Справа№ 938/906/25
Судове провадження № 1-кп/938/120/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року селище Верховина Верховинського району Івано-Франківської області

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.05.2025 за №0000063 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Яблуниця, Вижницького району Чернівецької області, зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, фізична особа-підприємець, не одруженого, на утриманні осіб не має, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

обвинувачений ОСОБА_4 , 12 травня 2025 року, після обіду, в умовах воєнного стану, перебуваючи в с. Голошина, Білоберізької сільської ради, Верховинського району Івано-Франківської, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, заздалегідь отримавши в користування для власних потреб транспортний засіб автомобіль марки ЗИЛ 131, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав на праві власності ОСОБА_6 , а перебував у користуванні ОСОБА_7 та не повідомивши користувача про справжність намірів використання автомобіля, керуючи вказаним транспортним засобом прибув до площадки для завантаження лісодеревини, де скориставшись тим, що його дії ніким не помічені і за ним ніхто не спостерігає, таємно викрав із площадки, шляхом навантаження на кузов автомобіля належний потерпілій ФОП ОСОБА_8 ліс, кругляк хвойної породи, в кількості 25 (двадцять п`ять) колод, загальною кубомасою 10,315 м.куб, в результаті чого заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 27554,25 гривень.

Таким чином, визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, оскільки вчинив крадіжку, в умовах воєнного стану.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у інкримінованому обвинуваченні визнав повністю і суду показав, що він періодично їздив до батька на роботу в с. Голошина, Верховинського району, Івано-Франківської області. Так, зранку, 12.05.2025 він проїжджаючи повз площадку для навантаження лісодеревини у с. Голошина, побачив велику кількість деревини - кругляку хвойних порід. У нього виник умисел незаконно заволодіти частиною деревини, оскільки вважав, що через велику кількість, крадіжку декількох колод ніхто не виявить. З цією метою, він попросив у батька автомобіль марки ЗИЛ 131, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким той користувався. При цьому, справжність намірів використання автомобіля він не повідомляв батьку, сказав лише, що для власних потреб.

На вказаному автомобілі він прибув до площадки для навантаження лісодеревини в с. Голошина цього ж дня, по обіді. При цьому, він з собою взяв друга, якому не повідомив, що збирається викрасти деревину, а лише попросив допомогти погрузити його лісодеревину на автомобіль. На місці він переконався, що ніхто за його діями не спостерігає, загнав автомобіль в річку під площадку, з якої скочував лісодеревину на автомобіль. В такий спосіб він завантажив 25 колод, закріпив їх на автомобілі, після цього зірвав з колод бірки та викинув у ріку. В подальшому він поїхав з місця події з викраденими колодами, друга висадив по дорозі, а сам був зупинений працівниками поліції в с. Гринява, Верховинського району, Івано-Франківської області. На прохання працівників поліції він не зміг пред`явити жодних документів на лісодеревину, а тому ними було викликано слідчо-оперативну групу на місце події. В процесі досудового розслідування він визнав вину, на даний час щиро розкаюється у скоєному, шкоду відшкодував. Просить суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений в судовому засіданні повністю визнав вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та не заперечив фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті, за яких визнається вчиненим кримінальне правопорушення, суд, переконавшись, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, не оспорюють їх та надають свою згоду на проведення судового розгляду без їх дослідження, і така позиція є добровільною, а наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України у вигляді позбавлення права на апеляційне оскарження щодо доведеності фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення учасникам кримінального провадження є зрозумілими, прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин скоєння обвинуваченим зазначених кримінальних правопорушень, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також стосуються процесуальних витрат на проведення експертиз, обґрунтованості вимог цивільного позову.

Таким чином, суд вважає, що в ході судового розгляду вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, є доведеною, його дії є правильно кваліфіковані за вказаною кримінально-правовою нормою, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст.50 КК України відповідно до яких покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, але яке має на меті не лише кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Крім цього, у відповідності до ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, таке покарання повинне бути призначене у межах, установлених санкцією частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 КК України, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, способу його вчинення, мети та мотиву вказаного діяння, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд зважає, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, разом з тим, є особою молодого віку, здійснює підприємницьку діяльність, раніше не судимий, не перебуває на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах, за місцем проживання характеризується позитивно, розкаявся та щиро шкодує про скоєне кримінальне правопорушення, відшкодував завдані збитки. Згідно з досудовою доповіддю його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, однак зважаючи на виявлені фактори ризику вчинення повторного правопорушення у випадку звільнення судом від відбування з випробуванням, одночасно із покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, потребує покладення додаткових обов`язків, передбачених п. 2 ч.3 ст.76 КК України, а саме не виїжджати за межі України без погодження з органом пробації, разом із застосуванням соціально-виховних заходів, спрямованих на мінімізацію ризику вчинення повторного правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю даного кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

А тому враховуючи наведені обставини, а також те, що санкцією ч.4 ст.185 КК України передбачено безальтернативний вид покарання у виді позбавлення волі, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі мінімальним строком передбаченим санкцією названої кримінально-правової норми, і що саме таке покарання є достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

При цьому, на підставі ст.75 КК України, враховуючи відсутність обмежень щодо застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням при засудженні за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, враховуючи позитивні характеристики обвинуваченого, його щире каяття, активне сприяння органам слідства у швидкому розкритті правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, позицію органу пробації, викладеній у досудовій доповіді, а також потерпілої, яка просила суворо не карати, суд приходить до переконання про можливість його виправлення без реального відбування покарання, у зв`язку із чим звільняє його від відбування призначеного покарання із випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Відповідно до положень ст.100 КПК України вирішити долю речових доказів, а також у відповідності до ч.4 ст.174 КПК України вирішити питання щодо вжитих заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначити покарання ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі п.1,2 ч.1, п.2,4 ч.3 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки протягом іспитового строку:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Іспитовий строк ОСОБА_4 рахувати з часу проголошення вироку.

Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження вжиті ухвалою слідчого судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 15.05.2025 у виді арешту, накладеного на вантажний автомобіль марки ЗИЛ-131 з реєстраційним номером НОМЕР_1 з навантаженою на нього лісодеревиною в кількості 25 (двадцять п`ять) колод.

Речові докази:

- вантажний автомобіль марки ЗИЛ-131, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , вважати повернутим за належністю.

- лісодеревину в кількості 25 (двадцять п`ять) колод, загальною кубомасою 10,315 м.куб, що передана на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 , вважати повернутою за належністю.

- відпускні пластикові бірки UA ДАЛРУ №282434652, UA ДАЛРУ №282434645, UA ДАЛРУ №282434641, UA ДАЛРУ №282434649, повернути потерпілій ОСОБА_8 .

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

З інших підстав, на вирок може бути подана апеляційна скарга в порядку та строки визначені ст.395 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_9