ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 672/194/25

Провадження № 11-кп/820/569/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Городоцькогорайонного суду Хмельницької області від 09 червня 2025 року у кримінальному провадженні №0000034, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 січня 2025 року, яким ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городок Хмельницького району Хмельницької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мончегорськ російська федерація, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, визнано винуватими вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А :

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Городоцького районного суду Хмельницької області від 09 червня 2025 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винними у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено їм покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік кожному з покладенням на них обов`язків, передбачених п.п.1-3 ч.2 ст.59-1 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 10797,77 грн. матеріальної шкоди, 10000,00 грн. моральної шкоди та 9600,00 грн. витрат на правову (правничу) допомогу.

Відповідно до вироку суду, 30 січня 2025 року близько 17.00 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час спільного вживання спиртних напоїв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля магазину «Орхідея», який розташований по вул. Ткачука, 90 в с. Лісоводи Городоцької ОТГ Хмельницького району Хмельницької області, розпочали словесну суперечку із ОСОБА_7 , який також знаходився поблизу вказаного магазину. Під час словесної суперечки із ОСОБА_7 , яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вирішили спричинити тілесні ушкодження потерпілому.

Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та наслідків, бажаючи їх настання, ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_7 та умисно кулаками правої і лівої рук наніс вісім ударів в обличчя. Тоді до потерпілого підійшов ОСОБА_10 та кулаком правої руки умисно наніс два удари ОСОБА_7 в обличчя, від чого потерпілий впав на ґрунтовий покрив землі. В цей час до потерпілого, який лежав на землі, підійшов ОСОБА_9 та умисно наніс два удари правою ногою по тулубу.

За вказаних вище обставин ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , умисно спричинили ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому дистальної третини спинки носа без зміщення відламків, підшкірного крововиливу верхньої, нижньої повіки правого ока, підшкірного крововиливу верхньої, нижньої повіки лівого ока, лівої підочної і щічної ділянок обличчя, садна шкіри спинки носу, забійної рани слизової верхньої губи зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

Зазначені дії ОСОБА_13 та ОСОБА_10 кваліфікуються за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В поданій апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить визнати обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначити їм покарання в межах санкції статті. Стягнути солідарно із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн. В іншій частині вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 09 червня 2025 року залишити без змін. Стягнути солідарно із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 витрати, понесені ОСОБА_7 на правову допомогу.

Представник потерпілого вважає, що висновки, до яких прийшов суд першої інстанціїта викладені у вироку, не відповідають обставинам справи, вирок ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених через м?якість, що є підставою, відповідно до вимог ст.ст.409,412 КПК України для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

За обставинами справи, мотивом дій обвинувачених було не спричинення тілесних

ушкоджень, а саме - зухвало і цинічно, з явною неповагою, грубим порушенням громадського порядку показати свою перевагу перед присутніми, а також, потерпілим, вцілому до вчинюваних ними дій, у прагненні показати зневагу до існуючих правил і норм поведінки, самоутвердитися за рахунок приниження потерпілого

Крім того, очевидною є наявність в діях обвинувачених такої обов`язкової ознаки хуліганства як особлива зухвалість, оскільки грубе порушення громадського порядку супроводжувалось насильством із заподіянням потерпілому тілесних ушкоджень, внаслідок чого останній був вимушений, лежачи на землі, просити не бити його лежачого та зупинитись.

Обвинувачені не тільки не реагували на прохання потерпілого, а й один за одним

продовжували наносити удари.

З огляду на викладене, не згідні з зазначеним судом у вироку, що обвинувачені, перед

спричиненням тілесних ушкоджень потерпілому, вирішили їх йому спричинити.

Такого судом не було встановлено, такі докази відсутні, таких пояснень обвинувачені не давали, їх пояснення чітко і однозначно підтверджують зухвалість поведінки, демонстрацію неповаги та грубого порушення громадського порядку, безпідставність вчинених дій, відтак, представник потерпілого оскаржує кваліфікацію вчиненого за ч.2 ст.125 КК України, вважає, що дії обвинувачених мають бути кваліфіковані за ч.2 ст.296 КК України.

Окрім того, оскаржується визначене судом покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік, з покладанням відповідних обов?язків, вважаючи його несправедливим через м?якість, обгрунтовуючи таку позицію наступним.

Обставинами, які обтяжують покарання, є його вчинення у стані алкогольного сп?яніння та групою осіб, тобто, дві, саме дві обставини є такими, що обтяжують покарання.

Наслідки вчиненого для потерпілого мають місце і досі, він продовжує звертатись за медичною допомогою, змушений контролювати стан здоров?я, його самопочуття часто погіршується, що є наслідком отриманих ним ударів в область голови, що не дає йому можливості працювати, вести звичний для нього спосіб життя.

За результатом розгляду справи, судом не встановлено пом`якшуючих обставин вчинення кримінального правопорушення. Вказана у обвинувальному акті обставина щирого каяттяоб?єктивно не знайшла свого підтвердження з огляду на поведінку обвинувачених за час, що минув від вчинення правопорушення, аж до постановлення вироку.

Пробаційний нагляд не стане тим видом покарання для обвинувачених, який зможе їх виправити, налагодити та забезпечити належну поведінку в громадських місцях, у соціумі.

Обидва обвинувачені є фізично здоровими, працездатними особами, відтак, можуть працювати, заробляючи кошти не тільки для себе, а й для відшкодування моральної шкоди для потерпілого, оскільки, у судовому засіданні надали пояснення, що обоє проживають, відвідуючи різні заклади, за кошти (пенсію) своїх бабусь.

Часткове задоволення позову саме у сумі та, виключно, у сумі, яку визнавали обвинувачені, - 10 000 грн., не є тим належним відшкодуванням моральної шкоди за вчинене ними, у розумінні, хоча би, справедливості, оскільки, досі жодної копійки потраченої потерпілим, не відшкодовано, враховуючи також тілесні ушкодження, що потерпілому спричинені, а саме закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому дистальної третини спинки носа без зміщення відламків, підшкірного крововиливу верхньої, нижньої повіки правого ока, підшкірного крововиливу верхньої, нижньої повіки лівого ока, лівої підочної і щічної ділянок обличчя, садна шкіри спинки носу, забійної рани слизової верхньої губи зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_9 , даючи пояснення у судовому засіданні 13.05.2025 року, вказав, що вдарив потерпілого 8 (вісім!) разів кулаками правої і лівої рук.

Цього ж дня обвинувачений ОСОБА_10 визнав, що наніс потерпілому кулаком правої руки 2 удари в обличчя. Необхідність нанесення такої кількості ударів обвинувачені не пояснили.

Позиції учасників судового провадження

Потерпілий ОСОБА_7 та його представник адвокат ОСОБА_8 просили задовольнити апеляційну скаргу із зазначених в апеляційній скарзі підстав.

Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх ОСОБА_14 , ОСОБА_12 заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, як законний та обґрунтований.

Прокурор, в частині доводів апеляційної скарги про доведеність винуватості обвинувачених та кваліфікації кримінального правопорушення заперечувала, щодо збільшення розміру стягнення моральної шкоди підтримала та просила задовольнити апеляційну скаргу в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених та їх захисників, потерпілого та його представника, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно з вимогами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України, а саме у спричиненні умисного легкого тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до вимог статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 оскаржує правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.2 ст.125 КК України, оскільки вважає, що дії обвинувачених повинні бути кваліфіковані за ч.2 ст. 296 КК України, як хуліганство вчинене групою осіб, а також не погоджується із розміром відшкодування моральної шкоди.

Однак доводи представника потерпілого щодо невірної кваліфікації дій обвинуваченихсвого підтвердження не знайшли.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України.

В свою чергу представником потерпілого зазначено, дії обвинувачених слід кваліфікувати за ч.2 ст. 296 КК України, оскільки мотивом дію обвинувачених було не спричинення тілесних ушкоджень, а саме зухвало і цинічно з метою неповаги, грубим порушенням громадського порядку, показати свою перевагу над присутніми, а також над потерпілим, в цілому до суспільства, що проявилася у тривалості спричинення тілесних ушкоджень, безпідставності вчинюваних ними дій, прагнення показати зневагу до існуючих правил і норм поведінки, самоутвердитись за рахунок приниження потерпілого.

З вказаними доводами колегія суддів не може погодитись з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно вимог ч.1 ст.338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Не допускається зміна обвинувачення прокурором з кримінального проступку на злочин будь-якої тяжкості під час судового розгляду.

З огляду на вказані вимоги КПК України, предметом судового розгляду є лише те обвинувачення, що було висунутепрокурором, прокурор має можливість за процедурою, передбаченою ст. 338 КПК, змінювати обвинувачення у суді, але не допускається зміна обвинувачення прокурором з кримінального проступку на злочин будь-якої тяжкості під час судового розгляду.Особі гарантується, що вона не буде визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, якщо у цьому кримінальному провадженні не є обвинуваченим.Що стосується суду, то він може вийти за межі висунутого обвинувачення лише в частині зміни правової кваліфікації пред`явленого правопорушення, якщо це покращує становище обвинуваченого.

Враховуючи, що обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прокурором пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, яке прокурор підтримував під час судового розгляду, обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не пред`являлося обвинувачення за ч.2 ст.296 КК України, що є нетяжким злочином, тому як у прокурора відсутні передбачені законом підстави для зміни обвинуваченняз кримінального проступку на злочин будь-якої тяжкості під час судового розгляду,так і суду першої та апеляційної інстанції відсутні передбачені законом підстави вийти за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації пред`явленого правопорушення, що погіршує становище обвинувачених.

Таким чином, суд першої інстанції, провів судовий розгляд лише стосовно осіб, яким висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта,встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував їх дії за ч.2 ст. 125 КК України. При цьому всім наявним доказам, суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів, належним чином перевірила викладені в апеляційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та визнає їх неспроможними, які не ґрунтуються на вимогах закону.

Що стосується доводів апеляційної скарги про призначене судом покарання, то слід зазначити наступне.

Відповідно до статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання, врахував обставини правопорушення, характер вчиненого діяння, особу обвинувачених,які раніше не судимі, неодружені, на утриманні непрацездатних та неповнолітніх осіб не мають, згідно характеристик Виконавчого комітету Городоцької міської ради Хмельницької області скарг, заяв та компрометуючих матеріалів, повідомлень про порушення громадського порядку та притягнення до адміністративної відповідальності з 2022 року по теперішній час про них не надходило, на обліку лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебувають.

Обставинами, які згідно ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд визнав вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою.

Також суд першої інстанції, з посиланням на позицію Верховного Суду у постанові від 15.11.2021 у справі №199/6365/19, дійшов висновку, щопосилання прокурора на обставину, яка пом`якшує покарання обвинувачених, як на щире каяття,не знайшло свого підтвердження у матеріалах кримінального провадження.

Так, в судовому засідання потерпілий ОСОБА_7 та його представник зазначили, що обвинувачені не вчиняли активних дій щодо примирення із ним ні під час досудового розслідування кримінального провадження, ні під час його розгляду в суді. Матеріальні збитки не відшкодували. Їх вибачення для нього були формальні та не щирі.

Обвинувачені в судовому засіданні не спростували зазначене потерпілим та повідомили, що не змогли знайти потрібних слів, щоб щиро вибачитись перед потерпілим та примиритись.

З огляду на зазначене, судом не визнано обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття, що спростовує доводи представника потерпілого, що судом першої інстанції призначено м`яке покарання з урахуванням щирого каяття обвинувачених.

Санкцією ч.2 ст.125 КК України передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до одного року, або пробаційного нагляду на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

Згідно зі статтею 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Приймаючи до уваги викладенні вище обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до твердого переконання, що необхідним і достатнім покаранням обвинуваченим за вчинене, з метою їх виправлення та попередження скоєння нових злочинів, буде призначення їм покарання у виді пробаційного нагляду в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України.

З урахуванням наведеного, а також конкретних обставин справи, колегія суддів погоджується із призначеним обвинуваченим судом першої інстанції покаранням у виді пробаційного нагляду в межах, визначених санкцією ч.2 ст.125 КК України, із покладенням обов`язків, визначених ч.2 ст.59-1 КК України.

На думку колегії суддів, таке покарання є справедливим, індивідуалізованим і достатнім для виправлення обвинуваченихОСОБА_9 та ОСОБА_10 та попередження вчинення ними нових правопорушень, цілком відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винних.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 також оскаржує вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди.

Перевіривши ці доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в ході судового розгляду пред`явила до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок спричинення обвинуваченими умисних легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 та просила стягнути на користь останнього солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 10797,77 грн. майнових збитків, 60 000 грн., як відшкодування моральної шкоди та витрати за надання правової допомоги.

Вироком суду цей позов задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 10 797,77 грн. матеріальної шкоди, 10 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та 9 600,00 грн. витрат на правовому допомогу.

Колегія суддів вважає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого, суд не врахував належним чином перенесені ним фізичні та моральні страждання, внаслідок спричинення йому обвинуваченими тілесних ушкоджень, в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Положеннями статті 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи цивільний позов, суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.

Сторонами кримінального провадження не оскаржується сам факт заподіяння потерпілому діями обвинувачених моральної шкоди, оскаржується розмір стягнутої судом на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Також статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України і судової практики, розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, розмір відшкодування, що присуджується, має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці особи, яка завдала шкоди.

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 та визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції враховував характер і обсяг моральних страждань, які зазнав потерпілий ОСОБА_7 , в результаті нанесення йому обвинуваченими тілесних ушкоджень, завдання стресу, хвилювання, виходив з принципів розумності, виваженості та визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинувачених солідарно на користь потерпілого в сумі 10 000,00 грн., задовольнивши позов в цій частині частково, вважаючи цей розмір відшкодування справедливим і співмірним для відшкодуванням моральних страждань в даному випадку.

Разом з тим, з урахуванням вищезазначених вимог закону та судової практики, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_15 та ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому дистальної третини спинки носа без зміщення відламків, підшкірного крововиливу верхньої, нижньої повіки правого ока, підшкірного крововиливу верхньої, нижньої повіки лівого ока, лівої підочної і щічної ділянок обличчя, садна шкіри спинки носу, забійної рани слизової верхньої губи зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

При цьому, потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні з 30.01.2025 по 07.02.2025, відчував фізичний біль, що в свою чергу свідчить про порушення звичайного ритму його життя внаслідок заподіяння шкоди здоров`ю та витрату часу і зусиль для відновлення попереднього стану.

Окрім того, потерпілий зазнав душевних страждань, оскільки хвилювався за своє здоров`я, отримав негативні емоції та стрес через нанесені травми, а також під час апеляційного розгляду показав, що має наслідки від тілесних ушкоджень, погіршився слух, він вимушений проходити лікування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди не узгоджується з приписами ст.23 та ст.1167 ЦК України та не відповідає вимогам розумності, справедливості, ступеню вини обвинувачених, характеру та обсягу страждань потерпілого.

Разом з тим, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілого і не повинен приводити до безпідставного збагачення.

При цьому колегія суддів ураховує висновок Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц та Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, виходячи з яких при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги представника потерпілого та при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди, враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань ОСОБА_7 , погіршення здібностей потерпілого, ступеня вини осіб, які завдали моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості, вважає, що цивільний позов ОСОБА_7 в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно на користь ОСОБА_7 підлягає стягненню 50 000,00 грн. моральної шкоди, що в даному конкретному випадку, за своїм розміром є достатньою компенсацією для потерпілого і відповідає вимогам розумності та справедливості цивільного судочинства та ступеню вини обвинувачених, враховуючи також матеріальне становище обвинувачених, їхмолодий вік та відсутність перешкод для працевлаштування, що дає їм можливість відшкодувати заподіяну ними шкоду у цьому розмірі.

Згідно з п.3 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі збільшення сум, які підлягають стягненню, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Враховуючи вимоги ст.408 КПК України, колегія суддів вважає, що вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 09 червня 2025 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підлягає зміні в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_16 про стягнення моральної шкоди, оскільки вказана зміна вироку не погіршує становища обвинувачених та не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення, задовольнивши частково апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , в іншій частині апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного вище, керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 09 червня 2025 року стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 змінити в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В іншій частині вирок суду щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3