Справа № 608/1940/25
УХВАЛА

іменем України

17 вересня 2025 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд

Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Міністерства юстиції України ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Словацької Республіки стосовно засудженого громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідність із законодавством України,

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2025 року до Теребовлянського районного суду Тернопільської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Міського суду в м. Кошице Словацька Республіка від 08.12.2023, з врахуванням вироку Обласного суду міста Кошице Словацької Республіка від 22.02.2024 стосовно засудженого громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідність із законодавством України.

Вказане клопотання Міністерство юстиції України обґрунтовує тим, 04 серпня 2025 року наказом Міністерства юстиції України № 2113/5 прийнято рішення про прийняття ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засудженого в Словацькій Республіці, для подальшого відбування покарання в Україні, відповідно до статті 605, 606, 609-611 Кримінального процесуального кодексу України, статті 2, 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, пунктів 6-9, 12-14 Розділу ХІ Інструкції про порядок здійснення міжнародного співробітництва з питань взаємної правової допомоги, видачі правопорушників (екстрадиції), передачі (прийняття) засуджених осіб, виконання вироків та інших питань міжнародного судового співробітництва у кримінальному провадженні під час судового провадження, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 19 серпня 2019 року № 2599/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 22 серпня 2019 року за N? 956/33927 (далі - Інструкція) (із змінами), та у зв`язку з запитом Міністерства юстиції Словацької Республіки від 03.09.2024 за № S-MSSR-5293/2024/83/К10/ZG, з доповненнями від 14.07.2025.

ОСОБА_5 є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується листом ДМС України від 12.11.2024 № 6.5-13070/6-24.

ОСОБА_5 засуджено вироком Міського суду міста Кошице Словацької Республіки від 08.12.2023, з урахуванням вироку Обласного суду міста Кошице Словацької Республіки від

22.02.2024, до покарання у виді позбавлення волі строком на 56 місяців та депортацію з території Словацької Республіки строком на 10 років.

ОСОБА_5 відповідно до постанови Міського суду міста Кошице Словацької Республіки від 13.03.2024 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 22.02.2023 по 22.02.2024; кінець відбування покарання - 22.10.2027.

ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочину, передбаченого пунктом а) частини другої, пунктом «d» частини третьої статті 355 та пунктом «j» статті 138 (незаконне переправлення осіб через державний кордон) КК Словаччини, що також є кримінально караним діянням відповідно статті 332 КК України.

Відповідно до заяви засудженого ОСОБА_5 від 02.04.2024 він висловив бажання бути переданим в Україну для подальшого відбування покарання.

Відповідно до вимог частини третьої статті 609 КПК України Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території У країни звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.

Відповідно до пункту 18 Розділу ХІІ Інструкції на підставі рішення про надання згоди на прийняття засудженого, клопотання про приведення покарання, призначеного вироком іноземного суду засудженій особі, у відповідність до законодавства України подається до суду України за місцезнаходженням Мін?юсту, якщо останнє місце проживання засудженого в Україні невідоме, або міжрегіональним управлінням з урахуванням територіальної підсудності до компетентного місцевого суду України, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться останнє відоме місце проживання засудженої особи.

При визначенні строку покарання, який підлягатиме відбуванню у разі передачі ОСОБА_5 в Україну, просимо суд враховувати вимоги частини першої статті 10 та частини першої статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року щодо максимального врахування покарання, визначеного вироком Міського суду міста Кошице Словацької Республіки від 08.12.2023, з урахуванням вироку Обласного суду міста Кошице Словацької Республіки від 22.02.2024 та постанови Міського суду міста Кошице Словацької Республіки від 13.03.2024, з метою створення належних підстав для реалізації засудженим ОСОБА_5 права бути переданим в Україну як державу свого громадянства для подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні представник Міністерства юстиції України клопотання підтримала, просила таке задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні підтримала подане Міністерством юстиції України клопотання та вважала за можливе таке задовольнити.

Заслухавши представника Міністерства юстиції України, думку прокурора, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, суд дійшов висновків про задоволення клопотання, зважаючи на таке.

Згідно ч. 1 ст. 7 Кримінального кодексу України (надалі КК України) громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно д ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 25 травня 1970 року, які ратифіковані Україною 22 вересня 1995 року та 26 вересня 2002 року відповідно.

Згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

В пункті b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.

Згідно із п. п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.

В статті 606 КПК України визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.

Як убачається з клопотання та додатків до нього, вироком Міського суду в м. Кошице Словацька Республіка від 08.12.2023, який набрав законної сили 22.02.2024, з врахуванням вироку Обласного суду міста Кошице Словацької Республіка від 22.02.2024, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буданів, Теребовлянського району Тернопільської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, засуджено за вчинення злочину, відповідно до частини 3 статті 355 Кримінального кодексу, частини 2, частини 3 статті 38 Кримінального кодексу, літер l), n) статті 36 Кримінального кодексу та літери d) частини 2, частини 4 статті 39 Кримінального кодексу на безумовне покарання позбавлення волі на 4 (чотири) роки та 8 (вісім) місяців привести у відповідність до чинного законодавства України.

Згідно листа ДМС України від 12.11.2024 № 6.5-13070/6-24 громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Строк відбування покарання розпочав рахуватися з 22.02.2023, отже, на час розгляду клопотання судом засудженому залишилось відбувати покарання до 22.10.2027, тобто більше шести місяців.

Відповідно до заяви засудженого ОСОБА_5 до Міністерства юстиції України, подана ним 02.04.2024, в якій міститься його прохання передати його зі Словаччини в Україну для подальшого відбування покарання в Україні.

З матеріалів клопотання убачається, держава ухвалення вироку Словацька Республіка і держава виконання вироку держава Україна надають згоду на передачу засудженого, що підтверджується наказом Міністерства юстиції України від 04 серпня 2025 року № 2113/5, згідно з яким прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком Словацького суду громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для подальшого відбування покарання, призначеного вироком Міського суду в м. Кошице Словацька Республіка від 08.12.2023, який набрав законної сили 22.02.2024, з врахуванням вироку Обласного суду міста Кошице Словацької Республіка від 22.02.2024.

Також в матеріалах подання відсутні відомості про наявність у ОСОБА_5 про наявність невідшкодованої ним майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та процесуальних витрат.

Як убачається, вироком Міського суду в м. Кошице Словацька Республіка від 08.12.2023, який набрав законної сили 22.02.2024, з врахуванням вироку Обласного суду міста Кошице Словацької Республіка від 22.02.2024, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буданів, Теребовлянського району Тернопільської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, визнано винним у тому, що 22.02.2023 року, приблизно о 13.00 годині, з метою отримання для себе фінансової вигоди у сумі 800,00 Євро, допомагав протизаконно перетнути територію Словацької Республіки п`ятьом громадянам Сирійської Арабської Республіки, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які не є громадянами Словаччини і не мають на території Словацької Республіки постійного місця проживання, і це таким чином, що після перетину цими особами в точно невстановлений день в місяці лютому 2023 року сербсько-угорського кордону поза контрольно-пропускним пунктом, цих осіб у досі не встановленому місці на території Угоршини посадив у легковий автомобіль марки Мазда 6 з польським реєстраційним номером НОМЕР_1 з номером кузова (VIN): НОМЕР_2 , зареєстрований в Польщі, сріблястого кольору, з метою їх перевезення через територію Словаччини в держави Європейського Союзу, причому вказаний транспортний засіб, водієм якого був обвинувачений ОСОБА_10 , був 22.02.2023, приблизно о 13.00 годині, на заправці OMV на вул. Ослободітельов в м. Кошице-Барца перевірений патрулем Відділення Митної поліції Корпусу поліції м. Кошице, та було встановлено, що йдеться про іноземних громадян без документів, які не змогли достовірно підтвердити свою особу, на підставі чого було обвинуваченого ОСОБА_11 о 13.00 годині затримано, і таким чином, за винагороду загальною сумою 800,00 Євро за п`ятьох громадян Сирійської Арабської Республіки, які не є громадянами Словацької Республіки або особами, які постійно проживають на території Словацької Республіки, допомагав в їх перетині території Словацької Республіки.

Аналіз наведених законодавчих положень Кримінального кодексу Словацької Республіки дає підстави для висновку, що за умови вчинення аналогічного кримінального правопорушення на території України дії засудженого підлягають кваліфікації за ч. 3 ст. 332 КК України, санкцією якої за цей злочин визначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Аналіз наведених вимог закону свідчить про необхідність призначення ОСОБА_5 за покарання ч. 3 ст. 332 КК України у вигляді позбавленні волі із дотриманням тривалості покарання, призначеного вироком Міського суду в м. Кошице Словацька Республіка від 08.12.2023, з врахуванням вироку Обласного суду міста Кошице Словацької Республіка від 22.02.2024, а саме у виді 4 років 8 місяців позбавлення волі.

Згідно з ч. 5 ст. 610 КПК України відповідно до клопотання Міністерства юстиції України суд може також розглянути питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави. Невиконане додаткове покарання, призначене вироком суду іноземної держави, підлягає виконанню, якщо таке покарання за вчинення цього кримінального правопорушення передбачено законом України. Воно виконується в межах і в порядку, передбачених законодавством України.

Зважаючи на те, що Міністерством юстиції України питання про виконання додаткового покарання у виді конфіскації майна не порушується, суд дійшов висновку, про те, що додаткове покарання у виді конфіскації майна, призначене ОСОБА_5 згідно з вироком Міського суду в м. Кошице Словацька Республіка від 08.12.2023, з врахуванням вироку Обласного суду міста Кошице Словацької Республіка від 22.02.2024, на території України не підлягає виконанню.

Також суд констатує про відсутність підстав для призначення ОСОБА_5 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 332 КК України, у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, оскільки таке як додаткове покарання вироком іноземної держави не призначалось, до того ж вказане питання у клопотанні Міністерства юстиції України не порушується.

Керуючись ст. 7 КК України, ст. ст. 9, 10, 11, 12 Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та Додаткового проколу до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, ст. ст. 606 610 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Міського суду в м. Кошице Словацької Республіка від 08.12.2023 № 47Т/42/2023, з врахуванням вироку Обласного суду міста Кошице Словацької Республіка від 22.02.2024 № 7То/9/2024 задовольнити.

Вирок Міського суду в м. Кошице Словацька Республіка від 08.12.2023, який набрав законної сили 22.02.2024, з врахуванням вироку Обласного суду міста Кошице Словацької Республіка від 22.02.2024, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буданів, Теребовлянського району Тернопільської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, засуджено за вчинення злочину, відповідно до частини 3 статті 355 Кримінального кодексу, частини 2, частини 3 статті 38 Кримінального кодексу, літер l), n) статті 36 Кримінального кодексу та літери d) частини 2, частини 4 статті 39 Кримінального кодексу на безумовне покарання позбавлення волі на 4 (чотири) роки та 8 (вісім) місяців привести у відповідність до чинного законодавства України.

Визначити, що громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Буданів, Теребовлянського району Тернопільської області, мешканець АДРЕСА_1 , продовжуючи відбування покарання на території України, повинен відбувати покарання за злочин, передбачений ч. 3 ст. 332 КК України, у виді 4 (чотирьох) років та 8 (восьми) місяців без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк попереднього ув`язнення з 22.02.2023 року по 22.02.2024 року, згідно постанови Міського суду в м. Кошице від 13.03.2024 року Словацька Республіка від 08.12.2023 № 47Т/42/2023 у строк покарання.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з 22.02.2023.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу, не було подано. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде складено та проголошено 22.09.2025 о 11 год. 00 хв.

Головуючий ОСОБА_1