Справа № 472/1342/25
Провадження № 1-кс/472/165/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року с-ще Веселинове

Слідчий суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 , погоджене з начальником Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000859, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2025 року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Веселинове, Веселинівського району, Миколаївської області, громадянина України, українця, непрацюючий, раніше судимий: 17.12.2013 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки; 06.06.2014 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 304, ст. ст 70, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; 16.03.2023 року Вознесенським міськрайонним судом за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі; 08.08.2023 року Веселинівським районним судом за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; 21.11.2023 року Вознесенським міськрайонним судом за ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; вироком від 04.07.2024 року Веселинівського районного суду Миколаївської області, змінений ухвалою Миколаївського апеляційного суду 20.05.2025 року за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений умовно-достроково 18.09.2025 року ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області, не відбутий термін 4 роки 4 місяці 17 днів, із застосуванням ст. 81-1 КК України, вибув до військової частини НОМЕР_1 , неодруженому, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу по контракту на посаді стрільця 3 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», з 30.10.2025 року перебуває як СЗЧ, -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

10 листопада 2025 року до суду надійшло клопотання старшого слідчого СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 , погоджене з начальником Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000859, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2025 року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04.11.2025 року приблизно о 22:30 год. у ОСОБА_5 , який перебував в житловому будинку ОСОБА_8 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , під час вживання алкогольних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 розпочався словесний конфлікт з останнім. У зв`язку з чим у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на нанесення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості. Реалізовуючи злочинний умисел, діючи умисно, з мотивів особистої неприязні до ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння та свідомо бажаючи настання наслідків у виді заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень та завдання невизначеної шкоди здоров`ю останньому, ОСОБА_5 руками, дерев`яним табуретом та ножем, наніс множинні удари ОСОБА_9 по всьому тілу, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді: забою мозку, перелому тім`яної і скроневої кісток склепіння черепа, виличної кістки, 9-10 ребер зліва, колото-різаних ран шиї, правого стегна та завушної ділянки, численні забої, гематоми та садна голови і кінцівок, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України

09.11.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Вказані обставини підтверджуються даними слідчих дій, зокрема: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000859 від 05.11.2025 р., постановою про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні від 05.11.2025 р.; протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 05.11.2025 року; протоколом огляду місця події від 05.11.2025 року; протоколом огляду місця події від 06.11.2025 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 06.11.2025 року; довідкою КП «КНП Вознесенської багатопрофільної лікарні» Вознесенської міської ради від 05.11.2025 р., що видана хворому ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 08.11.2025 р.; повідомленням про підозру ОСОБА_5 від 09.11.2025 р.; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 09.11.2025 р.; довідкою доповіддю №03-19/11381 від 30.10.2025 року про факт самовільного залишення військової частини (без зброї) військовослужбовця (за контрактом /УДЗ) військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 ; характеристикою виконавчого комітету Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області на ОСОБА_5 № від 05.11.2025 р..

Суд прийшов до висновку про те, що діях ОСОБА_5 містяться ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та надані слідчим докази свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 вказаного кримінального правопорушення.

Слідчий обґрунтовує клопотання наявністю ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду, так як перебуваючи на волі, розуміє, що скоєне кримінальне правопорушення є тяжким злочином та відповідальність передбачену вказаним правопорушенням, а саме позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання не має; незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки достовірно знаючи потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, а саме шляхом залякування та погроз чи іншого впливу на потерпілого та свідків, показання яких мають важливе значення по провадженню, може негативно впливати на об`єктивність їх подальших показань, що матимуть суттєве значення по справі, та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки неодноразово раніше судимий за майнові злочини, вчинював їх повторно, в період іспитового строку, не працює, що свідчить про можливість продовження протиправної діяльності у сфері майнових злочинів як засобу для подальшого існування.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав повністю в тому ж обсязі і з тих же підстав.

Підозрюваний ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 заперечили щодо обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою, просили застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме - цілодобовий домашній арешт.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Заслухавши прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали справи, враховуючи доведеність прокурором і слідчим обставин, зазначених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовують обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 , за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років і те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може в переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки,перебуваючи на волі, розуміє відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України; може негативно впливати на потерпілого та свідків, з метою зміни їх показів в судовому засіданні; чинити інше кримінальне правопорушення, оскільки неодноразово раніше судимий за майнові злочини, вчинював їх повторно, в період іспитового строку, не працює, а тому для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні, вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, суддею враховано вагомість наявних в матеріалах справи доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, а також те, що підозрюваний раніше неодноразово судимий за майнові злочини, вчинював їх повторно, в період іспитового строку.

За обставин, зазначених вище, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Згідно ст. 176 КПК України у кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи, як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою. При цьому їх види наведено у порядку зростання ступеня суворості.

Зокрема, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не може бути застосовано оскільки це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину та наслідкам, які були завдані вчиненням злочину. Застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки не може бути застосовано в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Також, на переконання суду не може бути застосований і такий запобіжний захід, як домашній арешт, оскільки наявні ризики, перелічені вище.

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом з іншим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, не вважає за необхідне визначити розмір застави у даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотаннястаршого слідчого СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 , погоджене з начальником Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000859, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2025 року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 09 січня 2026 року включно.

В задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту - відмовити.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_1