Справа № 461/4391/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/3140/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30 жовтня 2025 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою клопотання задоволено.

Обрано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись із цим рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30 жовтня 2025 року через недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що стороною обвинувачення не доведено наявність існування ризиків.

Зазначає, що ОСОБА_7 не загрожує покарання, оскільки ДТП мала місце 02.07.2016 року, а 22.12.2016 року був прийнятий закон України «Про амністію у 2016 році».

У ч. 1 п. В цього Закону зазначено наступне: «Звільнити від відбування покарання у вигляді позбавлення волі осіб визнаних винними у скоєні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно ст. 12 КК України, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України є тяжким (а не особливо тяжким) злочином скоєним з необережності. Згідно долученої довідки з УКА ГУНП у Львівській області у ОСОБА_7 є неповнолітня дитина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тобто ОСОБА_7 підпадає під дію закону України «Про амністію у 2016 році», який звільняє його від покарання за скоєння злочину, скоєння якого йому інкримінується. Відповідно не має ризику переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та суду через безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на термін від 3 до 8 років, за скоєння злочину в якому підозрюється ОСОБА_7 .

Апелянт зазначає, що до оголошення ОСОБА_7 у розшук та звернення з клопотанням про обрання запобіжного заходу сторона обвинувачення не вжила передбачених чинним законодавством заходів виклику та вручення підозри про скоєний злочин ОСОБА_7 .

Так згідно доданих до клопотання матеріалів ОСОБА_7 разом з дружиною та дітьми перебуває у Польщі.

Проте, сторона обвинувачення не надала жодних доказів того, що вона зверталась до компетентних органів Республіки Польща, з проханням надати інформацію про можливе місце проживання та реєстрацію ОСОБА_7 в Республіці Польща.

Захисник ОСОБА_6 підтримав подану апеляційну скаргу, просив задоволити.

Прокурор ОСОБА_8 апеляційну скаргу заперечив, просив ухвали слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Слідчим управлінням ГУ НП у Львівській області за процесуального керівництва Львівської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000687 від 02.07.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

23.09.2025 складено повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 15.01.2022 року перетнув державний кордон та виїхав за межі України і по теперішній час не повертався на територію України, місце його перебування невідоме, що підтверджується відповіддю щодо перетину кордону УКА ГУНП у Львівській області, допитом свідка ОСОБА_10 , який являється батьком ОСОБА_11 (дружини ОСОБА_7 ) та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

23.09.2025 постановою заступника начальника ВРЗуСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_12 підозрюваного ОСОБА_7 оголошено в міжнародний розшук у кримінальному провадженні № 0000687 від 02.07.2016.

30 жовтня 2025 року ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З оскарженої ухвали від 30.10.2025 вбачається, що наведені в клопотанні доводи перевірено слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, заслухано думку прокурора, захисника, з`ясовано обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Чинним кримінальним процесуальним законом України передбачено спеціальну процедуру вирішення питання, коли особа, щодо якої ставиться питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оголошена у міжнародний розшук.

Зокрема, відповідно до частини шостої статті 193 КПК України, слідчий суддя може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного за наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, та, зокрема за умови знаходження особи в міжнародному розшуку.

Розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 слідчий суддя встановив обставини того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та те, що підозрюваний ОСОБА_7 оголошений у міжнародний розшук, що підтверджується постановою заступника начальника ВРЗуСТ СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук від 23 вересня 2025 року (а.с. 28-29).

Чинний КПК України не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особа перебуває у будь-якому із видів розшуку. Однак регламентує, що про оголошення розшуку (державного, міждержавного, міжнародного) має бути винесена органом досудового розслідування відповідна постанова (ч. 2 ст. 281 КПК України). У даному випадку це і було здійснено слідчим, шляхом винесення постанов спочатку про оголошення підозрюваного в державний, а згодом і в міжнародний розшук.

Будь-яких інших документів, зокрема, довідки Інтерполу, витягу з бази Інтерполу, тощо, зазначена норма закону (ч. 2 ст. 281 КПК України) не вимагає.

Так, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є одним із обов`язкових документів, на підставі якого уповноважений орган запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо осіб, які розшукуються з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в Україну (Інструкція про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол, затверджена спільним наказом МВС України, ОГП, НАБ України, СБ України, ДБР, Мінфіну України, Мін`юсту України від 17 серпня 2020 року № 613/380/93/228/414/510/2801/5). Після затримання особи за межами України, слідчий, прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, або суд, який розглядає справу чи яким ухвалено вирок, готує клопотання про видачу особи в Україну, до якого серед інших документів обов`язково додається засвідчена копія ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 575 КПК). Тобто, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є документом, на підставі якого здійснюється затримання особи за межами України, ухвалюється рішення про застосування екстрадиційного арешту для забезпечення видачі особи з метою притягнення до кримінальної відповідальності та здійснюється доставка особи на території України до місця кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що постанова про оголошення особи в міжнародний розшук є єдиним доказом існування юридичного факту оголошення такої особи в міжнародний розшук в розумінні вимог ст. 281 та ч. 6 ст. 193 КПК України, а момент, з якого особа вважається такою, що оголошена у міжнародний розшук, співпадає із часом винесення самої постанови про оголошення міжнародного розшуку особи.

На думку колегії суддів, слідчим суддею обґрунтовано встановлено обставини про доведеність оголошення підозрюваного ОСОБА_7 у міжнародний розшук та дотримано вимоги ч. 6 ст. 193 КПК України під час постановлення ухвали від 30.10.2025 про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З огляду наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, оцінюючи особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов переконання про наявність, передбачених ст.177 КПК України ризиків, а саме: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на термін від 3 до 8 років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі. Водночас, суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину; незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб. Про неможливість запобігти такому ризику свідчить той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України) такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього.

Слідчий суддя перевіривши матеріали клопотання про доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 у його відсутності, з урахуванням наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_7 , враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, особи підозрюваного, обставин та суспільної небезпеки кримінального правопорушення, а також враховуючи те, що ОСОБА_7 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, перетнув державний кордон України та переховується від органів досудового розслідування, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, та оголошений в міжнародний розшук, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Апеляційний суд критично оцінює твердження сторони захисту про те, що сторона обвинувачення не вжила заходів виклику та вручення підозри ОСОБА_7 з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 42 КПК України встановлено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Повідомлення у кримінальному провадженні, згідно з ч. 3 ст. 111 КПК України, здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи. При цьому, глава 11 КПК України містить нормативне регулювання здійснення в кримінальному провадженні викликів слідчим, прокурором, а також регулює судовий виклик та привід.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Як вбачається з матеріалів судового провадження ОСОБА_7 заступником начальника ВРЗуСТ СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_13 скеровувались повістки про виклик на 22.09.2025, 23.09.2025, 24.09.2025, які отримано ОСОБА_10 про що наявні відповідні відмітки на повістках (а.с. 17-19).

Також у матеріалах справи наявне підтвердження про скерування повідомлення про підозру ОСОБА_7 за адресою проживання (а.с. 25), та підтвердження про вручення повідомлення про підозру старості Підгірцівського старостинського округу ОСОБА_14 (а.с. 24).

З урахуванням наведено у матеріалах справи наявні підтвердження про вжиття заходів органом досудового розслідування щодо виклику ОСОБА_7 та вручення повідомлення про підозру.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про наявність підстав для застосування відносно ОСОБА_7 Закону України «Про амністію в 2016», такі не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки питання звільнення від відбуття покарання розглядається судом із врахуванням вимог ст. 86 КК України, та не може бути підставою для відмови у задоволені клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що органом досудового розслідування, на виконання вимог ст. 194 та ч. 6 ст. 193 КПК України, було доведено факт набуття ОСОБА_7 у встановленому законом порядку статусу підозрюваної особи в кримінальному провадженні №0000687, обґрунтованість підозри останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оголошення його у міжнародний розшук відповідно до вимог закону, а також наявність в зазначеному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, внаслідок чого слідчий суддя дійшов обґрунтованого, вмотивованого та вірного висновку про необхідність обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути особливу увагу на той факт, що оскаржуване рішення слідчого судді від 30.10.2025 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваної особи в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України не є остаточним застосуванням стосовно особи запобіжного заходу, натомість, за своєю правовою природою не призводить до негайного взяття особи під варту, а виступає підставою для затримання й доставки цієї особи до місця кримінального провадження.

Так, відповідно до резолютивної частини оскаржуваної ухвали слідчого судді від 30.10.20252 та положень вищевказаної ч. 6 ст. 193 КПК України, у разі обрання стосовно підозрюваної особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за її відсутності, після затримання такої особи та не пізніш як через 48 годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю такої особи розглядає питання про застосування стосовно неї обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

За таких обставин, апеляційний суд звертає увагу на те, що у даному випадку така ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є документом, на підставі якого здійснюється затримання особи, як на території України, так і за її межами, здійснюється доставка особи до місця кримінального провадження, а також ухвалюється рішення про застосування запобіжного заходу або екстрадиційного арешту для забезпечення видачі особи з метою притягнення до кримінальної відповідальності.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення слідчого судді від 30.10.2025 про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим, а апеляційна скарги не містить правових підстав для скасування даного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30 жовтня 2025 року, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах останнього без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4