ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №621/1330/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/104/25 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.121 КК України

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

-обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 20 листопада 2023 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтава, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимиго:

-22.03.2001 Ленінським районним судом м.Полтава за ч.2 ст.140, ч.2 ст.81 КК України на 2 роки позбавлення волі;

-09.07.2001 Ленінським районним судом м.Полтава за ч.2 ст.140, ч.3 ст.42 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений за рішенням Ленінського районного суду м. Полтава відповідно до ст.1 ЗУ «Про амністію»;

-06.12.2002 Ленінським районним судом м.Полтава за ч.1 ст.185, ч.2 ст.309 КК України на 2 роки позбавлення волі, 07.11.2003 звільнений умовно - достроково за рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 31.10.2003, на не відбутий строк 11 місяців 16 днів;

-08.06.2006 Київським районним судом м.Полтава за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки;

-19.06.2007 Ленінським районним судом м.Полтава за ч.1 ст.164. ч.4 ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

-10.11.2011 Ленінським районним судом м.Полтава за ч.1 ст.309 КК України на 1 рік 7 місяців 8 днів позбавлення волі;

-28.05.2015 Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 3 роки;

-20.12.2017 Ленінським районним судом м.Полтава за ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.2 ст.311 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі, звільнений 11.03.2022 умовно достроково, -

засуджено за ч.1 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, приєднано частково невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 20.12.2017, на строк 4 місяці, та ОСОБА_8 визначено остаточне покарання 7 років 4 місяці позбавлення волі.

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Як установив суд, ОСОБА_8 , маючи незняту та непогашену судимість, 12.06.2022, близько 18 год 34 хв, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на літньому майданчику магазину «Пічпід» за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Соколове, вул. Паркова, 2, під час розпивання спиртних напоїв на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт з ОСОБА_10 , в ході якого ОСОБА_8 взявши у праву руку ніж наблизився до потерпілого, оцінивши ситуацію, що склалася, проявляючи агресію, відчуваючи ненависть, діючи умисно, суб`єктивно усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність свого задуму, передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, використовуючи в якості знарядь злочину наявний в правій руці ніж, з силою наніс один прицільний удар колото-ріжучою частиною вказаного ножа по тулубу спереду, спричинивши тим самим, згідно висновку судової медичної експертизи №12-14/84-Зм/22 від 03.08.2022, одне проникаюче сліпе колото - різане поранення правої половини грудної клітки та черевної порожнини, що ускладнилось у своїй течії розвитком травматичного правостороннього гемопневмоторакса, поранення плеври правої легені з перетином діафрагми, з ушкодженням магістральної артерії та наскрізним пораненням печінки, що ускладнилось у своїй течії розвитком внутрішньочеревної кровотечі. По ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження, як в сукупності, так і кожне окремо, відносяться до тяжих тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (згідно п.2.1.3 «Правил судово - медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.) Після цього, ОСОБА_8 спричинивши потерпілому своїми протиправними діями ушкодження особливо важливих життєвих органів, вважаючи виконаними всі необхідні дії для доведення злочину до кінця, припинив своє протиправне діяння та з місця події втік.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі, в редакції внесених змін, прокурор у кримінальному провадженні ставить питання про скасування вироку у зв`язку з істотними порушеннями вимог КПК України, а саме права обвинуваченого на захист. Указав, що суд першої інстанції, відповідно до встановленого порядку дослідження доказів, не допитав обвинуваченого та не надав йому можливість виступити у судових дебатах. Просить призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі, в редакції внесених доповнень, обвинувачений ОСОБА_8 посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та порушення його Конституційного права на захист, що виразилося в ненаданні часу на підготовку та виступ у судових дебатах та з останнім словом. Указав, що:

-про призначення проведення дистанційного судового засідання 15.11.2023 він отримав 16.11.2023, що підтверджується відповідною розпискою;

-згідно журналу судового засідання від 15.11.2023 сторона захисту, зокрема обвинувачений та його захисник, не відмовлялись від участі у судових дебатах і дачі пояснень обвинуваченим щодо події інкримінованого кримінального правопорушення, однак просили перенести судове засідання з підстав непідготовленості. Зауважив, що наведені судом обставини про те, що судовий розгляд цієї справи триває вже 1 рік і 3 місяці, не можуть бути підставою для відмови у дачі пояснень щодо всунутого обвинувачення, виступі у судових дебатах та виступу з останнім словом;

-судом не було надано йому ні копії висновку судової психолого-психологічної експертизи ні часу на ознайомлення із ним. Зауважив, що захисником йому було усно повідомлено лише про рішення експертів;

-суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про огляд журналу дзвінків на вилученому у нього мобільному телефоні, оскільки це могло підтвердити неправдивість показів допитаних у судовому засіданні свідків;

-судом було проігноровано заявлене клопотання захисника під час судового засідання 15.11.2023 про відкладення судового засідання для вирішення питання про застосування/незастосування ст.71 КК України за вироком Ленінського районного суду м.Полтава від 20.12.2017;

-пояснення прокурора про те, що ОСОБА_10 по справі є потерпілим, оскільки кримінальне провадження відбувається не у формі приватного обвинувачення, а підтримується державою, є такими, що суперечать законодавству України, та порушують права останнього, оскільки відсутність волевиявлення на визнання ОСОБА_10 потерпілим у кримінальному провадженні - є актом примусу. Вважає, що всі процесуальні дії проведені з ОСОБА_10 в якості потерпілого не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку. Відсутність згоди зумовлює участь ОСОБА_10 у справі в іншому статусі свідка;

-суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про допит свідка ОСОБА_11 , покази якого суперечать показам свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , відмовив у допиті у якості свідків понятих, які були присутні під час вилучення кухонного ножа. Зауважив, що свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні заперечила присутність сторонніх осіб, окрім поліцейських, під час вилучення знайденого нею в одній із урн кухонного ножа;

-суд позбавив його можливості ставити запитання потерпілому ОСОБА_10 , а отже у праві захищатися від висунутого обвинувачення;

-захисником під час судового розгляду, зокрема клопотання про продовження строку тримання під вартою, неодноразово наголошувалось про систематичне порушення стороною обвинувачення вимог ст.184 КПК України, на які суд жодним чином не реагував;

-відбір біологічних зразків, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, протокол додатково допиту підозрюваного, надання доступу до матеріалів кримінального провадження були проведені за відсутності захисника ОСОБА_15 , який своїм підписом засвідчив неправдиві дані про свою присутність при проведенні вказаних слідчих дій;

-ним було заявлено клопотання про безпосередню участь у судовому засіданні, проте суд безпідставно ухвалив рішення про розгляд справи в режимі відеоконференції;

-визнає себе винним нанесенні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. але не погоджується з мотивацією вчинення кримінального правопорушення і з наведеним обвинуваченням розвитком подій;

-суд не взяв до уваги, що він є інвалідом ІІ групи та потребує постійного лікування, має матір похилого віку, яка за станом здоров`я потребує його піклування.

Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Указав, що:

-твердження суду про те, що судове засідання від 20.11.2023 проводилось за участі захисника є неправдивим, оскільки останній не був присутнім у судовому засіданні під час проголошення вироку;

-під час судових засідань суддя неодноразово допускав необ`єктивну поведінку, виходячи від принципу рівності сторін у наданні доказів до суду та проводив судовий розгляд з обвинувальним нахилом. Відмовляв у задоволенні клопотань сторони захисту, які направлені на усунення виявлених протиріч у наданих прокурором доказах та могли бути використані на користь обвинуваченого та порушував право обвинуваченого надавати докази в судовому засіданні;

-у порушення п.4 ч.2 ст.374 КПК України у вступній частині вироку суд не зазначив освіту та відомості про інвалідність, системні хронічні захворювання та необхідності заходів лікування та реабілітації обвинуваченого ОСОБА_8 .. Зауважив, що згідно ухвали Жовтневого районного суду м.Харкова від 15.05.2023 ОСОБА_8 потребує призначення необхідної кваліфікованої медичної допомоги, із залученням лікарів невропатолога, судинного хірурга та гастроентеролога, які не можуть надати кваліфіковану медичну допомогу в умовах слідчого ізолятора;

-у мотивувальній частині вироку, у порушення п.2 ч.3 ст.374 КПК України не міститься посилання на мотиви кримінального правопорушення;

-посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_8 має незняту та непогашену судимість є передчасним, враховуючи те, що на сьогодні вказане питання розглядається та рішення ще не прийнято. Відзначив, що на теперішній час Ленінським районним судом м.Полтави розглядається справа за заявою ОСОБА_8 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання;

-04.08.2022 слідчим СВ ВП №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_16 складено повідомлення про зміну раніше оголошеної підозри. Після зміни оголошеної підозри ОСОБА_8 був допитаний у якості підозрюваного. Відповідно протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_8 вказана слідча дія відбувалась 04.08.2022 у період часу з 11:00 год. до 11:15 год.. Разом з тим, відповідно до довідки ДУ «Харківський слідчий ізолятор» від 16.03.2023. слідчий ОСОБА_16 перебував 04.08.2022 в слідчому кабінеті СІЗО з 14:00 год. до 14:50 год. та відповідно не міг оголосити ОСОБА_8 про зміну підозри та допитати останнього об 11:00 год. цього ж дня. Вважає, що з урахуванням зазначеного, повідомлення про зміну раніше оголошеної підозри від 04.08.2022 є неналежним доказом та не може бути викладено у обвинувальному акті від 04.08.2022;

-під час судового засідання 15.03.2023 обвинуваченим ОСОБА_8 було повідомлено про те, що 13.06.2022 перед проведенням слідчого експерименту з ОСОБА_8 слідчим ОСОБА_16 було надано підозрюваному, який 12.06.2022 був затриманий відповідно до ст.208 КПК України, алкогольні напої та останній під час слідчого експерименту перебував у стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що законність проведення вказаної слідчої дії слідчим була спотворена та не може бути доказом обвинувачення у суді;

-обвинувачений ОСОБА_8 був знайомий із частиною свідків ще до 12.06.2022, зокрема із свідком ОСОБА_17 , що підтверджується інформацією із телефонної книги обвинуваченого, однак суд відмовив у стороні захисту у огляді телефонної книги мобільного телефону ОСОБА_8 , чим позбавив права на надання доказів на користь останнього;

-відповідно вироку суду, вилучення медичної документації проведено за згодою потерпілого, тим самим, втратили категорію медичної таємниці та відповідно статус документу, на який поширюються вимоги ст..164 КПК України. Разом з тим, відповідно наявних матеріалів, медична документація була надана на запит слідчого, який датований до 18.07.2022, а допит потерпілого відбувся 02.08.2022. Під час вказаного допиту чи окремо відсутні пояснення потерпілого з приводу добровільного надання наявної у нього, або у лікарні медичної документації. Таким чином, матеріали кримінального провадження не містять належного вилучення або добровільної передачі медичної документації у розпорядження слідчого або прокурора, а тому посилання суду на висновок судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень потерпілого є незаконним, а сам доказ неналежним;

-посилання у вироку суду на свідчення потерпілого ОСОБА_10 в судовому засіданні є безпідставними, оскільки свідчення останнього протирічать вивченим також в судовому засіданні відеоматеріалам. Крім того, у справі відсутня будь-яка заява потерпілого про злочин, а також відповідний процесуальний документ про залучення ОСОБА_10 в якості потерпілого;

-пояснення свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 протирічать оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалам;

-посилання у вироку суду про те, що обвинувачений не готовий давати пояснення не відповідає дійсності. Зауважив, що ОСОБА_8 в судовому засіданні 15.11.2023 декілька разів зазначав, що через поганий відеозвязок не чує частини судового засідання та просив надати час для підготовки до надання свідчень. Стороною захисту на вказані обставини також було зазначено суду, однак судом вони були проігноровані;

-посилання суду на протокол огляду місця події від 13.06.2022, а саме паркової зони, під час якого було виявлено та вилучено ніж, є незаконним, оскільки як було вказано свідком ОСОБА_14 , під час вилучення працівниками поліції ножа на вулиці не було поряд інших осіб, що на думку захисника, вказує на допущені порушення працівниками поліції під час вилучення вказаного ножа. Разом з тим, відповідно до протоколу огляду місця події від 13.06.2022 вказано, що вказана слідча дія проводилась у присутності двох понятих: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .. Стороною захисту було надано клопотання про допит вказаних свідків, однак суд клопотання не задовольнив, чим позбавив сторону захисту можливості надати докази порушення норм КПК України з боку працівників поліції та визнання вказаного доказу неналежним;

-висновок комплексної судової психолого-психіатричної експертизи від 03.10.2023 проведений з грубим порушенням та не є повним та об`єктивним. Вказана експертиза не містить формулювання усвідомлення обвинуваченим здатності повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Крім того, матеріали дослідження містять тільки посилання на одну методику. Зауважив, що сторона захисту 15.11.2023 звернулась до суду із вказаним зауваженням до експертного дослідження та вказала, що у даному випадку необхідне особисте пояснення експерта, який проводив вказану експертизу, проте у задоволенні клопотання було відмовлено;

-судом не проведено відповідного правового аналізу оглянутих у судовому засіданні відеозаписів із кафе, відповідно до яких саме потерпілий спровокував вказаний конфлікт та сам підійшов до столику ОСОБА_8 без будь-яких дій з боку обвинуваченого;

-у судовому засіданні від 15.11.2023 було грубо порушено право обвинуваченого та сторони захисту на участь у судових дебатах та під надання обвинуваченому останнього слова. Зауважив, що суд відмовив обвинуваченому та захисну у відкладенні справи для підготовки письмових дебатів, що потягло порушення права обвинуваченого на захист.

Просить оглянути в судовому засіданні мобільний телефон ОСОБА_8 , долучити до матеріалів справи показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , допитати свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , допитати експерта Центру судово-психіатричної експертизи ДУ «ІСП МОЗ України» ОСОБА_22 , вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

До апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 були внесені доповнення захисником ОСОБА_23 в яких вона посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування положень ст.71 КК України. Указала, що строк покарання, призначений вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 20.12.2017, фактично повністю відбутий, і на момент постановлення оскаржуваного вироку від 20.11.2023 не існувало невідбутої частини за попереднім вироком. Також зауважила, що ст.71 КК України передбачає лише принцип повного або часткового приєднання невідбутої частини покарання, тоді як суд першої інстанції фактично застосував принцип поглинення та призначив ОСОБА_8 остаточне покарання із застосуванням положень ст.71 КК України у виді 7 років 4 місяці позбавлення волі, тобто в тому ж розмірі, що й за ч.1 ст.121 КК України 7 років 4 місяці. Зазначила, що ОСОБА_8 має інвалідність ІІ групи та вже тривалий час перебуває під вартою, що, на думку захисника, дає суду підстави для застосування положень ст.69 КК України та призначення менш суворого покарання, ніж передбачене кримінальним законом. Просить призначити за ч.1 ст.121 КК України покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, обмежившись уже відбутим строком покарання, без застосування ст.71 КК України.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Апеляційні скарги обвинуваченого та захисника просив задовольнити частково.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційні скарги сторони захисту та просили їх задовольнити. Апеляційну скаргу прокурора просили задовольнити.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурора, обвинуваченого, захисника, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційні скарги сторони захисту підлягають задоволенню частково.

Відповідно до положень ч.1 ст.349 КПК України, після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

Згідно з ч.4 ст.349 КПК України допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань.

Цих вимог закону суд належним чином не виконав.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, зокрема з технічного запису судового засідання та журналу судового засідання від 12.12.2022, судом було встановлено такий порядок дослідження доказів: допит потерпілого, свідків, дослідження письмових доказів сторони обвинувачення, допит обвинуваченого (а.с.111 т.1).

У судовому засіданні від 27.12.2022 судом було змінено порядок дослідження доказів та ухвалено рішення спочатку дослідити письмові докази сторони обвинувачення та сторони захисту (а.с.12 т.2).

Як убачається зі звукозапису судового засідання від 15.11.2023, головуючий, після закінчення дослідження доказів, наданих стороною обвинувачення, діючи відповідно до визначеного порядку дослідження доказів, надав можливість дати показання щодо кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_8 , який повідомив про свою неготовність наразі надавати показання та заявив клопотання про надання йому часу для підготовки.

Незважаючи на це, головуючий, посилаючись на тривалість розгляду кримінального провадження, оголосив про завершення стадії з`ясування обставин кримінального правопорушення та перевірку їх доказами і, керуючись ст.363 КПК України, перейшов до наступної стадії судового провадження - судових дебатів.

Таким чином, суд, у порушення вимог, передбачених ч.4 ст.349 КПК України, не надав можливості обвинуваченому дати показання щодо кримінального провадження, тобто фактично по суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 не допитав, чим порушив право обвинуваченого на захист від висунутого обвинувачення.

Ці порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ч.1 ст.412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і відповідно до п.3 ч.1 ст.409 того ж КПК - є підставами для скасування вироку.

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені порушення процесуального закону, оскільки фактичні обставини кримінального провадження в судовому засіданні суду першої інстанції шляхом допиту обвинуваченого не встановлювалися, а клопотань про його допит в апеляційних скаргах та у суді апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду цього кримінального провадження учасниками процесу не заявлялось.

За таких обставин, колегія суддів керується приписами ч.6 ст.9 КПК України, які визначають, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, тоді застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тому, виходячи із передбачених п.п.2, 13, 15 ч.1 ст.7 КПК України загальних засад кримінального провадження законності, забезпечення права на захист, а також змагальності сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду суду необхідно усунути допущені вищевказані порушення кримінального процесуального закону, вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, перевірити доводи апеляційних скарг прокурора, сторони захисту, у тому числі щодо застосування до ОСОБА_8 недозволених методів досудового розслідування, в залежності від чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до вимог ст.331, ч.1 ст.197, п.3 ч. 1 ст. 419 КПК України, з урахуванням наявності існування ризиків, передбачених п.п.1, 4 ст.177 КПК України, а саме того, що обвинувачений може переховуватися від суду та правоохоронних органів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що може вплинути на своєчасність виконання процесуальних рішень суду та дотримання розумних строків судового розгляду, колегія суддів вважає можливим та необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 16 січня 2026 року включно.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 20 листопада 2023 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_8 тримання під вартою продовжити до 16 січня 2026 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: