УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 542/757/25

провадження № 51 - 4933 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 липня 2025 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером № 0000053 від 08 березня 2025 року, щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попове Новосанжарського району Полтавської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 121 ч. 1, ст. 125 ч. 2, ст. 126-1 КК України.

Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 липня 2025 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 121 ч. 1, ст. 125 ч. 2, ст. 126-1, ст. 70 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 визначено рахувати з часу звернення вироку до виконання.

ОСОБА_4 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 12 березня 2025 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_4 процесуальні витрати, скасовано арешт на майно та вирішено питання з речовими доказами.

Вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_4 в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» умисно вчинив фізичне насильство по відношенню до ОСОБА_6 , з якою він спільно проживає однією сім`єю, але не перебуває у шлюбі із нею, тобто вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством.

Так, ОСОБА_4 07 березня 2025 року близько 18 години за місцем свого проживання, у будинку своєї співмешканки - ОСОБА_6 , розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , де разом із останньою та її матір`ю ОСОБА_7 , де під час розпивання спиртних напоїв в ході сварки ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно наніс лезом ножа два тичкові удари в область грудної клітини ОСОБА_6 , чим спричинив тілесні ушкодження, які відносяться в сукупності до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент нанесення.

Також ОСОБА_4 в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» умисно вчинив фізичне насильство по відношенню до ОСОБА_7 , з якою спільно проживає та яка є матір`ю ОСОБА_6 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством. Так, цього ж дня ОСОБА_4 , перебуваючи за вказаною вище адресою, на ґрунті попереднього конфлікту наніс ОСОБА_7 один удар руків`ям ножа в область живота, а потім наніс лезом ножа один тичковий удар в область правого стегна, чим спричинив їй легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ОСОБА_4 , перебуваючи за вказаною вище адресою, у період з грудня 2024 року по березень 2025 року систематично вчиняв відносно ОСОБА_6 дії психологічного насильства, що виразилися у словесних образах нецензурною лайкою, та дії фізичного насильства, що виразилися у нанесенні тілесних ушкоджень.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 рокуапеляційні скарги захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості, просить скасувати судові рішення та звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України і встановити іспитовий строк тривалістю 3 роки. Зазначає, що місцевий суд належним чином не врахував дані про особу засудженого ОСОБА_4 , конкретних обставин справи, які стали причиною вчинення ним кримінального правопорушення, а також низку пом`якшуючих обставин, а саме: позитивні характеристики мешканців села та сусідів, відсутність судимості в силу ст. 89 КК України, сильне душевне хвилювання, аморальну поведінку потерпілої, психічний стан ОСОБА_4 , а також те, що потерпіла примирилась із ним, що свідчать про можливість його перевиховання без ізоляції від суспільства.

Вважає, що ці обставини є підставами для звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, чого не зробив місцевий суд, а апеляційний суд не звернув уваги на вказані порушення, залишивши без зміни вирок місцевого суду.

Мотиви Суду

Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до касаційної скарги копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо

з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень і проступку та правильність кваліфікації його дій за ст. 121 ч. 1, ст. 125 ч. 2, ст. 126-1 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє

для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу винного та обставини справи,

що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами,

та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості

й достатності обраного покарання тощо.

Статтею 75 ч. 1 КК України передбачено, що суд, крім випадків засудження

за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи,

дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання

з випробуванням.

При цьому згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги

при призначенні покарання.

Санкція ст. 121 ч. 1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на

строк від п`яти до восьми років і це кримінальне правопорушення є тяжким злочином. Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, є нетяжким злочином, а кримінальне правопорушення, передбачене ст. 125 ч. 2 КК України, є кримінальним проступком.

З вироку Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 липня 2025 року щодо ОСОБА_4 убачається, щосудовий розгляд відбувався за правилами ст. 349 ч. 3 КПК України, оскільки фактичні обставини ніхто з учасників судового розгляду не оспорював, при цьому суд виконав вимоги передбачені цією статтею.

З вироку також убачається, що суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 врахував тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, конкретні обставини їх вчинення та відомості про його особу.

Місцевий суд урахував дані про особу ОСОБА_4 , який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, стан здоров`я, те, що на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2012 року.

Відповідно до акту судово-психіатричної експертизи № 270 від 17 квітня 2025 року ОСОБА_4 на час вчинення кримінальних правопорушень та на час її проведення будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждав, не перебував в стані тимчасового розладу психічної діяльності і за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Також суд першої інстанції зазначив, що на даний час застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 не потребує, однак у зв`язку з наявним в нього синдромом залежності внаслідок вживання алкоголю потребує лікування.

Обставини, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, а обставинами, що згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання, місцевим судом визнано: вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах; вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку; вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, місцевим судом враховано думку потерпілої ОСОБА_6 , яка не має претензій до ОСОБА_4 та просила його суворо не карати.

Також за висновком органу пробації ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінений як високий, а ризик небезпеки для суспільства дуже високий, при цьому його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства. Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобіганню вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Таким чином, суд першої інстанції врахував загальні засади призначення покарання, всі встановлені обставини по справі в їх сукупності, ставлення особи до наслідків своїх дій, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, висновок органу пробації та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання в мінімальних межах, передбачених санкцією ст. 121 ч. 1 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років, а також за ст. 125 ч. 2 КК України за вчинення кримінального проступку призначив покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки та за ст. 126-1 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки і таке своє рішення належним чином мотивував. Остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень суд призначив на підставі ст. 70 ч. 1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 років, що є мінімальним строком покарання санкції найтяжчого вчиненого ОСОБА_4 злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України.

Підстав для застосування до обвинуваченого положень статті 75 КК України

та звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням судом першої інстанції не встановлено, оскільки суд, виходячи з встановлених обставин, вказав, що ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння ножем заподіяв двом потерпілим, з якими перебуває в сімейних відносинах, тілесні ушкодження і такі обставини свідчать про значну підвищену суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень та про високий ступінь його суспільної небезпечності.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України.

Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження в межах апеляційних скарг захисника ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_6 , належним чином перевірив викладені в них доводи щодо звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання та встановлення йому іспитового строку для виправлення, які аналогічні доводам касаційної скарги захисника, визнав їх безпідставними та мотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими, а саме заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень ножем, що свідчить про високий ступінь суспільної небезпечності ОСОБА_4 і погодився з висновком суду першої інстанції, вказавши, що призначене йому покарання у виді позбавлення волі є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Також апеляційний суд вказав, що наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , та відомості про його особу в цьому випадку не є такими, що свідчили б про можливість виправлення його без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням. Врахував апеляційний суд і примирення потерпілої ОСОБА_6 з ОСОБА_4 , при цьому вказав, що на правильність вироку місцевого суду це не вплинуло.

Врахувавши такі обставини, апеляційний суд підстав для застосування при призначенні ОСОБА_4 покарання статті 75 КК України також не встановив.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 370, 419 КПК України

є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Покарання, призначене місцевим судом ОСОБА_4 і залишене без зміни судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Підстав для застосування ст. 75 КК України за доводами касаційної скарги захисника та матеріалами провадження колегія суддів не вбачає.

Враховуючи зазначене, з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення і зміни судових рішень немає, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України.

Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Відмовити захиснику засудженого ОСОБА_4 - адвокату ОСОБА_5

у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 липня 2025 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3