ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2022/25 Справа № 202/9485/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

власника майна ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 10 жовтня 2025 року про арешт майна у кримінального провадження № 0000618, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 10 жовтня 2025 року задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на автомобіль марки «AUDI Q7», державний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , ключі від нього; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , котрі належить ОСОБА_8 , з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що санкцією ч. 4 ст. 189 КК України, за котрою підозрюється ОСОБА_8 , передбачено покарання із застосуванням конфіскації майна. Тому, з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, у разі визнання підозрюваного ОСОБА_8 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, можливим є накласти арешт на автомобіль марки «AUDI Q7», державний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , ключі від нього; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що клопотання не містить обґрунтування відповідності тимчасово вилученого майна критеріям речей, що підлягаються спецконфіскації.

Зазначає, що хоча ОСОБА_8 і є титульним власником автомобіля, однак цей автомобіль з лютого 2025 року перебуває у володінні та безпосередньому користуванні адвоката ОСОБА_7 , що підтверджується договором. Даний автомобіль жодного відношення до кримінального правопорушення не має та був добровільно наданий слідчому для проведення обшуку та реалізації відповідної ухвали, яка не давала слідчому повноважень на вилучення автомобіля.

Вказує, що накладення арешту на майно порушую право його користувача. Слідчим не наведено що транспортний засіб та ключі від нього відповідають вимогам ч. 1 ст. 96-2 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

ОСОБА_8 та його адвокат ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000618, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України.

В ході апеляційного розгляду матеріалів провадження, колегією суддів не встановлено жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення, оскільки, покладені в основу ухвали мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на матеріалах судового провадження і законі, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 2, ч. 3, ч .4 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя суду першої інстанції, дослідивши в межах своєї компетенції матеріали клопотання слідчого, належним чином встановив той факт, що накладення арешту на автомобіль марки «AUDI Q7», державний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , ключі від нього; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , які належать ОСОБА_8 в даному випадку є необхідним та відповідає меті, передбаченій п. 3 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Твердження апелянта про те, що хоча ОСОБА_8 і є титульним власником автомобіля, однак цей автомобіль з лютого 2025 року перебуває у володінні та безпосередньому користуванні адвоката ОСОБА_7 , що підтверджується договором, не є слушними та не ґрунтуються на вимогах закону. Користування транспортним засобом за договором не означає передачу права власності користувачу.

Отже, на думку колегії суддів, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника транспортного засобу, оскільки, за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна (транспортного засобу).

Наведені в апеляційній скарзі доводи ніяким чином не спростосують висновки слідчого судді суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.132, 167, 170-173 КПК України, провів розгляд клопотання слідчого.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми доказами, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 10 жовтня 2025 року про арешт майна у кримінального провадження № 0000618 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4