Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/657/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 392/772/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
Категорія 336 (73) В . В .
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2025 року. м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000086 від 14.02.2025 року, на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2025 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плетений Ташлик Маловисківського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим за ст. 336 КК України, та призначено покарання за у виді позбавлення волі строком 3 роки.

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_10 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за ухилення ід призову на військову службу під час мобілізації, при наступних обставинах.

Відповідно до Указу Президента № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року з 05 години 30 хвилин на території України, у зв`язку з військового агресією російською федерацією проти України, введено воєнний стан з подальшими змінами, востаннє, відповідно до Указу Президента України від 06 травня 2024 року № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану продовжується строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року та Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України №2105-ІХ від 03.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію з подальшими змінами, востаннє, відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 06 травня 2024 року № 272/2024 на території України продовжено загальну мобілізацію з продовжити з 10 листопада 2024 року на 90 діб.

Разом з цим, ОСОБА_7 , будучи військовозобов`язаним, обмежено придатним за станом здоров`я для проходження військової служби у військових частинах забезпечення ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони та не маючи правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, перебуваючи на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_4 , 06.01.2025 року отримав повістку на відправку (бойову) про його виклик на 07 год 00 хв 07 січня 2025 року до АДРЕСА_2 , для здійснення призову за мобілізацією та відправлення до команди №7003А ВОС №957.

Однак, всупереч ст. 65 Конституції України, п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України № 2105-ІХ від 03.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», Указу Президента № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», з подальшими змінами, востаннє, відповідно до Указу Президента України від 26 липня 2023 року № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», п.1 Додатку 2 «Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних», ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, достовірно знаючи та розуміючи, що йому потрібно з`явитися о 07 год 00 хв 07 січня 2025 року до АДРЕСА_2 , для проходження військової служби у зв`язку із призовом за мобілізацією, без поважних причин, умисно не з`явився за викликом та про причину неявки до ІНФОРМАЦІЯ_4 не повідомив.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання. Застосувати відносно ОСОБА_7 ст. 75 КК України звільнивши від відбування покарання з випробуванням.

Сторона захисту вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому суд призначив занадто суворе покарання.

Обвинувачений має постійне місце реєстрації та проживання, характеризується позитивно, спиртні напої та наркотичні засоби не вживає, проявив себе як відповідальна особа, має співмешканку та двох неповнолітніх дітей, тримає підсобне господарство та худобу, з 2023 року знаходиться на диспансерному обліку у лікаря психіатра, з діагнозом F60,6 інші розлади особистості.

ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягався.

Вважає, що виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без зміни, апеляційну скаргу подану стороною захисту без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Частинами 1 та 2 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального, кримінального процесуального закону.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.3 КПК України докази не досліджувались.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 як і на правильність кваліфікації його дій за ст. 336 КК України.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить з вимог ст. 65 КК України про те, що воно призначається враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, яке, згідно ч. 2 ст. 50 КК України, має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Як убачається з вироку, обгрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання ОСОБА_7 , місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, як особа, що спиртні напої та наркотичні засоби не вживає, проявив себе як відповідальна особа, має співмешканку та двох неповнолітніх дітей, не працює, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, але з 2023 знаходиться на диспансерному обліку у лікаря психіатра, з діагнозом F60,6 інші розлади особистості, а також інші обставини кримінального провадження в їх сукупності. При цьому суд не встановив обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_7 .

На переконання суду апеляційної інстанції, за наведених вище обставин, призначене ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах передбачених санкцією ст. 336 КК України є справедливим, таким, що відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого, попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Характеризуючі особу ОСОБА_7 дані на які в апеляційній скарзі посилається захисник, були достатньо враховані судом при призначенні покарання, на що міститься відповідне посилання в оскаржуваному судовому рішенні.

Щодо неможливості звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного йому місцевим судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, колегія суддів зауважує про таке.

Приписами ст. 75 КК України регламентовано звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє зробити висновок, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Водночас, з огляду на положення ст. 75 КК України законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, але й інші обставини справи.

Враховується, що незважаючи на те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке належить до нетяжкого злочину, воно характеризується підвищеною суспільною небезпечністю, оскільки відмова від захисту Батьківщини може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, та, в умовах воєнного стану, є неприпустимою.

Стороною захисту не обгрунтовано, в чому ж полягає можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, з огляду на те, що відмова від захисту Батьківщини свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину, що може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави та в умовах воєнного стану є неприпустимим.

В той же час, ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду зазначив, що проходити військову службу він не бажає через стан здоров`я, що на думку колегії суддів свідчить про його наміри й надалі ухилятися від несення обов`язків військової служби, а з урахуванням вищенаведеної мети покарання, звільнення від відбування покарання з іспитовим строком не може запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами.

Крім того, аналогічну позицію займає і Верховний Суд, що вбачається із постанови від 15.11.2023 (справа №641/1067/23), де зазначено, що з урахуванням мети покарання, звільнення від відбування покарання з іспитовим строком за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, не може запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, що в умовах воєнного стану є не припустимим.

Судом першої інстанції в повній мірі враховано стан здоров`я обвинуваченого, будь яких підтверджень неможливості призову на військову службу немає. Суд апеляційної інстанції враховує, що обвинувачений має ряд захворювань, проте ця обставина не є виключною і такою, що істотно знижує ступінь вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому колегія суддів зазначає, що з урахуванням ситуації, яка наразі склалася в країні - збройною агресією РФ та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений засудженим умисний нетяжкий злочин представляє значну суспільну небезпечність, тому звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації.

Колегія суддів приймає до уваги, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. В умовах збройної агресії з боку іншої держави захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, як того вимагають положення ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України.

На думку колегії суддів, установлені у цьому кримінальному провадженні обставини не дають підстав для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, на чому наполягає сторона захисту, адже у такому разі буде досягнута мета злочину, якої прагне досягнути особа, що ухиляється від призову.

З огляду на наведене, призначене покарання ОСОБА_7 в межах санкції ст. 336 КК України у виді позбавлення волі на 3 роки відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, його особі та конкретним обставинам кримінального провадження, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстави вважати, що таке покарання є явно несправедливим через його суворість, відсутні.

Розглянувши кримінальне провадження в межах заявлених апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2025 року щодо ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, в тому числі з наведених в апеляційній скарзі обставин, для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2025 року, яким ОСОБА_7 визнано винним за ст. 336 КК України - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: ( підписи )

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2