Справа № 162/266/25
Провадження № 1-кп/162/32/2026
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000122 від 18.02.2025 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зарудчі Любешівського району Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з загальною середньою освітою, одруженого, має на утриманні двоє неповнолітній дітей, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 восени 2023 року (точної дати, часу та місця органом досудового розслідування на даний час не встановлено) у зоні проведення бойових дій (в районі населеного пункту Степанове Васильківського району Запорізької області) у якості трофею придбав наступальну ручну гранату РГД-5 з уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ-2, яка є придатною до вибуху та належить до бойових припасів.

В подальшому, не маючи передбаченого законом дозволу на придбання, носіння та зберігання вказаних боєприпасів, ОСОБА_4 незаконно, всупереч п. 1 Додатку № 1 «Перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України» та пп. «а» ч. 1 Спеціального порядку набуття права власності громадянами на окремі види майна, затверджених пунктами 1 та 2 постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471 XII від 17.06.1992 відповідно, п. п. 2, 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів № 576 від 12.10.1992, п. п. 2.1, 8.1, 9.1, 9.2 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, діючи з прямим умислом, перевіз останню на територію власного домогосподарства за місцем свого постійного проживання за адресою АДРЕСА_2 , та зберігав її до 23 год 54 хв 18.02.2025, тобто до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції під час проведення обшуку в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, зазначених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся, просив суворо його не карати.

З огляду на те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини та кваліфікацію кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті і повністю визнав свою вину, отримавши згоду сторін, суд, з`ясувавши добровільність позиції ОСОБА_4 , у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що характеризують його особу, стосуються вирішення питання про долю речових доказів і судових витрат, а також інших, які дозволяють встановити наявність фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження.

За таких обставин, суд доходить висновку, що ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися в придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.

У відповідності до вимог ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ч.5 ст. 12 КК України, відносяться до категорій тяжкого злочину, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, щиро розкаявся, подав клопотання про дослідження доказів в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Він є учасником бойових дій, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно. На обліках у лікарів нарколога та психіатра обвинувачений не перебуває. Майнову шкоду в кримінальному правопорушенні діями обвинуваченого не завдано.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Тому врахувавши наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства та призначає йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.263 КК України - у виді позбавлення волі, з застосуванням статей 75, 76 КК України.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку дозволить здійснювати органом пробації контроль за його поведінкою.

Відповідно до ст.124 КПК України, судові витрати за проведення судової вибухо-технічної експертизи у розмірі 3183,60 гривень необхідно стягнути з обвинуваченого.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у справі не заявлений. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 366-368, 371, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього згідно з ст. 76 КК України такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової вибухо-технічної експертизи у розмірі 3183,60 гривень.

Речові докази: залишки осколкової ручної гранати РГД-5 та початкові упаковки, які упаковані у сейф-пакет Експертної служби МВС № 3669462, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВП № 1 (сел.Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Волинським апеляційним судом.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Любешівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1