КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/8320/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 вересня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001680 від 08.09.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 201-3 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 вересня 2025 року задоволено клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно.

Накладено арешт у кримінальному провадженні № 0001680 від 08.09.2023 на майно із забороною користування, а саме на такі об`єкти нерухомого та рухомого майна: АДРЕСА_1 . Також, у відповідності до Реєстраційної картки транспортного засобу підозрюваний ОСОБА_9 перереєстрував транспортні засоби на свою дружину, а саме: вантажний автомобіль марки та моделі IVECO 75 E19 д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2025/5202060 від 12.03.2025 належить ОСОБА_7 ; вантажний автомобіль марки та моделі VOLKSWAGEN TOUAREG д.н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , який відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2025/5178448 від 28.02.2025 належить ОСОБА_7 ; вантажний автомобіль марки та моделі VOLKSWAGEN CRAFTER д.н.з. НОМЕР_5 , VIN: НОМЕР_6 , який відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2025/5187193 від 05.03.2025 належить ОСОБА_7 ; вантажний автомобіль марки та моделі IVECO EUROCARGO д.н.з. НОМЕР_7 , VIN: НОМЕР_8 , який відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2025/5187636 від 05.03.2025 належить ОСОБА_7 ; вантажний автомобіль марки та моделі RENAULT MASTER д.н.з. НОМЕР_9 , VIN: НОМЕР_10 , який відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2025/5201778 від 12.03.2025 належить ОСОБА_7 ; автомобіль марки та моделі VOLKSWAGEN GOLF PLUS д.н.з. НОМЕР_11 , VIN: НОМЕР_12 , який належить ОСОБА_7 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що власник арештованого майна ОСОБА_7 не має ніякого відношення до предмету досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, їй не було повідомлено про підозру.

Апелянт наголошує на тому, що майно, на яке накладено арешт оскаржуваною ухвалою, не відповідає критеріям речових доказів згідно зі ст.98 КПК України.

Разом з тим, зазначає, що слідчим суддею накладено арешт на майно, що не належить підозрюваному у кримінальному провадженні, а належить іншій особі, що суперечить вимогам п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, позаяк арешт майна з метою конфіскації майна як виду покарання може бути накладено лише на майно підозрюваного у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки 04.09.2025 року слідчим суддею розглянуто клопотання прокурора без виклику власника майна, натомість, повний текст ухвали слідчого судді апелянт не отримував, а апеляційну скаргу подав до суду 17.10.2025 року, тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження не пропущено.

Прокурор та представник ОСОБА_6 у судове засідання повторно не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомили та клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності осіб, які без поважних причин не прибули у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001680 від 08.09.2023 ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 201-3 КК України.

18.08.2025 ОСОБА_9 у відповідності до ч. 1 ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у завершеному замаху на контрабанду товарів, тобто переміщенні через митний кордон України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю товарів (крім підакцизних товарів та електричної енергії), вчиненій за попередньою змовою групою осіб у значному розмірі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 201-3 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що відповідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, 26.05.2012 за №0 був зареєстрований шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, у власності жінки підозрюваного ОСОБА_9 , ОСОБА_7 знаходяться наступні об`єкти нерухомого майна:

- АДРЕСА_1 .

Також, у відповідності до Реєстраційної картки транспортного засобу підозрюваний ОСОБА_9 перереєстрував транспортні засоби на свою дружину, а саме:

- вантажний автомобіль марки та моделі IVECO 75 E19 д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2025/5202060 від 12.03.2025 належить ОСОБА_7 ;

- вантажний автомобіль марки та моделі VOLKSWAGEN TOUAREG д.н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , який відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2025/5178448 від 28.02.2025 належить ОСОБА_7 ;

- вантажний автомобіль марки та моделі VOLKSWAGEN CRAFTER д.н.з. НОМЕР_5 , VIN: НОМЕР_6 , який відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2025/5187193 від 05.03.2025 належить ОСОБА_7 ;

- вантажний автомобіль марки та моделі IVECO EUROCARGO д.н.з. НОМЕР_7 , VIN: НОМЕР_8 , який відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2025/5187636 від 05.03.2025 належить ОСОБА_7 ;

- вантажний автомобіль марки та моделі RENAULT MASTER д.н.з. НОМЕР_9 , VIN: НОМЕР_10 , який відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2025/5201778 від 12.03.2025 належить ОСОБА_7 ;

- автомобіль марки та моделі VOLKSWAGEN GOLF PLUS д.н.з. НОМЕР_11 , VIN: НОМЕР_12 , який належить ОСОБА_7 .

01.09.2025 прокурор третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 подав до суду клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001680 від 08.09.2023.

04.09.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва накладено арешт на майно, із забороною користування, на такі об`єкти нерухомого та рухомого майна:

АДРЕСА_1.

вантажний автомобіль марки та моделі IVECO 75 E19 д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2025/5202060 від 12.03.2025 належить ОСОБА_7 ;

вантажний автомобіль марки та моделі VOLKSWAGEN TOUAREG д.н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , який відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2025/5178448 від 28.02.2025 належить ОСОБА_7 ;

вантажний автомобіль марки та моделі VOLKSWAGEN CRAFTER д.н.з. НОМЕР_5 , VIN: НОМЕР_6 , який відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2025/5187193 від 05.03.2025 належить ОСОБА_7 ;

вантажний автомобіль марки та моделі IVECO EUROCARGO д.н.з. НОМЕР_7 , VIN: НОМЕР_8 , який відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2025/5187636 від 05.03.2025 належить ОСОБА_7 ;

вантажний автомобіль марки та моделі RENAULT MASTER д.н.з. НОМЕР_9 , VIN: НОМЕР_10 , який відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2025/5201778 від 12.03.2025 належить ОСОБА_7 ;

автомобіль марки та моделі VOLKSWAGEN GOLF PLUS д.н.з. НОМЕР_11 , VIN: НОМЕР_12 , який належить ОСОБА_7 .

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками слідчого судді, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

На переконання колегія суддів, слідчий суддя вказаних вимог закону дотримався не в повній мірі.

Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя виходив з того, що прокурором доведено наявність правових підстав для накладення арешту з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного та недопущення його відчуження.

Однак, слідчий суддя не врахував, що з наданих прокурором матеріалів вбачається, що вищевказане майно не належить підозрюваному ОСОБА_9 , а відтак, накладення арешту з метою подальшої конфіскації на майно третьої особи, яка не є підозрюваною особою у даному кримінальному провадженні є необґрунтованим.

Так, з матеріалів наданих суду вбачається, що станом на момент розгляду клопотання ОСОБА_7 була власником нерухомого та рухомого майна на підставі договорів дарування, а відтак, висновок слідчого суддів про накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки воно належить підозрюваному на праві спільної сумісної власності подружжя є безпідставним, позаяк матеріали судового провадження не містять належного підтвердження таких даних та суперечать матеріалам, доданим до клопотання про арешт майна.

Крім цього, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності, завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для власника майна.

З огляду на вищевказане, відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів доходить висновку про скасування ухвалу слідчого судді, з постановленням нової ухвали.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, ОСОБА_9 , маючи у власності 8 вантажних автомобілів, 4 з них задіяв для переміщення «суміші» через державний кордон України, декларуючи вищевказані «суміші», як суміш, виготовлену на основі цементу (клей для плитки та каменю), використовував у незаконній діяльності транспортні засоби, які перебувають у власності ОСОБА_7 , а саме: вантажний автомобіль марки та моделі IVECO 75 E19 д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; вантажний автомобіль марки та моделі VOLKSWAGEN CRAFTER д.н.з. НОМЕР_5 , VIN: НОМЕР_6 ; вантажний автомобіль марки та моделі IVECO EUROCARGO д.н.з. НОМЕР_7 , VIN: НОМЕР_8 ; вантажний автомобіль марки та моделі RENAULT MASTER д.н.з. НОМЕР_9 , VIN: НОМЕР_10 .

Так, постановою слідчого від 20.08.2025 вищевказані вантажні автомобілі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. (а.с.100-105 т.2)

Як встановлено під час апеляційного розгляду, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, прокурором доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, що не призведе до порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

З огляду на вищевказані обставини, колегія суддів доходить висновку про наявність даних, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо вилученого майна, а тому, доходить висновку про задоволення клопотання прокурора в цій частині та накладення арешту на вищевказане майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах власника майна чи інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, у кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна, може призвести до його приховування, пошкодження, знищення чи відчуження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Разом з тим, як встановлено під час апеляційного розгляду, прокурор до клопотання про арешт майна не надав достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження того, що нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 ; а також вантажний автомобіль марки та моделі VOLKSWAGEN TOUAREG д.н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , який відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2025/5178448 від 28.02.2025 належить ОСОБА_7 ; автомобіль марки та моделі VOLKSWAGEN GOLF PLUS д.н.з. НОМЕР_11 , VIN: НОМЕР_12 , який належить ОСОБА_7 , відповідають критеріям, зазначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, є предметом та доказом розслідуваного кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що хоча прокурором додано до клопотання постанову про визнання вказаного майна речовими доказами, однак таке визнання їх речовими доказами у кримінальному провадженні носить лише формальний характер.

На переконання колегії суддів, вказане майно, на яке прокурор просив накласти арешт, не може відповідати критеріям речових доказів в ході досудового розслідування щодо здійснення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 201-3 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, яке саме доказове значення може мати вказане нерухоме та рухоме майно у даному кримінальному провадженні і яким чином його ймовірне відчуження зможе запобігти встановленню об`єктивної істини щодо обставин, які встановлюються.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що будь-які дані, що вищезазначене майно було об`єктом вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або набуті його власником кримінально протиправним шляхом, в матеріалах провадження відсутні.

Таким чином, позаяк правових підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, для арешту майна органом досудового розслідування не доведено, колегія суддів доходить висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що майно не належить підозрюваному у кримінальному провадженні, а належить іншій особі, враховані колегією суддів, однак самі по собі не можуть бути підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, з огляду на наступне.

Колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна, та на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, і відповідно до частини 3 вказаної статті накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 того ж Кодексу.

Доводи представника апелянта про те, що транспортні засоби не мають ніякого відношення до предмету досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні оцінюються колегією суддів критично, оскільки не спростовують висновків про наявність підстав для арешту вищевказаних вантажний автомобіль, які містять ознаки речових доказів, позаяк незастосування арешту даного майна, може призвести до його приховування, пошкодження, знищення чи відчуження.

Вказані доводи апелянта підлягають перевірці та оцінці в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та розгляду справи в суді по суті.

На підставі вищевикладеного, з огляду на однобічність, неповноту і необ`єктивність судового розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала слідчого судді - скасуванню, як незаконна та необґрунтована, з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001680 від 08.09.2023.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 вересня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001680 від 08.09.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 201-3 КК України - задовольнити частково.

Накласти арешт, із забороною користування, на рухоме майно третіх осіб, а саме:

- вантажний автомобіль марки та моделі IVECO 75 E19 д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2025/5202060 від 12.03.2025 належить ОСОБА_7 ;

- вантажний автомобіль марки та моделі VOLKSWAGEN CRAFTER д.н.з. НОМЕР_5 , VIN: НОМЕР_6 , який відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2025/5187193 від 05.03.2025 належить ОСОБА_7 ;

- вантажний автомобіль марки та моделі IVECO EUROCARGO д.н.з. НОМЕР_7 , VIN: НОМЕР_8 , який відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2025/5187636 від 05.03.2025 належить ОСОБА_7 ;

- вантажний автомобіль марки та моделі RENAULT MASTER д.н.з. НОМЕР_9 , VIN: НОМЕР_10 , який відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2025/5201778 від 12.03.2025 належить ОСОБА_7 ;

В іншій частині клопотання про арешт майна, а саме:

- АДРЕСА_1 ;

- вантажний автомобіль марки та моделі VOLKSWAGEN TOUAREG д.н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , який відповідно до договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2025/5178448 від 28.02.2025 належить ОСОБА_7 ;

- автомобіль марки та моделі VOLKSWAGEN GOLF PLUS д.н.з. НОМЕР_11 , VIN: НОМЕР_12 , який належить ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3 ____________ ОСОБА_4____________