Справа № 750/8503/25
Провадження № 1-кп/750/672/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

судді (головуючого) ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене 10.03.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000802 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Чернігова, громадянки України, із середньо-спеціальною освітою, заміжньої, неповнолітніх утриманців не маючої, не працюючої, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого - ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

09.03.2025 приблизно о 17 год. 45 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «NISSAN», моделі «ARIYA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись на території кладовища «Яцево», що знаходиться неподалік вулиці Кленова, буд. 25 в місті Чернігові з ділянки кладовища №70А в напрямку ділянки кладовища №96Д, на перехресті рівнозначних доріг була неуважною, не стежила за дорожньою обстановкою та відповідно не реагувала на її зміну, перед початком руху та подальшою зміною його напрямку не переконалася, що це буде безпечно і не створить небезпеку іншим учасникам руху, не надала дорогу транспортному засобу, що наближається праворуч та траєкторія якого перетиналась з траєкторією її руху, внаслідок чого виїхала на вказане перехрестя, де відбулось зіткнення автомобіля під її керуванням з мотоциклом марки «КТМ» моделі «390 DUKE» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 . В результаті ДТП водій мотоцикла ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого вдавленого перелому лівої великогомілкової кістки на рівні середньої третини діафізу без зміщення уламків з дефектом м`яких тканин, котрі спричинені дією тупих твердих предметів і в сукупності, як можливо наслідку одного травматичного впливу, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. У даній ДТП ОСОБА_3 грубо порушила вимоги п.2.3 (б), 10.1, 10.11, 16.12 Правил дорожнього руху України, що стало причиною та умовою настання даної ДТП та перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з отриманими потерпілим ОСОБА_7 тілесними ушкодженнями.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнала повністю, підтвердила правильність викладених в обвинувальному акті обставин. Вказала, що перебувала в нервовому емоційному стані і не повинна була сідати за кермо. Вчинила даний злочин ненавмисно. Дуже шкодує про вчинене. Співчуває потерпілому та його батькам. Коли дитина була в лікарні, то приходила до лікарів, цікавилась станом потерпілого, пропонувала матері матеріальну допомогу на лікування, проте остання відмовилась, вказавши, що наразі коштів на лікування вистачає. Цивільний позов визнала, суму витрат на правову допомогу визнала також. Підтвердила, що наразі жодних сум в рахунок відшкодування моральної шкоди не виплачувала.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд враховує, що обвинувачений і прокурор вірно розуміють зміст цих обставин, не має сумнівів стосовно добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Допитавши обвинуваче ну, та дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, а її дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до статті 65 КК України при визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Зокрема, відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_3 є тяжким злочином.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів вбачається, що ОСОБА_3 раніше не судима, за медичною допомогою в диспансерне наркологічне відділення та диспансерне психіатричне відділення КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» не зверталася, до адміністративної відповідальності та кримінальної відповідальності раніше не притягувалася.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинувачено ї ОСОБА_3 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що особа визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачена свою вину визнала у повному обсязі, неодноразово висловлювала жаль з приводу вчиненого, критично оцінила свої дії, визнала заявлені до неї вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням особи обвинуваченої, її ставлення до вчиненого протиправного діяння, щире каяття, суд вважає, що достатнім для виправлення обвинуваченої, а також попередження вчинення як нею, так і іншими особами нових кримінальних правопорушень, буде покарання в межах санкції ч. 2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286, 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винуватого додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено можливість застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до 3 років.

На виконання вказаних вимог закону, суд враховуючи факт порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього руху, наслідком яких є заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, з урахуванням позиції потерпілої сторони в судовому засіданні, яка не наполягала на позбавленні права керування транспортним засобом, наявність в країні воєнного стану, приходить до висновку про недоцільність застосування до обвинуваченої додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Зважаючи, що обвинувачена визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та щиро розкаялася, враховуючи позицію законного представника потерпілого та представника потерпілого, які вважали можливим застосувати до обвинуваченої іспитовий строк, суд вважає можливим виправлення обвинуваченої без відбування покарання та приходить до переконання про можливість звільнення ОСОБА_3 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Дане покарання, на думку суду, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нових злочинів, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілої.

Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Потерпілим ОСОБА_7 подано цивільний позов, в якому він просить стягнути з обвинуваченої на свою користь 250 000 грн моральної шкоди.

Згідно із ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно із п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи обґрунтованість заявленого потерпілим розміру моральної шкоди в сумі 250 000 грн, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч. 3 ст.23 ЦК України саме судом визначається розмір грошового відшкодування моральної шкоди. При цьому законодавець встановлює лише загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні цього питання: залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; з урахуванням вимог розумності і справедливості. Тобто визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди складає предмет оцінної діяльності суду.

Зазначені правові висновки щодо визначення розміру моральної шкоди констатовані в постановах Верховного Суду від 09.04.2020 р. (справа № 127/21014/17), від 06.02.2019 р. (справа № 718/447/16-ц), від 26.02.2020 р. (справа № 372/4399/15-ц).

Суд враховує, що моральна шкода потерпілому завдана внаслідок фізичного болю, спричиненого тілесними ушкодженнями, заподіяними в результаті ДТП, та при визначенні розміру шкоди керується характером страждань потерпілого, проведенням довготривалого лікування, необхідністю подальшої реабілітації, обмеження руху протягом тривалого часу, іншими обмеженнями в післятравматичний період та прикладенням додаткових зусиль для нормалізації свого життя.

На підставі аналізу наведених обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про те, що заявлений потерпілим розмір моральної шкоди в сумі 250 000 грн. є обґрунтованим, співрозмірним із понесеними моральними стражданнями потерпілого, визнаний обвинуваченою в повному обсязі, а тому цивільний позов потерпілого в цій частині підлягає задоволенню.

Обговорюючи обґрунтованість заявленого потерпілим розміру грошового відшкодування на правову допомогу, суд керується наступними положеннями закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України витрати на правову допомогу несе в тому числі цивільний відповідач.

Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Судом встановлено, що відповідно до договору б/н від 19.03.2025 про надання правничої допомоги законний представник потерпілого ОСОБА_7 уклала угоду з адвокатом про надання правової допомоги. Згідно із квитанцією на виконання даного договору було сплачено 20 000 грн, які підлягають стягненню з обвинуваченої на користь потерпілого.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді від 11.03.2025, скасувати. Клопотання представника потерпілого, висловленого в судових дебатах, про залишення даного арешту без змін з метою забезпечення цивільного позову не підлягає задоволенню, оскільки арешт був накладений з метою збереження речового доказу, а при ухваленні судового рішення суд повинен вирішити питання про їх долю. Крім того, при поданні цивільного позову питання про його забезпечення не вирішувалось.

На підставі ст. 124 КПК України з обвинуваченої належить стягнути витрати на залучення експертів.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ОСОБА_3 слід рахувати з моменту проголошення вироку.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 250 000 грн (двісті п`ятдесят тисяч) грн в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 витрати на правову допомогу в сумі 20 000 грн.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

автомобіль «NISSAN», моделі «ARIYA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути власнику,

- мотоцикл марки «КТМ» моделі «390 DUKE» реєстраційний номер НОМЕР_2 залишити в розпорядженні власника.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 15058 грн 40 коп.

Накладений згідно з ухвалою слідчого судді від 11.03.2025 арешт на автомобіль «NISSAN», моделі «ARIYA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та мотоцикл марки «КТМ» моделі «390 DUKE» реєстраційний номер НОМЕР_2 скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1