Справа № 461/1765/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/347/25 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 06 березня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Хишевичі Городоцького району Львівської області, українця, з середньою спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє вироком Личаківського районного суду м.Львова від 14.11.2023 за ч.1 ст.357 КК України засудженого до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн., яке ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 24.09.2024 замінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт, обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на один рік.

На підставі ч.ч. 2, 3 ст. 591 Кримінального кодексу України, покладено на ОСОБА_7 обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 4) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу); 5) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня постановки його на облік уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 вироком Личаківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2023 року визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України та засуджено до покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят гривень). В подальшому, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2024 року ОСОБА_7 замінено невідбуте основне покарання призначене вироком Личаківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2023 року за ч.1 ст.357 КК України, у виді штрафу в розмірі 850,00 грн., на покарання у виді 50 (п`ятдесяти) годин громадських робіт.

14.10.2024 до Личаківського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області надійшло розпорядження про виконання ухвали, що набрала законної сили, а саме ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 24.09.2024, яке було прийнято до виконання та цього ж дня, ОСОБА_7 було поставлено на облік.

03 березня 2025 року, коли ОСОБА_7 з`явився до Личаківського РВ філії ДУ «Центр пробації» Львівській області, за адресою: м. Львів, вул. Мартовича, 3, його поставлено на облік та роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт, попереджено про наслідки ухилення від покарання, а саме, що за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК України.

Однак, ОСОБА_7 03.03.2025, перебуваючи у Личаківському РВ філії ДУ «Центр пробації» Львівській області, за адресою: м. Львів, вул. Мартовича, 3, в порушення умов відбування покарання, умисно, без поважних причин, маючи реальну можливість його відбути, всупереч інтересам правосуддя в частині забезпечення виконання покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання та попередженим про передбачену законодавством кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, відмовився та вказав, що не має наміру їх відпрацьовувати, чим допустив ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт та порушив обов`язки, покладені на нього ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2024 року, якою замінено покарання на 50 годин громадських робіт, не відпрацювавши їх.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від покарання у виді громадських робіт.

На вказаний вирок прокурор Галицької окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, яку у встановленому законом порядку уточнила та просить вирок Галицького районного суду м.Львова від 06.03.2025 щодо ОСОБА_7 скасувати в частині звільнення від відбування покарання, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити покарання у виді пробаційного нагляду строком 1 рік.

Відповідно до ст.71, ч.І ст.72 КК України частково приєднати до нового покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 14.11.2023, яке в подальшому замінено ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 24.09.2024 у виді 50 годин громадських робіт, та остаточно визначити покарання ОСОБА_7 у виді 1 року, 6 днів пробаційного нагляду.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що як вбачається із вироку, ОСОБА_7 засуджено вироком Личаківського районного суду м.Львова від 14.11.2023 за ч.І ст. 357 КК України до покарання у виді штрафу 850 грн., яке ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 24.09.2024 замінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт, які ОСОБА_7 не відбув.

Нове кримінальне правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 389, вчинене ОСОБА_7 03.03.2025, тобто у період невідбутого покарання, призначеного попереднім вироком Личаківського районного суду м.Львова від 14.11.2023 у виді штрафу 850 грн., яке в подальшому замінено ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 24.09.2024.

Наведене свідчить, що покарання, призначене обвинуваченому за попереднім вироком Личаківського районного суду м.Львова від 14.11.2023 у виді штрафу 850 грн., яке в подальшому замінено ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 24.09.2024 на покарання у виді громадських робіт, не досягло своєї мети, яка полягала у виправленні ОСОБА_7 та запобіганні вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Більше того, вказане покарання засуджений мав відбувати реально.

Водночас, суд першої інстанції, призначив покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 1 року пробаційного нагляду, та не врахував вирок Личаківського районного суду м.Львова від 14.11.2023, яким ОСОБА_7 призначено покарання у виді штрафу 850 грн., яке в подальшому замінено ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 24.09.2024 на покарання у виді громадських робіт.

Таким чином, при призначенні покарання, ОСОБА_7 слід визначити остаточне покарання із застосуванням положень ч.1 ст.71 КК та п. 4, 5 ч.1 ст.72 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого, виступ прокурора ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечив проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 не дотримано у повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглядалось судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження у відповідності до ст.ст. 381-382 КПК України, оскільки ОСОБА_7 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, згідно ч. 2 ст. 302 КПК України, та надав свою згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, відтак суд першої інстанції обмежився дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно із ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім злочином.

Як убачається з оскаржуваного вироку та матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 засуджено вироком Личаківського районного суду м.Львова від 14.11.2023 за ч.І ст. 357 КК України до покарання у виді штрафу 850 грн., яке ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 24.09.2024 замінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт, які ОСОБА_7 не відбув.

Нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389, вчинене ОСОБА_7 03.03.2025, тобто у період невідбутого покарання, призначеного попереднім вироком Личаківського районного суду м.Львова від 14.11.2023 у виді штрафу 850 грн., яке в подальшому замінено ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 24.09.2024.

Колегія суддів погоджується із доводами прокурора, що покарання, призначене обвинуваченому за попереднім вироком Личаківського районного суду м.Львова від 14.11.2023 у виді штрафу 850 грн., яке в подальшому замінено ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 24.09.2024 на покарання у виді громадських робіт, не досягло своєї мети, яка полягала у виправленні ОСОБА_7 та запобіганні вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, відтак засуджений має відбувати таке реально.

П.4, 5 ч. 1 ст.72 КК України передбачає, що при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду, вісім годин громадських робіт.

На підставі п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку. При цьому невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, невідбуту засудженим частину будь- якого основного покарання. А при вчиненні нового злочину особою, яка відбувала покарання у виді позбавлення волі, його невідбутою частиною треба вважати строк, який залишився на момент обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за новий злочин, а якщо такий захід не обирався, - то строк, який залишився після постановлення останнього за часом вироку.

Таким чином, при призначенні покарання, ОСОБА_7 слід визначити остаточне покарання із застосуванням положень ч.І ст.71 КК та п. 4, 5 ч.І ст.72 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, не врахував зазначені вище положення Закону та не застосував до обвинуваченого положення ст. 71, 72 КК України, що відповідно до ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КК України, підставою для скасування вироку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.407, п.п. 3, 4 ч.1 ст.409 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно зі ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_6 слід задоволити. Вирок Галицького районного суду м.Львова від 06.03.2025 стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити покарання у виді пробаційного нагляду строком 1 рік.

Відповідно до ст.71, ч.1 ст.72 КК України повністю приєднати до нового покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Личаківського районного суду м.Львова від 14.11.2023, яке в подальшому замінено ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 24.09.2024 у вигляді 50 годин громадських робіт, остаточно визначивши ОСОБА_7 покарання у виді 1 року, 6 днів пробаційного нагляду.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 слід обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

На переконання колегії суддів, таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 420, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 06.03.2025 стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити покарання у виді пробаційного нагляду 1 рік.

Відповідно до ст.71, ч.1 ст.72 КК України ОСОБА_7 частково приєднати до нового покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 14.11.2023, яке в подальшому замінено ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 24.09.2024 у виді 50 годин громадських робіт, та остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 року, 6 днів пробаційного нагляду.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4