Cправа № 127/627/26
Провадження № 1-кс/127/286/26
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

08 січня 2026 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 розглянувши матеріали клопотання ОСОБА_2 , подане в порядку статті 206 КПК України, про перевірку факту незаконного позбавлення волі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області 08 січня 2026 року надійшло клопотання ОСОБА_2 , подане в порядку статті 206 КПК України, про перевірку факту незаконного позбавлення волі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дане клопотання мотивоване тим, що 07 січня 2026 року до ОСОБА_2 як фахівця у галузі права, телефоном звернулася донька ОСОБА_3 з повідомленням про те, що 04 січня 2026 року близько 15:00 год в АДРЕСА_1 (біля магазину АТБ) його затримали (викрали) співробітники ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який не має статусу юридичної особи та є структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як зазначається в клопотанні, затримання відбулося в примусовому порядку без належного оформлення протоколу затримання, без негайного повідомлення про підстави та без забезпечення права на захист. Після затримання 04 січня 2026 року зв`язок з ОСОБА_3 повністю відсутній, його точне місцеперебування невідоме. За наявною інформацією, ймовірно, під примусом він пройшов військово-лікарську комісію (ВЛК) у неділю (05 або 06 січня 2026 року). Фактичне утримання триває з метою запобігання реалізації права на відстрочку від мобілізації як багатодітного батька (до 08 січня 2026 року) та можливого бронювання як священнослужителя через Державну службу України з етнополітики та свободи совісті (ДЕСС), оскільки релігійна громада відповідає критеріям для визнання критично важливою та бронювання керівника.

У зв`язку з наведеним ОСОБА_2 вважає, що в даному випадку має місце незаконне позбавлення волі, тож слідчий суддя зобов`язаний негайно перевірити викладені факти та вжити заходів для забезпечення додержання прав ОСОБА_3 на свободу та особисту недоторканність.

Перевіривши зміст клопотання та дослідивши його матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади. Зокрема забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора є однією із загальних засад кримінального провадження. Відповідно до ст. 24 КПК України це право гарантується кожному.

Згідно з п.18 ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

За змістом частини першої статті 3 КПК України кримінальним провадженням є досудове розслідування (тобто стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження) і судове провадження (кримінальне провадження у суді першої інстанції, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами), процесуальні дії у зв`язку з вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Одним з головних принципів, якому повинні відповідати зміст та форма кримінального провадження, є принцип законності, згідно з яким суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства (частина перша статті 9 КПК України).

Відповідно до ч.3 ст.206 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

За правилами встановленими статтею 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Як зазначено вище та слідує з матеріалів скарги, ОСОБА_2 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області зі скаргою на незаконне позбавлення свободи людини в порядку статті 206 КПК України, яка надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до частин першої та шостої статті 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» вбачається, що слідчий суддя може вживати необхідних заходів для забезпечення належного утримання осіб, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або яка тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Так відповідно до статті 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом. А згідно зі статтею 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких, як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Здійснюючи свої повноваження в порядку статті 206 КПК України, слідчий суддя вправі вирішувати питання щодо наявності підстав утримання особи під вартою під час досудового розслідування у відповідному кримінальному провадженні, нагляд за дотриманням прав та свобод у якому належить до компетенції слідчого судді, та лише у випадках, коли особа поміщена та перебуває саме під вартою, тобто утримується відповідними правоохоронними органами, яким надано право затримувати особу та поміщувати її під варту.

В даному випадку зміст клопотання свідчить, що заявник, звертаючись до слідчого судді, не погоджується із діями працівників ТЦК та СП, пов`язаними з мобілізацією відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, Указу Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а ОСОБА_3 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку із застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку статті 208 КПК України та не є особою, затриманою неуповноваженою службовою особою в порядку статті 207 КПК України, не утримується правоохоронними органами у зв`язку з розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження. Із матеріалів клопотання не вбачається здійснення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 або тримання його під вартою в установі, перелік яких передбачено статтею 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення».

В силу приписів кримінального процесуального законодавства, службові (посадові) особи ТЦК та СП не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції, відтак ОСОБА_3 не може вважатися затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства.

Тож правомірність зазначених у скарзі дій працівників структурного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_5 не підлягає вирішенню слідчим суддею в порядку статті 206 КПК України, оскільки вирішення вказаного питання не передбачено положеннями КПК України, у зв`язку з чим не належить до компетенції слідчого судді.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що в разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту заявник вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду. У разі ж переконання заявника про вчинення відносно ОСОБА_3 кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним позбавленням свободи, він вправі звернутися до відповідних правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Стаття 206 КПК України не містить порядку ухвалення рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження за клопотанням або скаргою, поданими в порядку статті 206 КПК України.

Разом з тим, положеннями частини шостої статті 9 КПК України встановлено, що у разі, коли положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Так частиною четвертою статті 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише в разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Проаналізувавши наведене, оскільки в даному випадку відсутні законні підстави для відкриття провадження у справі за даним клопотанням (скаргою), слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у відповідності до загальних засад кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 11, 26, 206, 304-306, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ :

У відкритті провадження у справі за клопотанням ОСОБА_2 , поданим в порядку статті 206 КПК України, про перевірку факту незаконного позбавлення волі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала клопотання, разом із клопотанням та усіма доданими до нього матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду впродовж п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_4