, 370 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Встановлені апеляційним судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у відповідності з положеннями статей 409, 412 КПК України, є підставами для скасування оскарженої ухвали.

Відповідно до положень п.2 ч.3 ст.407 КПК України апеляційний суд, скасувавши ухвалу слідчого судді, постановляє нову ухвалу, якою у даному випадку має бути прийняте рішення стосовно клопотання слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_8 , яке погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 , про застосовання до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Згідно ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 і 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч. 3 ст. 176 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За змістом положень частини першої та другої статті 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За вимогами ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до клопотання у провадженні ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000071 від 24 квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Як зазначалось раніше, в рамках вказаного кримінального провадження 24 вересня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409 КК України, за кваліфікуючими ознаками, пособництво в ухиленні військовослужбовцем від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, в умовах воєнного стану.

За версією органу досудового розслідування, на початку лютого 2025 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 10.02.2025, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на той момент проходив військову службу за контрактом на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії механіка-водія першого відділення інспекторів прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_2 «у військовому звані штаб сержант», звернувся до ОСОБА_7 , яка є інвалідом ІІ групи, з проханням у сприянні йому в ухиленні від проходження військової служби шляхом іншого обману, а саме шляхом укладення шлюбу з метою подальшого звільнення в запас Збройних Сил України за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини, якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу, необхідність здійснювати постійний нагляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю І чи II групи) пунктом 3 частиною 5 статтею 26 із застосуванням підпункту 3 частини 12 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу, для безперешкодного виїзду за кордон.

Після чого, 18.04.2025 ОСОБА_11 подав на ім`я першого заступника коменданта начальника штабу прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_3 рапорт про звільнення за підпунктом «г», долучивши до нього копії: свідоцтва про шлюб, акт огляду медико-соціальної експертної комісії №493980, висновок лікарсько-консультаційної комісії №2/202, акт встановлення факту здійснення догляду №253 та висновок №2/202 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної допомоги з догляду на професійній основі.

За результатами розгляду рапорту ОСОБА_12 відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.06.2025 №400-ОС між ОСОБА_11 та Державною прикордонною службою України розірвано контракт та звільнено з військової служби за підпунктом «г».

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20.06.2025 №440-ОС, ОСОБА_11 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення, та направлено на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_4 , де останньому була надана довідка від 21.08.2025 №34/25-64 про надання, відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі абзацу (за наявності) пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» строком дії до 05.11.2025.

Після чого, 24.09.2025 о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , яка діяла у якості пособника, а саме яку, як особу з числа осіб з інвалідністю ІІ групи супроводжував ОСОБА_11 , прибули на пункт пропуску «Табаки» за адресою: Одеська область, Болградський район, с. Табаки з метою перетину державного кордону України до Республіки Молдова.

Однак перетнути кордон вони не змогли, оскільки ОСОБА_11 був затриманий правоохоронним органом за вчинення кримінального правопорушення в порядку ст. 208, 615КПК України, а їх злочинна діяльність припинена.

Стосовно наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною ОСОБА_7 кримінального правопорушення колегія суддів зазначає таке.

Норми кримінального процесуального права не містять визначення «обґрунтована підозра», у зв`язку з чим суд користується практикою Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права. Зазначена норма права узгоджується також і з ч. 5 ст. 9 КПК України, за якою кримінальне процесуальне законодавство України має застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року та «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року). З метою вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, суд оцінює надані йому докази не в контексті їх достатності і допустимості для встановлення наявності чи відсутності вини особи у вчиненні злочину, доведення чи не доведення її винуватості, тобто не з метою отримання висновків, які є необхідними для ухвалення вироку, а лише з метою визначення вірогідності та достатності підстав для висновку про причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема: матеріалами відділу внутрішньої та власної безпеки по НОМЕР_1 прикордонному загону ГВ ВЗВВБ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ДПС України від 24.04.2025 №16.3/31225-25 та від 07.05.2025 №16.3/34410-25 (а.с.40-54); протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії «зняття інформації з електронних інформаційних систем» від 11 вересня 2025 року, в якому зафіксоване спілкування підозрюваного ОСОБА_11 з підозрюваною ОСОБА_7 щодо підготовки документів, які надають підстави звільнення з військової служби, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю та отримання ОСОБА_7 грошових коштів за вказане (а.с.55-70). Крім того, зафіксовані у результаті НСРД перемовини та листування між підозрюваним є прямими доказами, зміст яких не заперечувався стороною захисту.

За такого, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підтверджується наявними в матеріалах клопотання доказами, які об`єктивно пов`язують останню із кримінальним правопорушенням, яке їй інкримінується, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що підозрювана могла вчинити таке кримінальне правопорушення за викладених у повідомленні їй про підозру обставин, що є достатнім для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра». Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності у діях ОСОБА_7 вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Із системного аналізу змісту ч. 2 ст. 177 і п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України убачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу - щодо встановлення наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків слідчий суддя керується стандартом переконання «достатні підстави». Так, існування кожного вказаного у ч. 1 ст. 177 КПК ризику повинно підтверджуватися фактами, наявність яких має бути переконливо продемонстровано (п. п. 85, 86 рішення Європейського Суду з прав людини від 30.01.2018 у справі «Макаренко проти України» /Makarenko v. Ukraine, заява №622/11).

Таким чином, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. Водночас КПК Українине вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, але вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, апеляційний суд, у ході застосування наведеного підходу, приходить до таких висновків.

Апеляційний суд вважає, у даному кримінальному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на іншого підозрюваного та свідків у кримінальному провадженні, у якому підозрюється, які обумовлені наступним:

- ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти. Щодо ризику втечі особи, практика ЄСПЛ (зокрема, справа «Ілійков проти Болгарії») виходить із того, що суворість можливого покарання сама по собі може створювати підґрунтя для побоювань щодо наміру особи переховуватись. Колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого їй злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке їй загрожує у разі доведеності її вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності;

- враховуючи значення підозрюваної, як суб`єкта незаконних дій, її роль у розслідуваних подіях, з урахуванням активної стадії досудового розслідування, ОСОБА_7 , володіючи інформацією про кримінальне провадження стосовно неї, обставин, що є предметом доказування у вказаному кримінальному провадженні, може вжити заходів, з метою знищення речей і документів, які мають значення для кримінального провадження та наразі не зібрані;

- враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_11 та ОСОБА_13 є офіційним подружжям, що в силу вказаних обставин свідчить про ймовірну здатності підозрюваної вносити суттєві корективи у показання іншого підозрюваного. Так, згідно із ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу. З вказаних положень закону слідує, що ризик впливу на свідків, інших підозрюваних існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом;

- обставини та характер інкримінованого підозрюваній кримінального правопорушення, свідчить про схильність та здатність підозрюваної приховувати свої протиправні дії всіма доступними силами та засобами, тому існує висока ймовірність вчинення підозрюваною дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню.

Водночас, апеляційний суд критично ставиться до твердження слідчого про наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, оскільки вони є абстрактними, голослівними та матеріалами провадження не підтверджується.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про існування ризиків вчинення підозрюваною ОСОБА_7 визначених у п. п. 1 - 3 ч. 1 ст. 177 КПК України спроб. У свою черу, вказане не свідчить, що поза всяким сумнівом ОСОБА_7 здійснюватиме відповідні дії. Але наведені факти, котрі підтверджують, що підозрювана має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні у майбутньому.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з позицією сторони обвинувачення щодо наявності підстав для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який для підозрюваної є занадто обтяжливим, з огляду на стан її здоров`я, яка є особою з інвалідністю та має на утриманні малолітню доньку.

На думку апеляційного суду, застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби, а саме з 24 години по 05 годину наступної доби, забезпечить можливість здійснення дієвого контролю за поведінкою підозрюваної, виконання нею процесуальних обов`язків та зможе запобігти існуючим ризикам.

Відповідно до ч. 2 ст. 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, у зв`язку із застосуванням до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на ОСОБА_7 слід покласти процесуальні обов`язки, необхідність застосування яких стороною обвинувачення доведено, при цьому наявні обґрунтовані підстави вважати, що саме такі процесуальні обов`язки можуть запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної, а саме: утримуватися від спілкування з підозрюваним ОСОБА_11 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Апеляційний суд, з огляду на викладене, загальні засади кримінального провадження та керуючись положеннями ст. ст. 131, 132, 176, 177, 181, 193, 194, 372, 376 КПК України, дійшов висновку про часткове задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваної ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З урахуванням викладеного вище, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а тому з урахуванням положень ч.3 ст.407 КПК України, підлягає безумовному скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Керуючись статями 24, 176, 177, 178, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409,419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.27, ч. 4 ст. 409 КК України, в рамках кримінального провадження №0000071, внесеного до ЄРДР 24 квітня 2025 року,- скасувати.

Постановити нову, якою клопотання слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_8 , яке погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту - задовольнити частково.

Застосовати до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , у період доби з 24 години по 05 годину наступної доби, строком до 23 листопада 2025року, у межах строку досудового розслідування.

Покласти на ОСОБА_7 , обов`язки, передбачені п.п. 4, 8, ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

-утримуватися від спілкування з підозрюваним ОСОБА_11 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваній, що в разі невиконання, покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної, а контроль за її виконанням покласти на слідчих Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, які входять до групи слідчих у кримінальному провадженні за №0000071, внесеному до ЄРДР 24 квітня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4