У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/743/25 за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні у задоволенні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 , поданого у кримінальному провадженні за №0001694, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.09.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, про арешт майна.

05.09.2025 засобом поштового зв`язку прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 подано до суду клопотання, яке зареєстровано канцелярією суду 26.09.2025, у кримінальному провадженні за №0001694, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.09.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, про арешт майна.

Встановлено, що Ужгородським РУП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001694, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.09.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.09.2025.

У рамках даного клопотання, з метою забезпечення збереження речових доказів, просить накласти арешт на вилучені під час проведення огляду місця події 04.09.2025 на відкритій ділянці, за координатами 48.6115136, 22.2072211, речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити та накласти арешт на речові докази.

Від захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить ухвалу слідчого судді залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Справу розглядати у її відсутності та відсутності ОСОБА_7 .

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власника майна, його представника, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін.

Заслухавши суддю-доповідача про суть ухвали слідчого судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує наступне.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано відмовлено у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, та правильно визначені правові підстави для цього.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, виходячи з наданих органом досудового розслідування матеріалів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог ст. ст.170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту, та прийшов до обґрунтованого висновку про не доведення стороною обвинувачення необхідності арешту, зазначеного у клопотанні майна, у зв`язку з відсутністю обґрунтування мети та підстав у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна у відповідності до вимог ст. ст. 170, 171 КПК України.

Апеляційний суд бере до уваги і те, що будь-які докази, які б підтверджували наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення тимчасово вилученого майна, в органу досудового розслідування відсутні, що у свою чергу свідчить про те, що клопотання базується на припущеннях за усіма, наведеними у ньому правовими позиціями.

Не зважаючи на те, що прокурором визнано речовими доказами майно, однак у даному клопотанні не доведено таку мету арешту майна, як збереження речових доказів.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що прокурором не доведено, що вилучення мобільних телефонів є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також що доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем, чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Так само як щодо вилучених грошових коштів та паспортів - стороною обвинувачення не доведено, що вони мають відношення до кримінального правопорушення. Варто враховувати й те, що електронний документ не має жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Ідентичні за змістом примірники електронного документа можуть існувати на різних носіях, можуть бути скопійовані за допомогою спеціальних програм та розглядатися як оригінали, й вони можуть відрізнятися лише датою та часом створення. Саме тому для цілей кримінального провадження вирішальне значення має збереження інформації, а не самого фізичного носія.

Разом із тим стороною обвинувачення не надано жодних доказів того, що на телефонах REDMI та ONE PLUS 7 pro, що належать ОСОБА_7 , здійснювалось видалення чи приховування інформації, або що існує реальна загроза її втрати. Посилання прокурора на такі можливі обставини ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені конкретними фактичними даними. Навіть при призначенні експертизи для пошуку гіпотетично видалених відомостей не може само по собі слугувати достатньою підставою для утримання мобільних телефонів під арештом, оскільки закон вимагає підтвердження реальної необхідності втручання у право власності, а не формального припущення про можливу наявність видаленої та/або прихованої інформації.

Щодо накладення арешту на грошові кошти (100 доларів, 1000 грн) та паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 апеляційний суд вважає, що прокурором не доведено, що ці предмети мають відношення до кримінального провадження, оскільки ОСОБА_7 затримано при спробі незаконного перетину державного кордону України поза межами пункту пропуску. Наразі ОСОБА_7 є військовослужбовцем та з 10.09.2025 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 .

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги прокурора, у тому числі й про те, що необхідність накладення арешту на вищевказане майно полягає у збереженні речових доказів, колегія суддів визнає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та приєднаних до клопотання доказах, відхиляє їх як такі, що не являються належними й обґрунтованими підставами для накладення арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя правильно врахував той факт, що клопотання не містить обґрунтування мети і підстав для арешту у відповідності до вимог ст. ст. 170, 171 КПК України, відтак рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, вирішено з дотриманням вимог ст. ст. 170-173 КПК України, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді і накладення арешту на майно в арешті якого відмовлено.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а ухвалу слідчого судді суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 170-173,404,405,407,418,419,422 КПКУкраїни, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 вересня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді