Справа № 405/5942/25
провадження № 1-кс/405/2410/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2025 м. Кропивницький

слідчий суддя Подільського районного суду міста Кропивницького ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Кіровоградській області області ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000595 від 23.09.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Скалівські Хутори Новоархангельського району, Кіровоградської області, українцю, громадянину України, не одруженому, не маючому на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку, з середньою спеціальною освітою, працюючого водієм ТОВ «Шумко О.В.» проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся з даним клопотанням до слідчого судді Подільського районного суду міста Кропивницького, відповідно до якого, посилаючись на обставини кримінального провадження, просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурори у судовому засіданні надали пояснення, згідно з якими вказали на обґрунтованість підозри ОСОБА_5 та наявність ризиків, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, клопотання підтримали та просили задовольнити.

Захисник та підозрюваний з клопотанням слідчого погодилися частково, а саме в частині обґрунтованості підозри, разом з тим проти ризиків, на які посилався слідчий у клопотанні та прокурори у судовому засіданні, заперечували, просили застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт. Заслухавши сторін,, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків.

Встановлено, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 0000595 від 23.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, відповідно до якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23.09.2025 в порушення п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР, п. 2.9. Водію забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Драгер» - 2.03 ‰), в темну пору доби, керував автомобілем «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить останньому.

Керуючи вищевказаним транспортним засобом, рухаючись по вулиці Лисова в селі Кам`янече Голованівського району Кіровоградської області, з боку села Майданець в напрямку села Нерубайка водій ОСОБА_5 , проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) (п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її змін і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), позбавивши себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок свого руху.

Під час подальшого руху у вказаному напрямку, діючи з протиправною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинен був і міг їх передбачити, близько о 20 год. 00 хв., рухаючись із перевищенням дозволеної швидкості руху в межах населеного пункту, нехтуючи елементарними вимогами щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, грубо порушуючи вимоги пп. 12.1, 12.4, 12.9 (б) ПДР (п.12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год, п. 12.9 Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 12.7 цих Правил), не врахував дорожню обстановку та внаслідок чого, не впоравшись із керуванням на горизонтальній ділянці дороги, навпроти електроопори № 0313, здійснив виїзд за межі проїзної частини вправо по напрямку свого руху, де допустив наїзд на неповнолітніх ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які рухались в попутному напрямку по правому узбіччю відносно руху автомобіля.

Тобто, грубе порушення водієм ОСОБА_5 вищевказаних вимог ПДР перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталась, та у результаті якої неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень загинули.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, в стані сп`яніння, що спричинило загибель кількох осіб, , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України.

23.09.2025 о 21 год. 59 хв. за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 затримано, а 24.09.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру, розумна підозра передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

У справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Отже слідчий суддя, вважає, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчинені кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування кримінального провадження доказами, а саме:

-рапортом єдиного обліку в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» від 23.09.2025;

-протоколом огляду місця ДТП, у якому зафіксовано місце виїзду автомобілем «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 за межі проїзної частини вправо по напрямку його руху, сліди юзу транспортного засобу, кінцеве розташування автомобіля, інша слідова інформація зосереджена на правому узбіччі відносно руху автомобіля , стан дорожніх та погодних умов;

-протоколом огляду трупів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у яких зафіксовано наявність візуальних зовнішніх тілесних ушкоджень осіб;

-речовими доказами транспортними засобами, які мають механічні пошкодження кузова, що виникли у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

-протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

-протоколом затримання у порядку ст. 208 КПК України;

-поясненнями підозрюваного та захисника наданими останніми у судовому засіданні.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Кавала проти Туреччини» вказував, що «...не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання.

Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Разом із тим, «обґрунтованість» підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у п. 1 (с) ст. 5 Конвенції, «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи відомостей, які б переконали об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, яке відповідно до ст. 12 Кримінального Кодексу України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від 7 до 10 років.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Злочин, який інкримінується ОСОБА_5 , є особливо тяжким правопорушенням, його санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від 7 до 10 років. У випадку визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні вказаного злочину, йому може бути призначене реальне покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25 квітня 2000 року). При розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду». Наведені обставини можуть бути підставою і мотивом для підозрюваного ОСОБА_5 , переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Отже, беручи до уваги встановлені обставини, слідчим суддею вважається, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися шляхом залишення місця свого проживання, маючи при цьому всі можливості та засоби, в тому числі здійснення виїзду на тимчасово окуповані території України.

Незважаючи на те, що злочин, передбачений ст. 286-1 КК України, законодавцем віднесено до таких, що вчиняються з необережності, слід констатувати, що злочини вказаної категорії під час їх вчинення становлять високу суспільну небезпечність.

У рішенні у справі «Амбрушкевич проти Польщі» від 04.05.2006 Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання. Крім того, Європейський суд з прав людини вважає за необхідне, щоб підстави, наведені владою на обґрунтування застосування запобіжного заходу у виді позбавлення свободи, були доповнені конкретними фактами стосовно підозрюваного, а мотиви за обставинами справи переконливими та відповідними.

Таким чином, під час розгляду даного клопотання слідчим суддею встановлено два ризика, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України це ризик переховування від органів досудового розслідування та суду та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, в разі незастосування до нього такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Інші ризики слідчим суддею не встановлено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, становить суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» від 13.11.2007 № 35615/06 Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою підлягає застосуванню з урахуванням особи підозрюваного, його дій, направлених на уникнення відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, цілеспрямованого та цинічного ігнорування чинного законодавства України у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також з урахуванням соціального та сімейного стану, що не стали перешкодою для вчинення злочину, обставин і характеру вчиненого злочину, зокрема негативного його наслідку, яким є смерть двох неповнолітніх осіб, що неможливо усунути чи відшкодувати будь-яким способом.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства» запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обирається за наявності підстав вважати, що інші запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України і його належної поведінки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 підлягає застосуванню з урахуванням особи підозрюваного, соціального та сімейного стану, та насамперед обставин і характеру вчиненого злочину, негативного його наслідку яким є смерть людини, що неможливо усунути чи відшкодувати будь-яким способом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків, передбачених КПК України.

Разом з тим, беручи до уваги, що ОСОБА_5 підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, слідчий суддя дійшов переконливої думки про відсутність підстав для застосування застави.

Таким чином, беручи до уваги обставини кримінального провадження, характеризуючі дані на підозрюваного, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, стан його здоров`я, сімейний та матеріальний стан, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню без визначення застави.

Керуючись ст.ст.176-197, 309, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 21 год. 59 хв. 23.09.2025 року до 21 год. 59 хв. 21.11.2025 року.

Строк дії ухвали визначити до 21.59 год. 21.11.2025 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_11