1Справа № 335/8681/25 1-кп/335/867/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ВСТАНОВИВ:
У підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що означене кримінальне провадження підсудне Вознесенівському районному суду міста Запоріжжя, Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України і підстав для його повернення немає, а тому просить призначити справу до судового розгляду.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник під час підготовчого судового засідання не заперечували щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду.
Крім того, прокурор заявив клопотання про продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки є достатньо підстав вважати, що обвинувачуваний ОСОБА_4 може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Обґрунтовуючи вищевказані ризики, прокурор доводив, що ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, відповідальність за який передбачено покарання у вигляді позбавлені волі від п`яти до дванадцяти років. Тому, існує ризик, що обвинувачуваний ОСОБА_4 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду.
Крім того, сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками у справі, які є колишні знайомі по службі тощо, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкоджати встановленню істини у справі в кримінальному провадженні, а отже у разі не продовження застосування запобіжного заходу, існує вірогідність незаконно впливу на свідків.
Ризик, вчинити інше кримінальне правопорушення на думку прокурора обґрунтовується тим, що обвинувачуваний в період дії воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військово служби , а саме дезитирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, що вказує на те, що своїми протиправними діями ОСОБА_4 підриває бойовий дух військовослужбовців та демонструє негативний приклад поведінки військовослужбовця. З огляду на це, а також те, що обвинуваченому загрожує покарання до 12 років позбавлення волі, з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування існує реальна можливість продовження вчинення останнім злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.
Захисник адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, оскільки вважає, що вказані прокурором ризики не доведені та ґрунтуються на припущеннях сторони обвинувачення.
В свою чергу, захисник просила відмовити у продовженні у задоволенні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначила, що ОСОБА_4 не має наміру переховуватися від правосуддя не має, не має на меті ухилятися від військової служби, а навпаки бажає повернутися до військової частини для продовження служби у ЗСУ.
Обвинувачений ОСОБА_4 (в режимі відеоконференцзв`язку) підтримав думку свого захисника
Вислухавши думки сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступних висновків: Кримінальне провадження підсудне Вознесенівському районному суду міста Запоріжжя. Підстав для повернення кримінального провадження прокуророві для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України, немає. Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 4-8 ч. 1 ст. 284 КПК України, немає. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимог процесуального закону, підстав для його повернення прокуророві немає, тому слід призначити кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 до судового розгляду.
З вказаних мотивів, з метою підготовки до судового розгляду, суд вважає за необхідне призначити судовий розгляд кримінального провадження, здійснювати судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у відкритому судовому засіданні, виходячи з вимог ч. 2 ст. 27 КПК України, одноособово. Визначити склад осіб, які братимуть участь в судовому розгляді, наступним: процесуальний прокурор, обвинувачений, захисник обвинуваченого. Здійснити виклик учасників судового провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 135-139 КПК України. Обов`язок по забезпеченню присутності під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом, в силу вимог ч. 3 ст. 23 КПК України, слід покласти на процесуального прокурора.
Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 суд дійшов до наступного висновку:
Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 27.07.2025 щодо обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід - тримання під вартою.
Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд заклопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно вимог ст. 176 та ст. 177 КПК України, законодавець дав вичерпний перелік загальних положень про запобіжні заходи та визначив мету і підстави їх застосування за наявності ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Зокрема, згідно матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєні тяжкого злочину в умовах воєнного стану, а усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та покарання, він може переховуватися від суду не зважаючи на існування у нього постійного міста проживання.
З огляду на докази, якими сторона обвинувачення доводила своє клопотання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 суд вважає, органом досудового розслідування доведено та підтверджено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; а саме, що обвинувачуваний ОСОБА_4 має можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, може здійснити вплив на свідків, тому що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання.
Суд бере до уваги вагомість наявних доказів про вчинення обвинувачуваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, а також особливу суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_4 .
В умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, національні суди, вирішуючи питання щодо застосування викличного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не повинні допустити негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та запобігти не створювати в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.
Посилання обвинуваченого на те, що він не має наміру ухилятися від суду та бажає продовжити військову службу, з врахуванням викладеного вище, не спростовує існування встановлених судом ризиків.
Отже, враховуючи вимоги ст. 331 КПК України та доведеність існування обставин, які свідчать про існування ризиків, які виправдовують необхідність продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає, що клопотання щодо продовження строку тримання під вартою заявлене прокурором підлягає задоволенню, тобто строк тримання під вартою необхідно продовжити до 60 днів.
Водночас, відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КІІК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленій ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КГІК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтею 408 Кримінального кодексу України.
Обставини, які би могли слугувати підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`якій, судом не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_4 утримується в ДУ «Дніпропетровська установа виконання покарання (№ 4).
Частина 1 статті 336 КПК України регламентує, що судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоровя або з інших поважних причин, необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 336 КПК України, суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено воєнний стан в Україні, який продовжує тривати.
З метою забезпеченості оперативності судового провадження у розумний строк, вважаю за доцільне проведення дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Судовий розгляд проводити одноособово за участю процесуального прокурора, обвинуваченого, його захисника.
В судове засідання викликати учасників судового провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 135-139 КПК України.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Дніпропетровська установа виконання покарань (№ 4) строком на 60 діб, тобто до 16.11.2025 включно.
Розгляд кримінального провадження здійснювати у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення (дистанційне судове провадження) між Вознесенівським районним судом міста Запоріжжя та Державною установою «Дніпропетровська установа виконання покарань (№ 4)», за обов`язковою участю обвинуваченого ОСОБА_4 .
Виконання ухвали в частині технічного забезпечення відеоконференції з обов`язковою участю ОСОБА_4 та з обов`язковим врученням пам`ятки про права та обов`язки, доручити особі, на яку покладені обов`язки щодо технічного забезпечення відеоконференції в ДУ «Дніпропетровська установа виконання покарань (№ 4)». Пам`ятку про права та обов`язки, слід в подальшому направити на адресу суду.
Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку.
Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені КПК України.
Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції повинні фіксуватися за допомогою технічних засобів відеозапису.
Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя протягом п`яти днів з дня її оголошення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 18.09.2025.
Повний текст складено 19.09.2025.
Головуючий суддя ОСОБА_1