Провадження №11-сс/801/841/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора

у режимі відеоконференції ОСОБА_5 ,

захисника

у режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

підозрюваного

у режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2025, якою задоволено клопотання слідчого та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000239, внесеного до ЄРДР від 18.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області віл 02.10.2025 до підозрюваного ОСОБА_7 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначеного розміру застави, в кримінальному провадженні № 0000239, внесеного до ЄРДР від 18.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивує тим, що наведені слідчим у клопотанні факти знайшли своє підтвердження у зібраних доказах. Сукупність цих даних свідчить про обґрунтованість підозри та існування ризиків, передбачених законом. За таких обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу не відповідало б тяжкості інкримінованого злочину та суперечило б завданню кримінального провадження щодо забезпечення дієвості процесу.

Так, не погодившись із даною ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області віл 02.10.2025, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 менш суворий запобіжний захід, аніж тримання під вартою.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала слідчого судді постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону та без належного врахування практики Європейського суду з прав людини.

Захисник зазначає, що наявна в матеріалах кримінального провадження підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, не є достатньою підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу. Слідчий суддя не встановив існування жодного з ризиків, передбачених п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які б обґрунтовували необхідність тримання під вартою.

У скарзі наголошується, що згідно з практикою ЄСПЛ («Харченко проти України», «Єлоєв проти України», «Доронін проти України», «Мірошниченко проти України»), тримання особи під вартою може бути виправданим лише за наявності конкретного суспільного інтересу, який переважає принцип поваги до свободи особистості. Суд має навести конкретні та достатні підстави, що виправдовують подальше позбавлення волі, а не обмежуватись формальним посиланням на тяжкість інкримінованого злочину.

Захисник вказує, що суд першої інстанції не врахував особу підозрюваного ОСОБА_7 , який має міцні соціальні зв`язки, утримує малолітню дитину та цивільну дружину, раніше не судимий, на обліку в психіатра чи нарколога не перебуває, визнав свою вину і щиро розкаюється, висловив бажання повернутися до проходження військової служби. Такі характеристики свідчать про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі також зазначено, що прокурор не довів наявності жодних об`єктивних фактів, які б підтверджували намір підозрюваного переховуватись від слідства, впливати на свідків, знищити докази або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Тому тримання під вартою є надмірним та не відповідає вимогам необхідності і пропорційності.

Колегія суддів, вислухавши думку захисника ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 , які просили апеляційну скаргу задовільнити, скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області віл 02.10.2025, позицію прокурора, який заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, прийшла до висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , слід задовільнити частково, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2025 частково відповідає.

Оскільки кожна кримінальна справа має унікальні фактичні обставини, суд не має права діяти за шаблоном чи формально, а зобов`язаний ухвалювати рішення, які є персоніфікованими, із врахуванням індивідуальних особливостей справи, конкретного підозрюваного та специфіки доводів сторін у межах відповідного провадження.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів судової справи було встановлено, що слідчим проводиться досудове розслідування кримінального провадження № № 0000239, внесеного до ЄРДР 18.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у ході розслідування якого виникла необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З матеріалів судової справи встановлено, що ОСОБА_7 призваний на військову службу 18.04.2022 ІНФОРМАЦІЯ_1 за призовом під час мобілізації.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 22 від 18.04.2023, солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_7 призначено на посаду старшого стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Положення п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено, що початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу під час мобілізації, на особливий період, є день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з вимог п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

17.03.2014 ОСОБА_8 Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та після його затвердження 17.03.2014 Верховною Радою України цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період.

У зв`язку з військовою агресією рф проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, згідно з п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Законом України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб та у подальшому строк воєнного стану неодноразово продовжений та триває по теперішній час.

Солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно й чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки й додержуватись вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, виконувати розпорядок дня військової частини, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), а також у разі потреби відлучитись питати дозволу у командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Згідно з ст. ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. ст. 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України наказом командира військової частини НОМЕР_2 розпорядок дня військової частини, в якому визначено, що о 09 год. 00 хв. проводиться шикування особового складу та о 18 год. 00. хв. завершується робочий день.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України військовослужбовець військової служби призваний по мобілізації, військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №315 від 29.12.2022 солдата ОСОБА_7 направлено на стаціонарне лікування до Вінницької обласної клінічної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради, за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 109.

У подальшому, 30.12.2022 солдат ОСОБА_7 на стаціонарне лікування до Вінницької обласної клінічної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради не прибув, про місце свого знаходження та обставини відмови від лікування нікому з керівництву частини не повідомляв.

З урахування викладеного, солдат ОСОБА_7 був зобов`язаний у випадку відсутності необхідності у лікуванні прибути до місця розташування військової частини НОМЕР_1 , для проходження подальшої військової служби не прибув.

Водночас, 30.12.2022 у військовослужбовця військової служби призваного по мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_7 , виник злочинний умисел тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, шляхом нез`явлення без поважних причин як до лікувального закладу так і до військової частини НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_7 в порушення вищевказаних нормативно - правових актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, діючи умисно, з метою ухилення від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, з 30.12.2022 був відсутній на лікуванні та не з`явився вчасно без поважних причин з лікувального закладу - Вінницької обласної клінічної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради на службу, до розташування військової частини НОМЕР_1 та ухилявся від проходження військової служби, перебуваючи в різних місцях і тому числі і за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , по 14.05.2025 коли був затриманий працівниками правоохоронного органу за вчинення кримінального правопорушення, чим фактично припинив вчинення кримінального правопорушення.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_7 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами вказаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби не повідомляв, та проводив час на власний розсуд.

ОСОБА_7 01.10.2025 повідомлено про підозру у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишені військової частини, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану.

Підозра ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України обґрунтовується наступними доказами:

?повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення;

?актом службового розслідування проведеного у військовій частині НОМЕР_3 з додатками;

?поясненнями ОСОБА_9 і ОСОБА_10 ;

?іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

При цьому, жодного разу військовослужбовець ОСОБА_7 до органу досудового розслідування не з`явився та про причини неповернення на військову службу не пояснив.

Суд апеляційної інстанції погоджується, що на даний час в органу досудового розслідування наявні підстави у застосуванні стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики, визначені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку та надасть можливість уникнути підозрюваному кримінальної відповідальності, шляхом переховування від органу досудового розслідування та суду.

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, суд першої інстанції вірно прийняв до уваги, що:

?наявні докази вчинення підозрюваним ОСОБА_7 тяжкого кримінального правопорушення, є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку;

? у разі визнання винуватим, ОСОБА_7 загрожує покарання за тяжкий злочин вчинений в умовах воєнного стану у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років;

?вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування;

?раніше ОСОБА_7 не притягувався до кримінальної відповідальності.

Без застосування найсуворішого запобіжного заходу ОСОБА_7 може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

А тому, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької вірно обрав підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 , може мати необхідні та достатні знання, що стосуються проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, тактикою проведення слідчих дій, може перешкоджати встановленню істини у провадженні, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які є свідками, надавати цим особам поради з врахуванням відомих йому обставин кримінального провадження, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі алібі щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню.

Оскільки, у даному кримінальному провадженні наявні свідки, показання яких мають суттєве значення для встановлення фактичних обставин справи та прийняття законного рішення, то колегія суддів приходить до висновку, що підозрюваний може впливати на них для того, щоб останні змінили свої покази.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризику незаконного впливу на свідків, потерпілих чи інших учасників кримінального провадження.

При цьому положення ст. 23 КПК України закріплюють принцип безпосередності дослідження доказів у суді, згідно з яким показання свідків повинні бути отримані судом у відкритому судовому засіданні.

Саме тому збереження їхньої процесуальної незалежності та вільного волевиявлення під час допиту є необхідною гарантією дотримання прав сторін та засад справедливого судового розгляду.

З огляду на процесуальний статус зазначених осіб та тяжкість інкримінованого підозрюваному злочину, суд вважає обґрунтованим існування ризику незаконного впливу на свідків, який має бути врахований при визначенні запобіжного заходу та умов його застосування.

Апеляційний суд також бере до уваги, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини або місця служби в умовах воєнного стану, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Санкція зазначеної статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявний ризик того, що, усвідомлюючи суворість можливого покарання, підозрюваний може умисно ухилятися від органів досудового розслідування та суду.

Суворість санкції є одним із чинників, що обґрунтовує побоювання ухилення, і повинна оцінюватися судом у сукупності з іншими обставинами справи.

Водночас саме те, що злочин віднесений до категорії тяжких, вимагає від суду пошуку балансу між інтересами правосуддя та правами людини: з одного боку врахування високих ризиків, притаманних такій категорії злочинів, а з іншого обов`язку забезпечити пропорційність запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїй усталеній практиці визнає, що ризик втечі особи є допустимою та достатньою підставою для обрання тримання під вартою відповідно до п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У цьому контексті визначення застави як альтернативного заходу дозволяє досягти належної рівноваги, оскільки гарантує виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і водночас не створює надмірного втручання у його право на свободу

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні грошових коштів у дохід держави з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Застава виступає майновою гарантією належної процесуальної поведінки особи та альтернативою триманню під вартою у випадках, коли її застосування є достатнім для запобігання ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

Колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_7 є громадянином України, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на військовій службі, має на утриманні малолітню дитину, а також не доведено наявність у нього наміру виїхати за межі України,

У зв`язку з цим визначення застави забезпечить баланс між необхідністю запобігти встановленим ризикам та дотриманням права особи на свободу й особисту недоторканність.

Застосування застави у даному випадку сприятиме виконанню завдань кримінального провадження, а саме забезпечить належну поведінку підозрюваного, його явку до слідчого та суду, попередить ухилення від правосуддя та інші можливі перешкоди кримінальному провадженню. Одночасно внесення застави створює для підозрюваного додатковий стримуючий фактор, адже у випадку порушення ним покладених процесуальних обов`язків застава звертається у дохід держави.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що поряд із залишенням чинним запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, доцільним є визначення підозрюваному ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі, здатному забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та доводів, викладених в апеляційній скарзі, ОСОБА_7 характеризується наявністю сталих соціальних зв`язків, що підтверджується його постійним місцем проживання на території Вінницької області, наявністю родини та близьких осіб, з якими він підтримує соціальні контакти. Дані обставини суттєво знижують ймовірність того, що підозрюваний буде ухилятися від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, що свідчить про відсутність у нього стійкої злочинної налаштованості.

Важливою обставиною є й те, що ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні у повному обсязі та висловив готовність співпрацювати зі слідством, що свідчить про його критичне ставлення до власних дій та відсутність наміру перешкоджати встановленню істини у справі.

Окремої уваги заслуговує і та обставина, що підозрюваний заявив про бажання повернутися до проходження військової служби, чим підтвердив наявність у нього наміру виконувати покладені на нього обов`язки перед державою та суспільством. Така позиція свідчить про його готовність до правослухняної поведінки в подальшому та зменшує ризики, визначені п.п. 1 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Практика Європейського суду з прав людини, підтверджує те, що сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути єдиною та достатньою підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою.

У справі «Летельєр проти Франції» (рішення від 26.06.1991, заява № 12369/86) ЄСПЛ наголосив, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли органи влади наводять «відповідні та достатні підстави» для такого заходу, а також постійно перевіряють, чи залишаються ці підстави актуальними.

У справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001, заява № 33977/96) Суд підкреслив, що абстрактне посилання на тяжкість злочину без конкретних аргументів щодо ризиків, передбачених законом, суперечить статті 5 Конвенції.

Таким чином, практика ЄСПЛ зобов`язує національні суди кожного разу оцінювати не лише тяжкість інкримінованого злочину, а й індивідуальні обставини конкретної особи, перевіряти пропорційність обмеження свободи та розглядати можливість застосування застави або інших більш м`яких заходів, які у достатній мірі забезпечать процесуальну поведінку підозрюваного.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є доцільним та обґрунтованим, однак апеляційний суд вважає за необхідне визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, яка відповідатиме тяжкості інкримінованого злочину, особі підозрюваного та забезпечить виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , задовільнити частково.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2025 - скасувати.

Клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_11 задовільнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесяти) днів, до 29.11.2025.

Одночасно визначити ОСОБА_7 заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом строку дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні обов`язки:

?прибувати до слідчого та/або прокурора за першою вимогою;

?не відлучатись з населеного пункту, де він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

?повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

?утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні;

?здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Якщо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3