ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/158/25 Справа № 707/1488/17 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Черкаського райсуду Черкаської обл. від 10.07.2024 р. у кримінальному провадженні № 0000134 від 28.04.2016 р., -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеним вироком ОСОБА_11 , який

народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.

Паришів Чорнобильського р-ну Київської

обл., громадянин України, має середню

освіту, одружений, пенсіонер, раніше не

судимий, проживає:

АДРЕСА_1 ,

визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправданий за недоведеністю, що в діянні останнього є склад даного кримінального правопорушення.

Процесуальні витрати в розмірі 1760 грн. 80 коп. віднесені на рахунок держави.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Органом досудового слідства ОСОБА_11 обвинувачувався в тому, що 28.04.2016 р. приблизно о 12:40 год. на автодорозі Канів-Чигирин-Кременчук від автодороги Золотоноша-Черкаси-Умань в напрямку м. Черкаси на 80 км+500 м, він, керуючи автомобілем Kia Soul, р/номер НОМЕР_1 , грубо порушуючи вимоги п. п. 10.1., 11.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, зі змінами та доповненнями, не впевнившись в безпечності своїх дій, виїхав на смугу зустрічного руху, чим створив аварійну обстановку для автомобіля Skoda Fabia, р/номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався в зустрічному напрямку, чим змусив його привести автомобіль Skoda Fabia в екстрене гальмування та змінити напрямок руху вліво.

Внаслідок ДТП пасажири автомобіля Kia Soul ОСОБА_12 загинула на місці ДТП, а ОСОБА_13 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Водій автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_11 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та заподіяло потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати виправдувальний вирок суду стосовно ОСОБА_11 через невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

Також, апелянт просить повторно дослідити докази у кримінальному провадженні, які ним зазначені в прохальній частині апеляційної скарги.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. ст. 7, 9, 22, 23, 370, 374 КПК України, не надав належної оцінки доказам, якими обґрунтовано пред`явлене ОСОБА_11 обвинувачення, а рішення про не доведення, що у його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, побудував виключно на доводах сторони захисту, не проаналізувавши з точки зору належності, допустимості та достатності всі докази, які наявні у матеріалах кримінального провадження та подані стороною обвинувачення під час судового розгляду, не надавши оцінки в їх сукупності та взаємозв`язку.

Всупереч вищезазначеним вимогам КПК України, не врахувавши даних, які мають істотне значення для ухвалення законного рішення, у мотивувальній частині вироку зміст досліджених доказів відображено неповно та не наведено будь-яких обґрунтувань, за яких суд взяв до уваги одні докази, визнавши їх достовірними, та відкинув інші, а відтак не наведено достатнього спростування доводів сторони обвинувачення про доведення цими доказами вини ОСОБА_11 .

Більшість доказів обвинувачення, надані суду, лише перелічено у вироку, однак не враховано та не проаналізовано при ухваленні рішення.

У вироку місцевий суд безпідставно, без належної мотивації зазначив, що жодним дослідженим в судовому засіданні доказом не доводиться причинно-наслідковий зв`язок між діяннями обвинуваченого та наслідками.

Також, судом зазначено, що висновки експертів з приводу наявності у діях ОСОБА_11 порушення ПДР, які перебували у причинному зв`язку з виникненням ДТП, спростовуються висновком комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 12463/17026 від 29.09.2017 р.

Однак судом всупереч вимогам закону, не враховано, що відповідно до висновку вищевказаної експертизи вирішити питання: «Чи підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.04.2016 р. та протоколом слідчого експерименту від 16.08.2016 р. виїзд автомобіля «Kia Soul», д.н.з. НОМЕР_1 , на смугу зустрічного руху перед зіткненням?» експертним шляхом неможливо.

Показання водія ОСОБА_7 відносно швидкості руху автомобіля Skoda Fabia перед ДТП 80 км/год. є технічно спроможними.

Перевірити показання водія автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_7 в тій частині, що в момент, коли автомобіль Kia Soul виїхав на смугу руху автомобіля Skoda Fabia, то автомобіль Skoda Fabia розташовувався на відстані 1,9 м від правого краю проїзної частини та на відстані 58 м від місця зіткнення, а автомобіль Kia Soul розташовувався на відстані 1,8 м від правого краю проїзної частини по напрямку руху автомобіля Skoda Fabia та на відстані 57 м від місця зіткнення з технічної точки зору експертним шляхом неможливо.

Вирішити питання: «Дії якого з водіїв з технічної точки зору були у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди?», виходячи із показань водія автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_7 експертним шляхом неможливо.

Показання водія автомобіля Kia Soul ОСОБА_11 в тій частині, що автомобіль Skoda Fabia виїхав на його смугу проїзної частини та знаходився в цей момент від місця зіткнення на відстані 49,6 м та на відстані 4,6 м від лівого краю проїзної частини по напрямку руху автомобіля Kia Soul є з технічної точки зору неспроможними.

Перевірити інші показання водія автомобіля Kia Soul ОСОБА_11 відносно механізму виникнення даної ДТП з технічної точки зору неможливо.

В даній дорожній обстановці водій автомобіля Kia Soul ОСОБА_11 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.3 ПДР. Вирішити чи є в діях ОСОБА_11 невідповідність вимогам ПДР, що знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, неможливо.

Тобто на більшість поставлених питань, експерти надати відповідь не змогли.

Всупереч вимогам ч. 6 ст. 22 КПК України, суд першої інстанції, не дотримавшись принципів безсторонності, об`єктивності та неупередженості, безумовно прийнявши позицію сторони захисту, визнав висновок експерта № 12463/17026 від 29.09.2017 р. належним та допустимим доказом, не надавши оцінку тому, що вказана експертиза проведена без дослідження усіх матеріалів кримінального провадження, базується на припущеннях та технічно необґрунтованих показаннях ОСОБА_11 , щодо механізму ДТП, які не знайшли свого підтвердження у дослідницькій частині експертизи.

Крім того, встановлення кута зіткнення автомобілів при ДТП проведено без дослідження автомобіля Skoda Fabia та його натурного співставлення з автомобілем Kia Soul.

У висновку вказаної експертизи зазначено лише про відсутність у діях ОСОБА_11 невідповідностей вимогам ПДР та підтверджено висновки зроблені експертом під час проведення експертизи № 4/1367 від 12.01.2017 р. про технічну неспроможність його показань.

Водночас у вироку суду не проаналізовано дані:

- висновку експерта № 4/1367 від 12.01.2017 р. згідно якого: показання водія ОСОБА_7 , в частині механізму розвитку даної ДТП не мають суперечностей технічного характеру; покази водія ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_13 в частині механізму розвитку даної ДТП мають суперечності технічного характеру та не можуть використовуватись для подальших досліджень як технічно необґрунтовані; за обставин, зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3. ПДР; за обставин, зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автомобіля Kia SoulОСОБА_11 повинен був діяти у відповідності до вимог п. п.10.1., 11.3. ПДР, у момент виїзду автомобіля Kia Soulна зустрічну смугу руху, водій автомобіля Skoda FabiaОСОБА_7 не мав технічної можливості своїми одноособовими діями уникнути зіткнення з автомобілем Kia Soul під керуванням ОСОБА_11 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди; оскільки, водій автомобіля Kia Soul ОСОБА_11 своїми діями створив для водія автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_7 аварійну обстановку (тобто він був вимушений різко змінювати швидкість, напрямок руху або вживати інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян), тому зміна напрямку руху на зустрічну смугу водієм ОСОБА_7 потребує оцінки психо-фізіологічних якостей водія, що виходить за межі компетенції експерта-автотехніка; за обставин, зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, у діях водія автомобіля Kia SoulОСОБА_11 вбачаються невідповідності вимогам п. п. 10.1., 11.3. ПДР, які, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та для виконання яких він перешкод технічного характеру, відповідно до наданих на дослідження матеріалів, не мав;

- висновку експерта від 11.04.2017 р. № 160/17-23, згідно якого: у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автомобіля Skoda FabiaОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3. ПДР; у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автомобіля Kia Soul ОСОБА_14 повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 10.1., 11.3. ПДР; у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, дії водія ОСОБА_7 не відповідали в частині зміни ним напрямку руху вліво з виїздом на смугу зустрічного руху, вимогам п. 12.3. ПДР та не суперечили вимогам вказаного пункту Правил в частині зменшення швидкості руху автомобіля перед зіткненням шляхом застосування екстреного гальмування; у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, дії водія ОСОБА_11 не відповідали вимогам п. п. 10.1., 11.3. ПДР; у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП з технічної точки зору знаходились невідповідності дій водія ОСОБА_11 вимогам п. п. 10.1., 11.3. ПДР та невідповідності дій водія ОСОБА_7 в частині зміни ним напрямку руху вліво з виїздом на смугу зустрічного руху, вимогам п. 12.3. ПДР, незважаючи на те, що вони покладені в обґрунтування обвинувачення та суттєво протирічать експертизі, висновок експерта від 29.09.2017 р. № 12463/17026, проведеної на замовлення сторони захисту та в подальшому покладеної судом в основу виправдувального вироку, а відтак в порушення вимог ст. ст. 7, 9, 22, 23, 370, 374 КПК України судом не надано цим доказам оцінки як кожному окремо, так і в сукупності і взаємозв`язку з іншими доказами.

Судом упереджено досліджено письмові матеріали кримінального провадження та всупереч вказаним вище вимогам кримінального процесуального закону не надано належної оцінки даним протоколу огляду місця події від 28.04.2016 р. та слідчих експериментів від 17.06.2016 р. та 16.08.2016 р.

Таким чином, суд першої інстанції всупереч вимог ст. ст. 94, 370, 374 КПК України не надав оцінки зібраним доказам окремо та в їх сукупності, побудував своє рішення про виправдання ОСОБА_11 на суперечливих та достатньо не перевірених доказах, взявши до уваги лише доводи сторони захисту, фактично не оцінивши докази сторони обвинувачення, не проаналізував їх з точки зору взаємозв`язку з іншими дослідженими доказами, не навівши мотивів, з яких їх відкинуто.

Прокурор вказує, що виходячи із системного аналізу норм ст. ст. 94, 370, 374 КПК України, судом безумовно допущено порушення кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду та оцінки всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судом першої інстанції при винесенні вироку допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність полягає у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню, зокрема ч. 2 ст. 286 КК України.

Захисник ОСОБА_9 подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , в якому вона просить вирок суду стосовно ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив задовольнити її із вказаних у ній мотивів, представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , який також просив задовольнити апеляцію прокурора, скасувати вирок та ухвалити обвинувальний вирок, обвинуваченого ОСОБА_11 , його захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши часткове судове слідство, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпеченні доведеності вини, яка відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 р. № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 3682 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості обвинуваченого після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. п. 1 та 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На переконання апеляційного суду, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.

Мотивуючи своє рішення про виправдання ОСОБА_11 , суд першої інстанції зазначив, що жодним дослідженим в судовому засіданні доказом не доводиться причинно-наслідковий зв`язок між діяннями обвинуваченого та наслідками та, що достатніх належних та допустимих доказів того, що перед зіткненням саме ОСОБА_11 виїхав на зустрічну смугу руху та відповідно, що його діяння перебувають в наслідковому зв`язку з наслідками ДТП, суду не було надано та не встановлено судом під час розгляду справи.

Суд, згідно вимог ст. 94 КПК України, у судовому засіданні перевірив зібрані під час досудового розслідування та судового провадження докази, на які посилалася сторона обвинувачення, оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів у оскаржуваному вироку детальний аналіз низки досліджених доказів.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, яке має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно ст. 94 КПК України. Суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви й підстави для його ухвалення.

Згідно ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру та спеціальної конфіскації.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, здійснюючи оцінку кожного доказу за правилами ч. 1 ст. 94 КПК України - за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Статтею 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, визначених ч. 2 цієї статті, покладено на слідчого, прокурора та в установлених КПК України випадках на потерпілого.

Вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав належним чином, взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, при цьому навів достатні та переконливі мотиви чому він приймає до уваги одні і відхиляє інші докази.

З матеріалів провадження вбачається, що суд провів судовий розгляд згідно з вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України, тобто в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_11 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, суд навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку та зазначив, з яких підстав взяв до уваги одні докази і відкинув інші, й обґрунтовано дійшов висновку про ухвалення виправдувального вироку. При цьому, суд дійшов висновку, що матеріали кримінального провадження не містять належних та достатніх доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Так, зі змісту досліджених судом апеляційної інстанції доказів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав повністю та показав, що 28.04.2016 р. він рухався з м. Кропивницький до м. Києва на своєму автомобілі Kia Soul. З ним в автомобілі перебували його сестра і мати, які сиділи на задньому сидінні. Коли рухався по об`їзній дорозі біля м. Черкаси, помітив що йому на зустріч рухався автомобіль Skoda Fabia, який декілька разів з`їжджав зі своєї смуги руху на зустрічну. Потім даний автомобіль виїхав на його смуху руху і відбулось зіткнення, в результаті якого померла його мати, а вони з сестрою отримали різного ступеня тілесні ушкодження. Будь-яких інших автомобілів перед зіткненням і в момент зіткнення не було, на смугу зустрічного руху він не виїжджав.

Також, судом були досліджені наступні докази надані сторонами, в тому числі ті, якими обґрунтовувалась вина ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та які були досліджені в судовому засіданні, а саме:

- дані протоколу огляду місця події від 28.04.2016 р. зі схемою ДТП та фототаблицею, згідно яких зафіксовано обстановку на місці події, розташування автомобілів, візуальні пошкодження автомобілів, положення трупа ОСОБА_12 на місці ДТП (т. 1, а. пр. 145- 152);

- дані висновку експерта № 4/1367 від 12.01.2017 р., згідно якого: покази водія ОСОБА_7 в частині механізму розвитку даної ДТП не мають суперечностей технічного характеру; покази водія ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_13 в частині механізму розвитку даної ДТП мають суперечності технічного характеру та не можуть використовуватись для подальших досліджень як технічно необґрунтовані; за обставин, зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3. ПДР; за обставин, зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автомобіля Kia Soul ОСОБА_11 повинен був діяти у відповідності до вимог п. п.10.1., 11.3. ПДР; у момент виїзду автомобіля KIA Soul на зустрічну смугу руху, водій автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_7 не мав технічної можливості своїми одноособовими діями уникнути зіткнення з автомобілем Kia Soul під керуванням ОСОБА_11 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди; оскільки, водій автомобіля Kia Soul ОСОБА_11 своїми діями створив для водія автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_7 аварійну обстановку (тобто він був примушений різко змінювати швидкість, напрямок руху або вживати інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян), тому, зміна напрямку руху на зустрічну смугу водієм ОСОБА_7 потребує оцінки психо-фізіологічних якостей водія, що виходить за межі компетенції експерта-автотехніка; за обставин, зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, у діях водія автомобіля Kia Soul ОСОБА_11 вбачаються невідповідності вимогам п. п. 10.1., 11.3. ПДР, які, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та для виконання яких він перешкод технічного характеру, відповідно до наданих на дослідження матеріалів, не мав (т. 1, а. пр. 84-91);

- дані висновку експерта від 11.04.2017 р. № 160/17-23, згідно якого: у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3. ПДР; у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автомобіля Kia Soul ОСОБА_11 повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 10.1., 11.3. ПДР; у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, дії водія автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_7 не відповідали в частині зміни ним напрямку руху вліво з виїздом на смугу зустрічного руху вимогам п. 12.3. ПДР та не суперечили вимогам вказаного пункту Правил в частині зменшення швидкості руху автомобіля перед зіткненням шляхом застосування екстреного гальмування; у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, дії водія автомобіля Kia Soul ОСОБА_11 не відповідали вимогам п. п. 10.1., 11.3. ПДР; у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, з технічної точки зору, знаходились невідповідності дій водія автомобіля Kia Soul ОСОБА_11 вимогам п. п. 10.1., 11.3. ПДР та невідповідності дій водія автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_7 в частині зміни ним напрямку руху вліво з виїздом на смугу зустрічного руху, вимогам п. 12.3 ПДР (т. 1, а. пр. 76-80);

- дані висновку експерта № 03-01/330 від 29.04.2016 р., згідно якого пасажир автомобіля Kia Soul ОСОБА_12 , 1941 р. н., отримала закриту травму грудної клітки та живота у вигляді численних двосторонніх переломів ребер, перелому 1-го поперекового хребця, забою та розривів обох легень, розриву печінки, від яких загинула на місці ДТП (т. 1, а. пр. 141-144);

- дані висновку експерта № 02-01/1194 від 24.06.2016 р., згідно якого водій автомобіля Kia Soul ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у виді травми грудної клітки з переломом лівої ключиці, першого ребра справа, другого та третього ребер зліва та попаданням великої кількості крові в ліву плевральну порожнину (лівобічний гемоторакс), що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя (т. 1, а. пр. 114 - 116);

- дані висновку експерта № 02-01/928 від 27.05.2016 р., згідно якого у ОСОБА_7 мали місце ушкодження: перелом внутрішнього виростку правої великогомілкової кістки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; травма голови зі струсом головного мозку, рани м`яких тканин голови, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (т. 1, а. пр. 117-119);

- дані висновку експерта № 02-01/1578 від 8.08.2016 р., згідно висновків якого ОСОБА_7 отримав закриту ЧМТ, струс головного мозку, забійна рана м`яких тканин потиличної ділянки голови ліворуч, рвана рана м`яких тканин лобної ділянки голови, дисторзія зв`язок шийного відділу хребта, забій грудної клітини, закритий перелом медіального виростку правої великогомілкової кістки без зміщення уламків, алкогольна інтоксикація (т. 1, а. пр. 100-101);

- дані висновку експерта № 02-01/1195 від 24.06.2016 р., згідно висновків якого пасажир автомобіля Kia Soul ОСОБА_13 , отримала компресійний уламковий перелом тіла першого поперекового хребця без ушкодження спинного мозку, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я (т. 1, а. пр. 111-113);

- дані висновку експерта № 03-01/330/1 від 5.09.2016 р., згідно висновків якого на тілі трупа ОСОБА_12 виявлено: закрита травма грудної клітки та живота у вигляді численних двосторонніх переломів ребер, перелому 1-го поперекового хребця, забою та розривів обох легень з крововиливом в плевральні порожнини, розриву печінки з крововиливом в черевну порожнину, синці, садна. Вказані ушкодження могли виникнути під час ДТП. Закрита травма грудної клітки та живота перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті (т. 1, а. пр. 102-103);

- дані висновку експерта № 4/744 від 27.05.2016 р., згідно якого до моменту ДТП рульове керування, робоча гальмівна система та ходова частина автомобіля Skoda Fabia, р/номер НОМЕР_2 , перебували в працездатному стані (т. 1, а. пр. 153-163);

- дані висновку експерта № 4/746 від 26.05.2016 р., згідно якого до моменту ДТП рульове керування, робоча гальмівна система та ходова частина автомобіля Kia Soul, р/номер НОМЕР_1 , перебували в працездатному стані (т. 1, а. пр. 129 - 140);

- дані висновку експерта № 4/745 від 07.07.2016 р. з графічними схемами, згідно якого в первинний контакт вступали передній лівий кут автомобіля Kia Soul та передня частина автомобіля Skoda Fabia на відстані близько 80 см від правого боку автомобіля. В момент первинного контакту кут між повздовжніми вісями автомобілів знаходиться в межах близько 160°±5°. Зіткнення автомобіля Skoda Fabia з автомобілем Kia Soul сталося на смузі руху останнього в кінці слідів гальмування автомобіля Skoda Fabia (т. 1, а. пр. 120-128);

- дані акту хіміко-токсикологічних досліджень № 478 від 11.05.2016 р., згідно з яким при дослідженні крові і сечі доставленої в лабораторію 28.04.2016 р. у ОСОБА_7 виявлено в крові етиловий спирт в концентрації 3,25 ‰ (т. 1, а. пр. 74);

- дані акту хіміко-токсикологічних досліджень № 479 від 11.05.2016 р., згідно з яким при дослідженні крові і сечі доставленої в лабораторію 28.04.2016 р. у ОСОБА_11 не виявлено в крові етиловий спирт (т. 1, а. пр. 75);

- дані Черкаського обласного центру з гідрометеорології № 39.03.08/256 від 15.09.2016 р., відповідно до якого 28.04.2016 р. спостерігалися наступні погодні умови: о 12 год. 00 хв. малохмарно, метеорологічна видимість 10 км., атмосферні явища відсутні, о 15 год. 00 хв. - ясно, метеорологічна видимість 10 км., атмосферні явища відсутні (т. 1, а. пр. 83);

- дані протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 17.06.2016 р. зі схемою та фототаблицею, згідно якого він на місці події розказав та показав, як саме відбулось ДТП, як автомобіль під керуванням ОСОБА_11 перед зіткненням виїхав на його смугу руху, потім почав повертатись в свою смугу руху, місце розташування автомобілів перед початком коли він застосував екстрене гальмування, місце та положення автомобілів в момент зіткнення (т. 1, а. пр. 104-110);

- дані протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_11 від 16.08.2016 р. зі схемою та фототаблицею, в ході якого останні показали розташування автомобілів перед зіткненням, в той момент коли зустрічний автомобіль виїхав на його смугу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_11 , розташування автомобілів в момент зіткнення та після зіткнення та як ОСОБА_11 рухався до зіткнення (т. 1, а. пр. 92-99);

- за зверненням сторони захисту експертами Харківського НДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса проведено комісійну судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу № 12463/17026 від 29.09.2017 р., відповідно до висновків якої першопочатково автомобіль Kia Soul лівою стороною переднього бамперу контактував з переднім бампером автомобіля Skoda Fabia. В даному випадку мало місце зустрічне кутове лівоексцентричне зіткнення автомобіля Kia Soul та автомобіля Skoda Fabia. Автомобіль Kia Soul та автомобіль Skoda Fabia перед зіткненням рухалися паралельними курсами та в зустрічному напрямку відносно один одного. Частини та деталі автомобілів Kia Soul та Skoda Fabia, що контактували в момент первинного контакту, розташовувалися на смузі руху автомобіля Kia Soul. Місце розташування автомобіля Kia Soul та автомобіля Skoda Fabia відносно меж проїзної частини, та їх взаємне розташування в момент первинного контакту відображено на масштабній схемі N?1, яка додається до даного висновку. Кінетична енергія, якою володіли автомобілі до зіткнення була погашена під час контактування та транспортні засоби зупинилися у своєму кінцевому положенні в безпосередній близькості від місця удару та осипу. Автомобіль Skoda Fabia до зіткнення змінив напрямок свого руху та під кутом близько 5° відносно лінії горизонтальної дорожньої розмітки та відносно меж проїзної частини дороги виїхав на смугу руху автомобіля Kia Soul. Вирішити питання: «Чи підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.04.2016 р. та протоколом слідчого експерименту від 16.08.2016 р. виїзд автомобіля Kia Soul, р/номер НОМЕР_3 , на смугу зустрічного руху перед зіткненням?» експертним шляхом неможливо. Показання водія ОСОБА_7 відносно швидкості руху автомобіля Skoda Fabia перед ДТП 80 км/год є технічно спроможними. Перевірити показання водія автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_7 в тій частині, що в момент, коли автомобіль Kia Soul виїхав на смугу руху автомобіля Skoda Fabia, то автомобіль Skoda Fabia розташовувався на відстані 1,9 м від правого краю проїзної частини та на відстані 58 м від місця зіткнення, а автомобіль Kia Soul розташовувався на відстані 1,8 м від правого краю проїзної частини по напрямку руху автомобіля Skoda Fabia та на відстані 57 м від місця зіткнення з технічної точки зору експертним шляхом неможливо. Вирішити питання: «Дії якого з водіїв з технічної точки зору були у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди?», - виходячи із показань водія автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_7 експертним шляхом неможливо. Показання водія автомобіля Kia Soul ОСОБА_11 в тій частині, що автомобіль Skoda Fabia виїхав на його смугу проїзної частини та знаходився в цей момент від місця зіткнення на відстані 49,6 м та на відстані 4,6 м від лівого краю проїзної частини по напрямку руху автомобіля Kia Soul є з технічної точки зору неспроможними. Перевірити інші показання водія автомобіля Kia Soul ОСОБА_11 відносно механізму виникнення даної ДТП з технічної точки зору неможливо. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 10.1. ПДР. В ситуації, що склалася, технічна можливість попередити зіткнення з автомобілем Kia Soul для водія автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_7 визначалася виконанням вимог п. 10.1. ПДР для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля Skoda Fabіа ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1. ПДР та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. В даній дорожній обстановці водій автомобіля Kia Soul ОСОБА_11 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.3. ПДР. Вирішити чи є в діях ОСОБА_11 невідповідність вимогам ПДР, що знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, неможливо (т. 1, а. пр. 164-187).

- дані пояснень експерта ОСОБА_15 з приводу проведеної ним експертизи № 4/745 від 7.07.2016 р., в яких він повністю підтвердив висновок експертизи, пояснив які методики ним застосовувались при їх проведенні, яким чином використовувались довжина гальмівного шляху;

- дані пояснень експерта ОСОБА_16 з приводу проведеної ним експертизи № 160/17-23 від 11.04.2017 р. який пояснив чому у п. 4 висновку експерт зробив висновок, що автомобіль Kia Soul перед ударом повертався зі смуги зустрічного руху;

- дані пояснень експерта ОСОБА_17 , який проводив експертизу № 12463/17026 від 29.09.2017 р., який пояснив, що при дослідженні були використані лише ті матеріали, які були надані, експертиза № 4/744 від 27.05.2016 р. у вступній частині не вказано, але вона була використана в ході проведення експертизи. Висновок експерта № 4/745 від 7.07.2016 р. в експертизі не спростовано, оскільки в експертизі вказано, що наступна автотехнічна експертиза буде точніша ніж по фотознімках;

- дані пояснень експерта ОСОБА_18 , який проводив експертизу № 12463/17026 від 29.09.2017 р., який пояснив, що у вихідних даних використовувались дані, які він отримав з матеріалів справи, які були надані, інформація була на СD-R диску. Вихідних даних для проведення експертизи йому було достатньо;

- дані пояснень експерта ОСОБА_19 з приводу проведеної ним експертизи № 4/1367 від 12.01.2017 р., який пояснив, що для проведення вказаної експертизи йому були надані матеріали кримінального провадження, звідки він брав вихідні дані, інформації було достатньо для проведення експертизи. Зокрема, були надані протоколи слідчих експериментів, де вказано, що автомобіль Skoda Fabia виїхав на зустрічну смугу. З слідчого експерименту водія ОСОБА_7 експерт брав вихідні дані, що транспортний засіб Kia Soul виїхав на зустрічну смугу. Окрім показів ОСОБА_7 даних про те, що водій KIA SOUL виїхав на зустрічну смугу, не було. Швидкість була взяла не по гальмівному шляху, а по показах ОСОБА_7 80 км/год. По гальмівному шляху було встановлено мінімальну 65 км/год. Вказав, що після дослідження питань № 1 та № 2 поставлених на вирішення експертизи, щодо спроможності показань, було з`ясовано, що покази ОСОБА_11 неспроможні, то в основу були взяті показання ОСОБА_7 ;

- дані показань свідка ОСОБА_20 про те, що він став свідком даної ДТП. Автомобілі побачив після зіткнення. В той день погода була сонячна. Показав, що був понятим під час проведення слідчих дій;

- дані показань свідка ОСОБА_21 про те, що разом з ОСОБА_22 були понятими, більше нічого не пам`ятає.

Диспозиція ч. 2 ст. 286 КК України встановлює кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 р., при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 - 288, 415 КК України, слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм - бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

При цьому слід враховувати, що за змістом ст. 286 КК України, цей злочин належить до злочинів з матеріальним складом. А тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і перебувають з ними у причинному зв`язку. Тому встановлення причинного зв`язку між діянням, що полягає у порушенні конкретних правил безпеки дорожнього руху і наслідками, що настали, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 286 КК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що після того, як суд всебічно дослідив всі обставини даного кримінального провадження та оцінив кожний зібраний під час досудового розслідування доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів обвинувачення з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що дослідженими в судовому засіданні доказами не доводиться причинно-наслідковий зв`язок між діяннями обвинуваченого та наслідками.

Так, висновки експертів, на які посилалася сторона обвинувачення у обвинувальному акті, спростовуються висновком комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 12463/17026 від 29.09.2017 р., згідно висновків якої, дії водія автомобіля Skoda Fabіа ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1. ПДР та знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. Вирішити чи є в діях ОСОБА_11 невідповідність вимогам ПДР, що знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, неможливо.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що за фактом обставин справи вироком Черкаського райсуду Черкаської обл. у справі № 707/996/18 ОСОБА_7 , який є потерпілим та іншим учасником ДТП, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України по факту даної ДТП.Цей вирок переглядався в апеляційній та касаційній інстанціях та набрав законної сили.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок місцевого суду, що суд критично оцінив висновок експерта № 4/1367 від 12.01.2017 р. щодо порушення ОСОБА_11 ПДР, тому що в його основу покладено показання ОСОБА_7 про виїзд ОСОБА_11 на смугу зустрічного руху, що підтверджується показаннями експерта в судовому засіданні. Проте, в основу висновків експерта були покладені вихідні дані іншого учасника ДТП ОСОБА_7 , які він надав під час проведення слідчого експерименту за його участі. Такі показання іншого учасника ДТП ОСОБА_7 суд оцінив критично, оскільки вважав, що вони були надані ним під час проведення слідчого експерименту з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що також підтверджується вказаним вище вироком, яким його визнано винним в даній ДТП.

З аналогічних підстав суд також критично оцінив, висновок експерта № 4/745 від 7.07.2016 р., згідно якого в первинний контакт вступали передній лівий кут автомобіля Kia Soul та передня частина автомобіля Skoda Fabia на відстані близько 80 см від правого боку автомобіля. Зіткнення автомобіля Skoda Fabia з автомобілем Kia Soul сталося на смузі руху останнього в кінці слідів гальмування автомобіля Skoda Fabia. Крім того, допитаний в судовому засіданні експерт показав, що ним не встановлювався кут під яким відбулось зіткнення автомобілів, таке питання не ставилось слідчим, хоча це питання має принципове значення для встановлення механізму ДТП.

Апеляційний суд вважає такі висновки суду обґрунтованими, тому що вони ґрунтуються на сукупності письмових матеріалах кримінального провадження та погоджується з таким висновком місцевого суду.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов переконливого та обґрунтованого висновку, що достатніх належних та допустимих доказів того, що перед зіткненням саме ОСОБА_11 виїхав на зустрічну смугу руху та відповідно, що саме його діяння перебувають в наслідковому зв`язку з наслідками ДТП, суду не було надано та не встановлено судом під час розгляду справи, як це не було встановлено і під час апеляційного перегляду вироку суду.

В апеляційній скарзі прокурор просив повторно дослідити докази у кримінальному провадженні, то апеляційний суд вважав необхідним частково дослідити письмові докази у цьому кримінальному провадженні, а саме: дані висновку експерта № 4/1367 від 12.01.2017 р. (т. 1, а. пр. 86-91); дані висновку експерта № 160/17-23 від 11.04.2017 р. (т. 1, а. пр. 76-80); дані висновку експерта № 4/746 від 26.05.2016 р. (т. 1, а. пр. 129 - 140); дані висновку експерта № 4/744 від 27.05.2016 р. (т. 1, а. пр. 153-163); дані висновку експерта № 4/745 від 07.07.2016 р. (т. 1, а. пр. 120-128); дані протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 17.06.2016 р. (т. 1, а. пр. 104-110); дані протоколу огляду місця події від 28.04.2016 р. (т. 1, а. пр. 145-152).

Крім того, було задоволене клопотання захисника ОСОБА_10 про дослідження даних висновку комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 12463/17026 від 29.09.2017 р. (т. 1, а. пр. 164-187).

Після перевірки, дослідження та аналізу цих та інших доказів, апеляційний суд вважає правильним висновок місцевого суду про те, що даючи правову оцінку встановленим у кримінальному провадженню обставинам, суд дійшов висновку, що доводи обвинувачення не знайшли свого об`єктивного підтвердження, наведені стороною обвинувачення доводи ґрунтуються на припущеннях, які не відповідають критеріям допустимості і законності, та з урахуванням вимог ст. 62 Конституції України, суд першої інстанції дійшов висновку, що достатніх і належних доказів про вчинення ОСОБА_11 злочину не надано, а усі сумніви стосовно доказування вини необхідно тлумачити на користь обвинуваченого. Інших доказів, які б були прийнятними поза розумним сумнівом, суду не надано.

З урахуванням наданих стороною обвинувачення і стороною захисту і досліджених судом доказів, враховуючи, що можливості для збору додаткових доказів вичерпано, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом і під час судового розгляду не надано переконливих доказів, які отримані законним шляхом, вчинення інкримінованого ОСОБА_11 кримінального правопорушення, тому суд дійшов переконання, що ОСОБА_11 необхідно виправдати на підставі, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, а саме за недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, і з таким висновком погоджується апеляційний суд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, не встановлено достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання, ухвалюється виправдувальний вирок.

Суд апеляційної інстанції цілком погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими та за обставин, коли ОСОБА_11 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав повністю та показав, що 28.04.2016 р. він рухався з м. Кропивницький до м. Києва на своєму автомобілі Kia Soul, з ним в автомобілі перебували його сестра і мати, які сиділи на задньому сидінні. Коли він рухався по об`їзній дорозі біля м. Черкаси, помітив як йому назустріч рухався автомобіль Skoda Fabia, який декілька разів з`їжджав зі своєї смуги руху на зустрічну. Потім даний автомобіль виїхав на його смуху руху і відбулось зіткнення, в результаті якого померла його мати, а вони з сестрою отримали різного ступеня тілесні ушкодження. Будь-яких інших автомобілів перед зіткненням і в момент зіткнення не було, на смугу зустрічного руху він не виїжджав. Проте, належних і допустимих доказів, які б беззаперечно доводили порушення ОСОБА_11 вимог п. п. 10.1., 11.3. ПДР, а саме, що він не впевнившись в безпечності своїх дій, виїхав на смугу зустрічного руху чим створив аварійну обстановку для автомобіля Skoda Fabia під керуванням ОСОБА_7 , який рухався в зустрічному напрямку, чим змусив його привести автомобіль Skoda Fabia в екстрене гальмування та змінити напрямок руху вліво, внаслідок чого відбулось ДТП між вказаними транспортними засобами, судам не було надано, то у даному кримінальному провадженні дійсно належними і допустимими доказами у сукупності та їх взаємозв`язку, не доведено беззаперечно та поза розумним сумнівом, що ОСОБА_11 порушив ПДР та виїхав на смугу зустрічного руху, після чого допустив зіткнення з транспортним засобом, яким керував ОСОБА_7 .

Порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 7, 9, 22, 23, 370 та 374 КПК України, як вказує прокурор в своїй апеляції, апеляційним судом не встановлено, а тому апеляція в цій частині задоволенню не підлягає.

Таким чином, підсумовуючи все вищевказане, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевий суд, дослідивши вказані вище докази, надавши кожному з них оцінку на предмет належності, допустимості, а сукупності зібраних доказів на предмет достатності для підтвердження обвинувачення, дійшов висновку про відсутність достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що висновок місцевого суду достатньо мотивований й ґрунтується на обставинах та доказах, які були належним чином перевірені в судовому засіданні та змістовно наведені у вироку.

Виконуючи завдання кримінального провадження, суд з`ясував, передбачені ст. 91 КПК України, обставини та ретельно перевірив версію сторони обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_11 інкримінованого йому кримінального правопорушення, зіставивши й проаналізувавши наявні у провадженні та отримані в ході його розгляду дані, суд вмотивував своє рішення, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, всупереч посиланням прокурора в його апеляційній скарзі, при оцінці доказів, дотримався вимог ст. ст. 84, 86 та 94 КПК України.

Враховуючи викладене, імперативність приписів ст. 17 КПК України та неспроможність зазначених у апеляційній скарзі доводів прокурора, суд, керуючись ст. 373 КПК України, правомірно ухвалив виправдувальний вирок.

Згідно ст. 20 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК України.

Згідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Згідно ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Відповідно до ст. 243 КПК України, експерт залучається у разі наявності підстав для проведення експертизи за дорученням сторони кримінального провадження. Сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової. Експерт може бути залучений слідчим суддею за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених ст. 244 КПК України.

Приймаючи до уваги ці вимоги процесуального закону та аналізуючи дії сторони захисту, апеляційний суд встановив, що 30.06.2017 р. захисник ОСОБА_10 звернувся до експертної установи з відповідним клопотанням, долучив до заяви світлокопії матеріалів кримінального провадження, а 8.08.2017 р. для експертного огляду був наданий автомобіль Kia Soul, р/номер НОМЕР_1 (т. 1, а. пр. 165-166). Підстав для звернення до слідчого судді з відповідним клопотання не було, тому що досудове слідство було закінчено, справа перебувала на розгляді в суді.

Тобто, чинне кримінальне процесуальне законодавство надає стороні захисту право на залучення експерта за певних обставин і умов та встановлює механізм проведення таких експертиз.

В матеріалах кримінального провадження є запис про те, що відповідно до вимог ст. 70 та ч. 2 ст. 102 КПК України, експерти ОСОБА_18 та ОСОБА_17 попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків та підписи цих експертів, що на думку апеляційного суду, свідчить про належне усвідомлення експертами про необхідність здійснення правдивого висновку, щодо обставин вказаної ДТП за матеріалами провадження (т. 1, а. Пр 167). Прокурор не надав суду першої інстанції відомостей про те, що таке попередження було зроблено не уповноваженою особою.

Експерти ОСОБА_18 та ОСОБА_17 під час допиту місцевим судом були попереджені про кримінальну відповідальність, підтвердили свої висновки.

У клопотанні захисника про проведення комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи були зазначені 5 питань, які були поставлені перед комісією експертів та на які були надані відповіді у висновку, які ґрунтувалися на відповідних вихідних даних.

Апеляційний суд не вбачає підстав для визнання висновку комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 12463/17026 від 29.09.2017 р., який складений та підписаний судовими експертами ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , не належним та не допустимим доказом, не наведені такі підстави і в апеляції прокурора, а тому не підлягають задоволенню.

Таким чином, висновок цієї експертизи спростував версію обвинувачення про порушення водієм ОСОБА_11 вимог п. п. 10.1. та 11.3. ПДР.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, яке полягає у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню, зокрема ч. 2 ст. 286 КК України, до задоволення не підлягають, оскільки у вказаному кримінальному провадженні немає тієї достатньої кількості доказів, які б безумовно доводили вину ОСОБА_11 та які б свідчили про доведеність його вини поза розумним сумнівом у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відтак, зважаючи на імперативність приписів ст. 17 КПК України щодо презумпції невинуватості особи, немає законних підстав для застосування матеріального Закону, зокрема ч. 2 ст. 286 КК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що за відсутності очевидців та безпосередніх свідків ДТП, правової позиції обвинуваченого ОСОБА_11 , який свою вину не визнав, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про критичність висновку експерта № 4/1367 від 12.01.2017 р. щодо порушення ОСОБА_11 ПДР, оскільки в його основу покладено покази ОСОБА_7 про виїзд ОСОБА_11 на смугу зустрічного руху, що підтверджується показаннями експерта в судовому засіданні. Але в основу висновків експерта були покладені вихідні дані з показів ОСОБА_7 , які він надав під час проведення слідчого експерименту за його участі. Такі покази ОСОБА_7 суд оцінив критично та обґрунтував, що вони були надані ним під час проведення слідчого експерименту з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що також підтверджується вказаним вище обвинувальним вироком відносно ОСОБА_7 , яким його визнано винним в даній ДТП.

З аналогічних підстав суд також критично оцінив, висновок експерта № 4/745 від 7.07.2016 р., згідно якого в первинний контакт вступали передній лівий кут автомобіля Kia Soul та передня частина автомобіля Skoda Fabia на відстані близько 80 см від правого боку автомобіля. Зіткнення автомобіля Skoda Fabia з автомобілем Kia Soul сталося на смузі руху останнього в кінці слідів гальмування автомобіля Skoda Fabia. Крім того, допитаний в судовому засіданні експерт показав, що ним не встановлювався кут під яким відбулось зіткнення автомобілів, таке питання не ставилось слідчим у постанові про призначення експертизи.

Таким чином за відсутності очевидців та свідків ДТП, всі інші надані та досліджені в судовому засіданні докази як кожний окремо, так і в їх сукупності, не дозволяють зробити однозначний та беззаперечний висновок «поза розумним сумнівом» про винуватість ОСОБА_11 у порушенні ПДР, що призвело до виникнення ДТП та загибелі потерпілої, а тому суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 17 КПК України та ст. 62 Конституції України витлумачив усі сумніви на користь обвинуваченого, а тому ОСОБА_11 підлягав виправданню за недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, і з таким висновком та такою оцінкою доказів погоджується апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що виправдувальний вирок відносно ОСОБА_11 необхідно скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за цією статтею у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в суді апеляційної інстанції та спростовуються доказами та висновками, які належним чином оцінені місцевим судом із зазначенням причин, чому докази сторони обвинувачення не взяті до уваги.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які є підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що обґрунтовані підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 відсутні.

Керуючись, ст. ст. 373, 404, 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Черкаського райсуду Черкаської обл. від 10.07.2024 р. стосовно ОСОБА_11 залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді