Дата документу 25.08.2025 Справа № 335/4887/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/4887/25 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/807/507/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 25 серпня 2025 року у м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника певної військової частини ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 28 травня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги командира певної військової частини на постанову слідчого СВ ВП №3 Пологівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про закриття кримінального провадження за №0003056 від 08 квітня 2024 року.

Представник певної військової частини ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 28 травня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги командира певної військової частини на постанову слідчого СВ ВП №3 Пологівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про закриття кримінального провадження за №0003056 від 08 квітня 2024 року.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що оскаржувана постанова слідчого про закриття кримінального провадження відповідає завданням та засадам кримінального провадження, а наведене в ній мотивування є достатнім і релевантним прийнятому рішенню.

В апеляційній скарзі представник певної військової частини просить скасувати оскаржувану ухвалу та постанову слідчого про закриття кримінального провадження, та направити матеріали кримінального провадження за підслідністю у відповідності до п.3 ч.4 ст.216 КПК України до Державного бюро розслідувань.

В обґрунтування своїх вимог в апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_7 вчасно не з`явився в період з 01 березня 2024 року по 11 квітня 2025 року з лікувального закладу на службу без поважних причин в умовах воєнного стану, проте слідчій під час прийняття рішення про закриття кримінального провадження обмежився лише диспозицією статті ст.408 КК України, не дослідивши дії останнього та не надавши правову оцінку в контексті усього КК України, зокрема щодо наявності в його діях складу кримінального правопорушення за ст.407 КК України.

Зауважує, що слідчий суддя не звернув уваги на вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно з якими за висновком лікаря можуть залишатися для лікування на квартирах (удома) лише офіцери та військовослужбовці військової служби за контрактом, до яких ОСОБА_7 не відноситься, оскільки він проходить службу за мобілізацією та повинен був проходити лікування у військовій частині.

Зазначає, що ОСОБА_7 був зобов`язаний прибути до військової частини 02 березня 2024 року, але без поважних причин цього не зробив після виписки зі стаціонару, не надав жодних документів, не виходив на зв`язок із командирами. У зв`язку з чим, з 08 квітня 2024 року останньому призупинено строк служби, вислугу років, грошове, продовольче та речове забезпечення.

Повідомляє, що відповідно до повідомлення певної військової частини від 07 червня 2025 року ОСОБА_7 не прибув для проходження військової служби до військової частини у зазначений приписом начальника ЗВ ВСП від 23 листопада 2024 року термін, та військову службу у вказаній військовій частині не проходить.

На думку представника певної військової частини, постанову про закриття провадження виніс неналежний орган з порушенням підслідності, визначеної ст.216 КПК України. Прокурор не передав кримінальне провадження до ДБР, як належить, а тому всі дії слідчого поліції є незаконними. Підстав для доручення розслідування іншому органу в прокурора не було, ДБР розслідування не проводило, тож неефективність слідства не може бути оцінена, що узгоджується з висновкам, зробленими у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 28 жовтня 2021 року у справі №725/5014/18, та у постанові від 24 травня 2021 року об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 640/5023/19.

Зауважує, що у період з 25 червня 2024 року (дата висновку ВЛК) та по 11 квітня 2025 року (дата винесення постанови слідчим) поважність причин відсутності ОСОБА_7 на військовій службі в ході кримінального провадження не досліджено.

Вважає, що слідчим формально проведено допит ОСОБА_7 та з`ясування обставин справи обмежено лише дорученням до матеріалів справи деяких медичних документів.

Представник певної військової частини ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Надіслав на адресу суду клопотання, в якому просив здійснювати розгляд вказаного провадження без участі представника певної військової частини.

Прокурор у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання.

Клопотань про відкладення розгляду провадження учасники процесу не надсилали.

Враховуючи викладене та положення ч.4 ст.405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснювати апеляційний перегляд вищевказаної ухвали слідчого судді за відсутністю прокурора і представника певної військової частини, належним чином повідомлених про дату, час та місце здійснення апеляційного розгляду, так як відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України, неявка вказаних осіб у судове засідання за наведених обставин не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала слідчого судді цим вимогам закону відповідає.

З матеріалів кримінального провадження, які надійшли на запит апеляційного суду, та з оскаржуваної постанови слідчого про закриття кримінального провадження №0003056 убачається, що 08 квітня 2024 року ТУ ДБР, розташованого у м.Мелітополі, за повідомленням певної військової частини від 03 березня 2024 року було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, а саме того, що колишній командир 2 інженерно саперного взводу, який перебуває в розпорядженні командира певної військової частини, молодший сержант ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах воєнного стану, з метою ухилитися від проходження військової служби, не з`явився з лікувального закладу до місця служби місця тимчасової дислокації підрозділу поблизу певного населеного пункту у Запорізької області, та розпочато досудове розслідування.

До повідомлення від 12 березня 2024 року №108/1 про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_7 кримінального правопорушення, командиром певної військової частини ОСОБА_8 було додано копію матеріалів службового розслідування за фактом нез`явлення ОСОБА_7 вчасно на службу з лікувального закладу до військової частини.

У вищевказаних матеріалах службового розслідування міститься зокрема:

-рапорт командира певної військової частини від 04 березня 2024 року, про відсутність ОСОБА_7 у розташуванні певної військової частини;

-наказ № 73/2 від 04 березня 2024 року про призначення службового розслідування, та призупинення виплат грошового забезпечення ОСОБА_7 ;

-доповідь командира певної військової частини про самовільне залишення військової частини ОСОБА_7 ;

-витяг із наказу командира певної військової частини №353 від 18 грудня 2024 року про вибуття з військової частини ОСОБА_7 до КП «Криворізька міська лікарня №3» Криворізької міської ради;

-виписка із медичної картки серії СЗХ №724430 від 01 березня 2024 року;

-пояснення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 12 березня 2024 року;

-довідка ТВО начальника служби РАО від 06 березня 2024 року;

-копії військового квитка, паспорта, картки платника податків ОСОБА_7 ;

-довідки військово-лікарської комісії №68/34 від 21 березня 2022 року;

-довідка щодо анкетних даних рідних ОСОБА_7 ;

-витяг з наказу №18 від 01 червня 2022 року про зарахування до списків частини ОСОБА_7 ;

-витяг із наказу № 335 від 30 листопада 2023 року про призначення на посаду ОСОБА_7 ;

-службова характеристика;

-АКТ службового розслідування від 12 березня 2024 року;

-наказ «Про результати службового розслідування» №63 від 12 березня 2024 року.

Вищевказані документи долучені до матеріалів службового розслідування у своїй сукупності підтверджують те, що ОСОБА_7 проходив військову службу у певній військовій частині, а також в цих матеріалах ідеться про неповернення ОСОБА_7 на військову службу з лікувального закладу.

У матеріалах кримінального провадження наявне пояснення ОСОБА_7 від 12 листопада 2024 року, в якому останній зазначив, що він проходив військову службу у певній військовій частині. Під час відпустки він звернувся до лікарні з поганим самопочуттям, де після обстеження йому діагностували певне захворювання. В подальшому він повернувся до військової частини, де проходив службу з медичною довідкою. Після чого його було направлено до Запорізького військового шпиталю, де підтвердили діагноз його захворювання та направили на лікування за місцем проживання, де він лікувався з 17 грудня 2023 року по 25 червня 2024 року. Після закінчення лікування він звернувся в телефонному режимі до свого командира взводу з питання куди йому приїжджати. Командир зазначив, що його вивели з військової частини. 26 червня 2024 року він звернувся до свого ІНФОРМАЦІЯ_2 , де йому пояснили, яку процедуру йому необхідно пройти для відновлення на службі в іншій військовій частині.

До матеріалів кримінального провадження слідчим було долучено виписку з КП "КПД" ДОР із медичної картки амбулаторного стаціонарного хворого ТБ 09.

Також, слідчим до матеріалів кримінального провадження було долучено, копії довідок з КП «ДОМЦСЗХ» ДОР», а саме:

-довідку первину № 72 про тимчасову непрацездатність від 22 грудня 2023 року, видану ОСОБА_7 , в якій зазначено, зокрема те, що останній був звільнений від служби з 18 грудня 2023 року по 22 грудня 2023 року, з 22 грудня 2023 року по 01 березня 2024 року, 02 березня 2024 року по 13 березня 2024 року;

-довідку №1 продовження довідки №72 про тимчасову непрацездатність від 14 березня 2024 року, видану ОСОБА_7 , в якій зазначено, зокрема те, що останній був звільнений від служби з 14 березня 2024 року по 20 березня 2024 року, з 21 березня 2024 року по 08 квітня 2024 року, з 09 квітня 2024 року по 26 квітня 2024 року;

-довідку №85 продовження довідки №1 про тимчасову непрацездатність від 27 квітня 2024 року, видану ОСОБА_7 , в якій зазначено, зокрема те, що останній був звільнений від служби з 27 квітня по 16 травня 2024 року, з 17 травня 2024 року по 05 червня 2024 року, з 06 червня 2024 року по 25 червня 2024 року.

Із вищевказаних довідок, убачається, що ОСОБА_7 з 18 грудня 2023 року по 25 червня 2024 року перебував на лікуванні у КП «ДОМЦСЗХ» ДОР» та був звільнений на цей період від служби.

21 листопада 2024 року керівник Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_11 від 21 листопада 2024 року виніс постанову про визначення підслідності кримінального провадження та направлення кримінального провадження за підслідністю.

В матеріалах кримінального провадження наявний:

- рекомендаційний лист від 16 листопада 2024 року № 1159 від командира певної військової частини про те, що командування певної військової частини позитивно розглянуло кандидатуру ОСОБА_7 щодо його призначення до цієї військової частини;

- письмова згода від 21 листопада 2024 року №1186 командира певної військової частини про продовження проходження військової служби ОСОБА_7 ;

- розписка від 23 листопада 2024 року командира певної військової частини про прийняття від посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 військовослужбовця ОСОБА_7 .

В ході досудового розслідування слідчим СВ ВП №3 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області було зібрано ряд документів, які характеризують особу ОСОБА_7 , який до кримінальної відповідальності та адміністративних правопорушень не притягався, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Окрім того, слідчим в цьому кримінальному провадженні було винесено постанову від 25 листопада 2024 року про проведення слідчих дій на іншій території та доручено слідчим СВ ВП №1 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області допитати в якості свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інших військовослужбовців, яким відомі обставини щодо ОСОБА_7 , та в ході допитів з`ясувати ряд певних питань.

На виконання вищевказаної постанови начальником СКП відділення поліції №1 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області були направленні матеріли, а саме:

- протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 11 грудня 2024 року, який пояснив, що він проходив військову службу з ОСОБА_7 . 01 грудня 2023 року ОСОБА_7 пішов у відпустку, після відпустки пішов на лікарняний, після лікарняного він привіз до військової частини довідку, переночував у військовій частині та наступного ранку поїхав лікуватися і більше не повернувся. ОСОБА_7 ніхто не шукав, так як він поїхав лікуватися. Про те, що він хоче ухилитися від служби, нічого не казав. Чи були у ОСОБА_13 .Іпричини не являтися на службу йому не відомо. ОСОБА_7 повідомляв, що пішов у сзч у зв`язку з хворобою. З ОСОБА_7 ніхто не спілкувався та чи хоче він повернутися на службу невідомо;

- протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 11 грудня 2024 року, який дав аналогічні показання, що і свідок ОСОБА_12 .

На підставі запиту слідчим було отримано з певної військової частини копію витягу із наказу від 22 квітня 2024 року про виключення зі списків особового складу цієї військової частини та не врахування в чисельність Збройних Сил України ОСОБА_7 з 08 квітня 2024 року.

Відповідно до отриманої довідки в.о. генерального директора КП «ДОМЦСЗХ» «ДОР» від 14 січня 2025 року №79/25, ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні у цьому лікувальному закладі з 22 грудня 2023 року по 01 березня 2024 року з певним діагнозом. Після виписки продовжував лікування в амбулаторних умовах. 25 травня 2024 року курс лікування завершив. Знятий з певного обліку 27 серпня 2024 року.

Слідчим в кримінальному провадженні було винесено постанову від 31 січня 2025 року про проведення слідчих дій на іншій території та доручено слідчим СВ ВП №5 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області допитати в якості свідка ОСОБА_7 та в ході допиту з`ясувати ряд певних питань.

На виконання вищевказаної постанови слідчим СВ ВП №5 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області були направленні матеріли, а саме:

- протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 03 лютого 2025 року, який пояснив, що він на цей час є військовослужбовцем певної військової частини. Приблизно з травня місця 2022 року він проходив військову службу у іншій військовій частині по 22 грудня 2023 року. Під час проходження служби, а саме 06 грудня 2023 року він пішов у щорічну відпустку, перебуваючи у відпустці, він став погано себе почувати, через що вирішив звернутись за медичною допомогою до лікарні за місцем проживання, де пройшовши обстеження, йому повідомили, що в нього проблеми з певними органами, в подальшому він зателефонував командиру військової частини ОСОБА_14 , та повідомив, що має поганий стан здоров`я, через що його кладуть до лікарні за місцем мешкання, на що останній повідомив, що йому потрібно поїхати до міста Запоріжжя для підтвердження діагнозу. Приїхавши до міста Запоріжжя медик батальйону дав йому направлення на лікарський огляд при лікарні військового госпіталю з дислокацією в місті Запоріжжя, в подальшому його направили до певного закладу, де підтвердився його діагноз. Надалі начальником інженерної служби певної військової частини було надано направлення по місцю проживання, де в подальшому вже він проходив лікування за місцем проживання. Він перебував на лікуванні, починаючи з 15 грудня 2023 року до 25 червня 2024 року. Коли виписався з лікарняного, він зателефонував начальнику штабу військової частини, та запитав, що йому робити надалі, куди саме виїжджати для подальшого несення служби, на що йому начальник штабу повідомив, що його вивели з частини, а саме вивів майор ОСОБА_15 яких саме причин його вивели з частини, йому невідомо, оскільки в нього був відкритий лікарняний (електронний), який військова частина могла відстежувати дистанційно, також йому відомо, що військова частина подала його до компетентних органів як особу, яка самовільно залишила військову частину. Після того як його вивели (звільнили) з військової частини, він самостійно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 так як бажав і надалі проходити військову службу, але вже в іншій військовій частині, також повідомив, що наразі він проходить військову службу у іншій частині.

Також, до матеріалів провадження було долучено копії таких документів: військового квитка ОСОБА_7 ; УБД; картки на право зброї та боєприпасів на період перебування в районі проведення бойових дій №103; припис №101/10509 від 23 листопада 2024 року де пропонується ОСОБА_7 вибути до певної військової частини з 23 по 26 листопада 2024 року; направлення на стаціонарне обстеження і лікування; направлення на консультацію до фтизіатра №1416 від 14 грудня 2023 року; консультативні висновки спеціалістів; висновок КЗ «КПТД№2» «ДОР» від 25 червня 2024 року №495.

Також, слідчим в цьому кримінальному провадженні було винесено постанову від 10 лютого 2025 року про проведення слідчих дій на іншій території та доручено слідчим СВ ВП №1 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області допитати в якості свідка ОСОБА_16 та в ході допиту з`ясувати ряд певних питань.

На виконання вищевказаної постанови т.в.о. начальника відділення поліції №1 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області були направленні матеріли, а саме:

- протокол допиту свідка ОСОБА_17 від 07 березня 2025 року, який пояснив, що ОСОБА_7 згідно із записами не з`явився з лікувального закладу в місце проходження військової служби з березня 2024 року. Якщо б у ОСОБА_7 були поважні причини для нез`явлення до військової частини, він надав би підтверджуючи документи. Якщо ОСОБА_7 і бажав повернутися до військової частини, але не повернувся. Останній виключений із списку військової частини згідно з наказом від 22 квітня 2024 року №113. Обліково-послужну картку ОСОБА_18 направлено до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Довідка про проходження військово-лікарської комісії в військовій частині відсутня, оскільки під час проходження служби ВЛК він не проходив. На інші питання свідок однозначної відповіді не надав, вказавши, що він не пам`ятає, оскільки минув вже великий проміжок часу.

11 квітня 2025 року постановою слідчим СВ ВП №3 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області лейтенант поліції ОСОБА_19 кримінальне провадження №0003056, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 квітня 2024 року, закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

У постанові слідчим, серед іншого зазначено, що під час здійснення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , не маючи прямого умислу на нез`явлення вчасно на службу, 18 грудня 2023 року, направлений на стаціонарне лікування до медичного закладу, що підтверджується направленням певної військової частини, про зазначене останній, не приховуючи факту свого лікування, повідомив командування у встановленому порядку. З 22 грудня 2023 року по 01 березня 2024 року він перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємстві «КПД» ДОР», що підтверджується медичною випискою №724430. Після цього він продовжував лікування тільки амбулаторно. На той час стан його здоров`я та самопочуття було вкрай незадовільним. 25 червня 2024 року після повного завершення лікування він повідомив начальнику штабу певної військової частини, який йому повідомив, що його вивели з цієї військової частини. Отже, в діях ОСОБА_7 , відсутня суб`єктивна сторона злочину, оскільки останній не мав прямого умислу на ухилення від військової служби, а проходив лікування вдома за місцем своєї реєстрації, та після завершення лікування хотів повертатися на службу до свого підрозділу, та йому повідомили, що військова частина звернулася з повідомленням до відповідних органів про самовільне залишення військової частини, але не маючи для цього ніякий підстав, а отже в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Викладене у встановленому законом порядку ніким не спростовано, проте підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

За наслідками перевірки доводів представника певної військової частини у поданій на вказану постанову слідчого скарзі, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження відповідає завданням та засадам кримінального провадження, а наведене в ній мотивування є достатнім і релевантним прийнятому рішенню.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками слідчого судді, оскільки в ході досудового розслідування вжито всі можливі та необхідні заходи для всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, допитано ОСОБА_7 , свідків, отримано та досліджено в установленому законом порядку докази, зокрема і медичні документи; матеріали щодо службового розслідування, а також досліджено і надано належну оцінку іншим обставинам, що мають значення для кримінального провадження.

На думку колегії суддів, органом досудового розслідування дотримано вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження слідчим доказів згідно з вимогами ст.94 КПК України.

В свою чергу, в ході досудового розслідування не було встановлено, що ОСОБА_7 вчиняв дії, які були б спрямовані на ухилення від військової служби. Зібраними під час досудового розслідування доказами підтверджується, що ОСОБА_7 тривалий час лікувався в лікарні з приводу певної тяжкої хвороби, а згодом - за місцем проживання, про що інформував керівництво. Після виписки звернувся до військової частини, де йому повідомили, що його виключено зі списків особового складу цієї військової частини. Наступного дня він звернувся до ТЦК та СП за місцем свого проживання.

Отже, колегія суддів вважає, що здобуті докази у їх сукупності не дають підстави для висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Доводи представника певної військової частини в апеляційній скарзі про те, що слідчій під час прийняття рішення про закриття кримінального провадження обмежився лише диспозицією статті ст.408 КК України, не дослідивши дії ОСОБА_7 та не надавши правову оцінку в контексті усього КК України, зокрема щодо наявності в діях останнього складу кримінального правопорушення за ст.407 КК України, є непереконливими.

Диспозиція ч.5 ст.407 КК України передбачає відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Разом з тим, як зазначено вище, в матеріалах справи наявний ряд документів на підтвердження поважності причин нез`явлення ОСОБА_7 до військової служби у певний період. Окрім того, останній, після лікування вжив заходів щодо продовження воєнної служби в ЗСУ в іншій військовій частині.

Твердження апелянта про те, що слідчий суддя не звернув уваги на вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно з якими за висновком лікаря можуть залишатися для лікування на квартирах (удома) лише офіцери та військовослужбовці військової служби за контрактом, до яких ОСОБА_7 не відноситься, у зв`язку з тим, що він проходить службу за мобілізацією та повинен був проходити лікування у військовій частині, не є слушним, оскільки згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_7 не самостійно прийняв рішення про продовження лікування амбулаторно, а у зв`язку з подальшим проходженням лікування в тому ж самому медичному закладі, куди його і було направлено відповідною військовою частиною для стаціонарного лікування.

Доводи представника військової частини про те, що ОСОБА_7 був зобов`язаний прибути до військової частини 02 березня 2024 року, але без поважних причин цього не зробив після виписки зі стаціонару, не надав жодних документів, не виходив на зв`язок із командирами, є безпідставними та спростовується показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , які зазначили, «…що після лікарняного ОСОБА_7 привіз до військової частини довідку, переночував у військовій частині та наступного ранку поїхав лікуватися і більше не повернувся. ОСОБА_7 ніхто не шукав, так як він поїхав лікуватися.

Твердження апелянта про неповноту та необ`єктивність з`ясування обставин справи та про невідповідність висновків слідчого фактичним обставинам справи, не є переконливими та суперечить наданим апеляційному суду матеріалам кримінального та судового проваджень.

На думку колегії суддів, висновки слідчого, викладені в оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження узгоджуються з наявними в цьому провадженні доказами, отже є такими, що відповідають фактичним обставинам провадження.

Перевіряючи доводи представника певної військової частини в апеляційній скарзі про те, що постанову про закриття провадження виніс неналежний орган з порушенням підслідності, визначеної ст.216 КПК України; прокурор не передав кримінальне провадження до ДБР, як належить, а тому всі дії слідчого поліції є незаконними; підстав для доручення розслідування іншому органу в прокурора не було; ДБР розслідування не проводило, тож неефективність слідства не може бути оцінена, що узгоджується з висновкам зробленими у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 28 жовтня 2021 року у справі №725/5014/18, та у постанові від 24 травня 2021 року об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі №640/5023/19, колегія суддів звертає увагу на таке.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0003056, 08 квітня 2024 року ТУ ДБР, розташованого у м.Мелітополі, за повідомленням певної військової частини було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Згідно з п.3 ч.4 ст.216 КПК України, слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень: проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), крім кримінальних правопорушень, передбачених статтею 422 Кримінального кодексу України.

Відповідно до вимог ч.5 ст.36 КПК України, генеральний прокурор (особа, яка виконує його обов`язки), керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування або за наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють функціонування відповідного органу досудового розслідування чи здійсненням ним досудового розслідування в умовах воєнного стану.

Як зазначено вище, 21 листопада 2024 року керівник Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_11 від 21 листопада 2024 року виніс постанову про визначення підслідності кримінального провадження та направлення кримінального провадження за підслідністю.

Зі змісту цієї постанови вбачається, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у місті Мелітополі та місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, за процесуального керівництва Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003056 від 08 червня 2024 року, однак у зв`язку із тим, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснюється неефективно, досудове розслідування було доручено іншому органу досудового розслідування, а саме Пологівському районному відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.

Посилання апелянта на висновки, зроблені у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2021 року у справі №725/5014/18; у постанові Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі №640/5023/19, не є доречними, оскільки в цих судових рішеннях Верховного Суду йшлося про ситуацію, коли досудове розслідування проводив орган, до підслідності якого, визначеної статтею 216 КПК України, не відносились розслідувані злочини.

Разом з тим, в цьому кримінальному провадженні відомості внесені до ЄРДР, та на початковому етапі здійснювалося досудове розслідування уповноваженим на те органом.

Посилання представника певної військової частини на відповідь іншої військової частини щодо неприбуття та не проходження ОСОБА_7 військової служби у визначений приписом термін, а також на те, що у період з 25 червня 2024 року та по 11 квітня 2025 року поважність причин відсутності ОСОБА_7 на військовій службі в межах кримінального провадження не досліджувалося, оскільки обставини, на які посилається апелянт, не є предметом розслідування у вказаному кримінальному провадження.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, містить відповіді на доводи скарги, а твердження апелянта про протилежне суперечать змісту цієї ухвали.

Інші доводи, викладені представником певної військової частини в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції теж не спростовують.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України слідчим СВ ВП №3 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області лейтенантом поліції ОСОБА_19 обґрунтовано закрито кримінальне провадження №0003056, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 квітня 2024 року, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Отже, колегія суддів не убачає підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія судді

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника певної військової частини ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 28 травня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги командира певної військової частини на постанову слідчого СВ ВП №3 Пологівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про закриття кримінального провадження за №0003056 від 08 квітня 2024 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4