Справа № 522/427/25
Провадження №1-кс/522/5425/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року місто Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши заяву слідчого судді ОСОБА_2 про самовідвід від розгляду скарги ОСОБА_3 в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність уповноважених посадових осіб (слідчого) УСБУ в Одеській області, яка полягає у невнесенні відомостей згідно його заяви до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень,

УСТАНОВИВ:

В провадженні слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 перебуває скарга ОСОБА_3 в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність уповноважених посадових осіб (слідчого) УСБУ в Одеській області, яка полягає у невнесенні відомостей згідно його заяви до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 28 ч. 3, 4, 111 ч. 2; 111-2 ч. 2; 114-1 ч. 2; 364 ч. 2; 365 ч. 3; 366 ч. 2; 367 ч. 2; 368-2 ст. 3; 368-5 ч. 1; 371 ч. 3; 372 ч. 3; 374 ч. 2 КК України.

Слідчим суддею заявлено самовідвід по вказаній справі, з огляду на наступне.

На даний час стало відомо, що ОСОБА_3 звертався до суду із скаргою, в якій порушує питання про внесення відомостей до ЄРДР стосовно ОСОБА_2 , як судді Приморського районного суду м. Одеси.

Крім того, ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 18.06.2025 року задоволено скаргу ОСОБА_3 про внесення відомостей до ЄРДР стосовно ОСОБА_2 , як судді Приморського районного суду м. Одеси, та зобов`язано посадових осіб УСБУ в Одеській області внести відомості до ЄРДР, викладені у його заяві від 23.03.2025 року.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 звертався до суду із скаргою, в якій порушує питання про внесення відомостей до ЄРДР стосовно ОСОБА_2 як судді Приморського районного суду м. Одеси, для того, щоб у стороннього спостерігача не виникало сумнівів в неупередженості слідчого судді під час вирішення скарги, керуючись ст.ст. 75, 80, 81 КПК України, слідчий суддя ОСОБА_2 ваважає за необхідне заявити про самовідвід.

Учасники судового провадження будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились. При цьому, судом було надіслано виклик щодо доставки ОСОБА_3 із ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до приміщення суду, однак останнього до суду доставлено не було, проте його неявка, а також неявка прокурора не перешкоджає вирішенню питання щодо поданого самовідводу слідчим суддею.

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 надав заяву, відповідно до якої приймати участь у судовому засіданні не бажає.

Враховуючи неявку учасників судового провадження, а також їх необов`язкову участь у розгляді заяви про самовідвід, суд відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе судовий розгляд проводити за відсутності учасників провадження

Дослідивши заяву про самовідвід та додані до неї матеріали, суд приходить висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Частиною 1 ст. 80 КПК України передбачено, що за наявності підстав, передбачених ст.ст. 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положення Конвенції щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст.21 КПК, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Статтею 75 КПК України визначений виключний перелік обставин, що виключає участь судді в кримінальному провадженні.

Пунктом 4 ч.1 вказаної норми права регламентовано, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Так, судом встановлено, що в провадження слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 надійшла скарга ОСОБА_3 в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність уповноважених посадових осіб (слідчого) УСБУ в Одеській області, яка полягає у невнесенні відомостей згідно його заяви до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 28 ч. 3, 4, 111 ч. 2; 111-2 ч. 2; 114-1 ч. 2; 364 ч. 2; 365 ч. 3; 366 ч. 2; 367 ч. 2; 368-2 ст. 3; 368-5 ч. 1; 371 ч. 3; 372 ч. 3; 374 ч. 2 КК України.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 18.06.2025 року задоволено скаргу ОСОБА_3 про внесення відомостей до ЄРДР стосовно ОСОБА_2 , як судді Приморського районного суду м. Одеси, та зобов`язано посадових осіб УСБУ в Одеській області внести відомості до ЄРДР, викладені у його заяві від 23.03.2025 року.

Суд вважає, що зазначені обставини можуть викликати сумніви у учасників процесу та сторонніх спостерігачів у неупередженості та об`єктивності слідчого судді ОСОБА_2 під час розгляду ним скарги ОСОБА_3 .

Суд враховує доводи слідчого судді ОСОБА_2 щодо наявності підстав для задоволення заявленого ним самовідводу, окрім вимог п. 4 ч. 1 ст. 75, ст. 80 КПК України, а також враховує положення ст. 126 Конституції України, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в п. 11 Постанови «Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.2007, ст. 15 Кодексу суддівської етики, відповідно до яких неупереджений розгляд справ є обов`язком судді.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є обов`язком судді. Відповідно до цінності 2 принципу «Неупередженість» Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН №2006/23 від 27.07.2006 (далі Бангалорські принципи), неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків.

Згідно з п. 2.5 застосування цінності 2 принципу «Неупередженість» Бангалорських принципів, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Європейський суд з прав людини щодо тлумачення понять «незалежний», «безсторонній» та щодо визначення критеріїв неупередженості (безсторонності): суб`єктивний та об`єктивний у рішенні у справі «Агрокомплекс» проти України» (рішення від 06.10.2011, заява № 23465/03) зазначив: «…незалежність та неупередженість судів, із об`єктивної точки зору, вимагає, щоб кожен окремий суддя був вільним він неналежного впливу».

Відповідно до Другого принципу «Неупередженість» Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН №2006/23 від 27.07.2006 та усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення понять «незалежний», «безсторонній» та щодо визначення критеріїв неупередженості (безсторонності) (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс» проти України» від 06.10.2011; «Білуха проти України» від 09.11.2006), - заявлений суддею самовідвід не може бути предметом перевірки судом з точки зору обґрунтованості, з огляду на те, що ніхто не може змусити суддю здійснювати судовий розгляд, у разі його (судді) внутрішнього переконання з посиланням на конкретні обставини щодо можливості виникнення сумнівів в його неупередженості.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що заява слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 про самовідвід від розгляду скарги ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 75, 76, 81, 369, 372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву слідчого судді ОСОБА_2 про самовідвід від розгляду скарги ОСОБА_3 в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність уповноважених посадових осіб (слідчого) УСБУ в Одеській області, яка полягає у невнесенні відомостей згідно його заяви до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень - задовольнити.

Відвести слідчого суддю Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 від розгляду скарги скарги ОСОБА_3 в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність уповноважених посадових осіб (слідчого) УСБУ в Одеській області, яка полягає у невнесенні відомостей згідно його заяви до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень (справа № 522/427/25, провадження № 1-кс/522/5391/25) та скаргу передати на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому ч.3 ст.35 КПК України.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: ОСОБА_4