Справа № 333/9264/25
Провадження № 1-кс/333/3212/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Слідча суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , слідчої: ОСОБА_3 , прокурора: ОСОБА_4 , підозрюваного: ОСОБА_5 , захисника підозрюваного: ОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, клопотання старшого слідчого відділу поліції № 4 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене процесуальним прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001256 від 24 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та додані до нього матеріали відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Кирилівка Якимівського району, Запорізької області, громадянина України, українця, неодруженого, який має середню освіту, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має, який не є інвалідом, не є адвокатом або депутатом, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, -

- 30.11.2007 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст.187, 69. ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ст. 304, ст.70, КК України до 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75, 76 п.2, 3, 4 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

- 17.11.2010 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст. 152, ч.1 ст.153, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком від 30.11.2007 року та призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 20.10.2012 року з Софієвської ВК Запорізької області №55 по відбуттю терміну покарання;

- 21.01.2015 Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 України до позбавлення волі на строк 5 років, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки

- 06.07.2017 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст. 186 КК Укаїни до позбавлення волі строком 5 років. Приєднано вирок Акимівського р/с до 6 років позбавлення волі. Покарання відбував в Софіївській ВК Запорізької області, звільнився по відбуттю покарання 04.01.2021 року;

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

26.07.2025 року слідча відділу поліції №4 Запорізького РУП Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 звернулася до суду із даним клопотанням, яке обґрунтоване наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно о 18 годині 30 хвилин 24.09.2025 року, ОСОБА_5 , маючи прямий умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, діючи з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, введеного з 24.02.2022 року згідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись біля будинку 98 по вул. Космічній у м. Запоріжжі здійснив напад на ОСОБА_7 , яка йшла в сторону АТБ-маркету по вул. Космічній у м. Запоріжжі, з метою перевірити на справність мобільні телефони ОСОБА_5 . При цьому, ОСОБА_5 , нехтуючи повернення ОСОБА_7 належних йому мобільних телефонів, з метою особистого збагачення, схопив своєю рукою ОСОБА_7 за шию та притиснувши до себе, вчинив удушення, шляхом стискання шиї та здавлення ключиці, що призвело до хрипу останньої. ОСОБА_5 спричинив потерпілій закритий перелом лівої ключиці, травматичний міозит шийного відділу хребта, забійні садна шиї зліва, згідно довідки з КНП МЛЕ та ШМД ЗМР.

Таким чином, ОСОБА_5 відкрито заволодів, шляхом ривку з рук ОСОБА_7 , мобільним телефоном Xiaomi Redmi 9A, в корпусі чорного кольору IMEI 1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 із сім-карткою НОМЕР_3 , вартістю 4 200 гривень.

Далі, ОСОБА_5 , продовжив злочинний умисел, отримавши можливість розпоряджатися викраденим мобільним телефоном, направився в сторону вул. Магара у м. Запоріжжя, нехтуючи вимоги потерпілої, щодо повернення належного ій майна, кликала на допомогу, переслідувала останнього, проте наздогнати та припинити його дії не змогла. Таким чином, ОСОБА_5 , спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 4 200 гривень.

Враховуючи вищенаведене ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, що кваліфікується як: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення (злочину), 25.09.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у скоєнні цього кримінального правопорушення підтверджуються у повній мірі зібраними у ході досудового розслідування матеріалами кримінального провадження.

Для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного.

Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, у зв`язку з тим, що йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі від восьми до п`ятнадцяти років за вчинення тяжкого злочину, з метою ухилення від можливого покарання; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він не має стійких соціальних зв`язків, офіційного місця працевлаштування не має, що дає нам підстави припускати те, що заробітком грошових коштів для існування є вчинення кримінальних правопорушень, а також незаконно впливати на потерпілу та свідків. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На підставі вищевикладеного, слідчий просить обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання у повному обсязі, просили задовольнити з підстав, викладених в клопотанні.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні просили відмовити у задоволені клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з його необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення слідчого, думку прокурора, підозрюваного, його захисника, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, слідчий суддя дійшла висновку про необхідність задовольнити клопотання та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 по цьому кримінальному провадженню запобіжний захід у виді тримання під вартою з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що Відділом поліції №4 ГУНП в Запорізькій області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № № 0001256 від 24 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, скоєного при вищезазначених обставинах.

24.09.2025 р. о 20-29 год. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

25.09.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Клопотання слідчого оформлене відповідно до вимог ст. 184 Кримінального процесуального кодексу України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, Витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінальних проваджень.

Підозрюваному ОСОБА_5 своєчасно вручені під розпис, клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, а також копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Відповідно до пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182).

В іншому своєму рішенні Суд наголосив (справа "Чеботарь проти Молдови" від 13.02.2008 р.), що "для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданим у відповідності до ст.5 п.1 (с), поліція не повинна мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Так само не обов`язково, щоб затриманій особі в подальшому було пред`явлено обвинувачення або ця особа постала перед судом. Метою попереднього утримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яка повинна підтвердити або розвіяти підозри, що є підставою для затримання. При цьому, обґрунтована підозра є важливою гарантією від свавільного тримання під вартою або затримання особи".

Отже на досудовому розслідуванні встановлення обґрунтованості підозри оцінюється в сукупності наданих слідчим матеріалів та їх переконливості у тому, що підозрювана особа могла вчинити інкримінований їй злочин.

На підтвердження обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину, слідчим надано копії: протоколу огляду події, про протоколів допиту потерпілої та свідків; проколу пред`явлення особи для впізнання та фотознімками, протоколу проведення слідчого експерименту, витягу з ЄРДР; повідомлення про підозру, інші матеріли кримінального провадження.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідча суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_5 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. На думку слідчого судді, слідчим надані вагомі докази на підтвердження наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого злочину.

В межах цього кримінального провадження підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, поєднаного із застосуванням насилля, за яке законодавством передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 8-ми до 15-ти років.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року (п. 36) ЄСПЛ вказав, «…Суд зазначає, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункти 80-81, рішення від 26 липня 2001 року)…».

Відповідно до пункту 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, «…Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування або повторного вчинення злочинів. Суд визнає, що з огляду на серйозність обвинувачень, висунутих проти заявника, органи влади мали підстави вважати, що існування такого ризику було встановлено із самого початку. Однак, Суд неодноразово наголошував, що тяжкість обвинувачень сама по собі не може бути виправданням тривалих періодів запобіжного ув`язнення..».

Підозрюваний раніше неодноразово судимий за корисливі та насильниці злочини, дані судимості не зняті та не погашені. Підозрюваний не працює, неодружений, дітей чи інших непрацездатних дітей на утриманні не має. Дані обставини в сукупності свідчать про існування заявлених слідчим ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що підозрюваний може переховуватися від слідства та суду і вчинити новий корисливий чи насильницький злочин, незаконно впливати на потерпілу та свідків, оскільки обізнаний про їх місце проживання. Також слідча суддя дійшла висновку, що з огляду на особу підозрюваного та його нехтування своїми процесуальними обов`язками, оскільки ОСОБА_5 жодного разу не виконав належним чином покладені на нього судом обов`язки в межах встановленого вироком суду іспитового строку, схильність до вчинення насильницьких агресивних злочинів, інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

В матеріалах справи відсутні відомості, що внаслідок стану здоров`я підозрюваний не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора.

Слідча суддя, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину, його конкретні обставини та характер, особу підозрюваного, наявність вагомих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дійшла висновку, що заявлений слідчим запобіжний захід зможе запобігти встановленим слідчим суддею ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно задовольнити.

Необхідність арешту підозрюваного ОСОБА_5 що обмежує його особисту недоторканість, не буде суперечити нормі ст. 5 ч.1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом. Такі обов`язки передбачено в чинному кримінально-процесуальному законодавстві України, зокрема, в ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, слідча суддя має право не визначати заставу.

Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, із застосуванням насилля, слідча суддя не визначає розмір застави у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись, ст.ст. 3, 176, 177, 178, 182, 183, 184, 194, 196,309 КПК України слідча суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання старшого слідчого відділу поліції № 4 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_3 , погоджене процесуальним прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001256 від 24 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, відносно підозрюваного ОСОБА_5 , - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з 24.09.2025 р. з 20-29 год.

Виконання ухвали доручити ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Ухвала діє до 22.11.2025 р. включно.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду. Для особи яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідча суддя: ОСОБА_1