Справа № 953/5497/25
н/п 1-кс/953/6964/25
"21" жовтня 2025 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
На обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, зокрема, що посадові Комунального некомерційного підприємства «Зміївська центральна районна лікарня» Зміївської міської ради Харківської області під час дії воєнного стану здійснили формальне працевлаштування осіб, які фактично не виконують обов`язки, передбачених посадовими інструкціями. Попри це, таким особам нараховується та виплачується заробітна плата за рахунок коштів державного бюджету.
Крім того, посадові особи Зміївської міської ради, діючи за попередньою змовою між собою, у період дії воєнного стану організувати протиправний механізм привласнення коштів місцевого бюджету шляхом придбання дитячих будинків сімейного типу за завищеною вартістю.
16.10.2025 постановою слідчого вилучені документи визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
У ході подальшого досудового розслідування в межах зазначеного кримінального провадження виникла необхідність у проведенні огляду документів, вилучених під час вищевказаних обшуків, а також у призначенні та проведенні необхідних судових експертиз з метою виявлення слідів або інших відомостей, які можуть бути використані як докази фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та потребують спеціального дослідження із застосуванням спеціальних знань, навичок і обладнання, що використовується виключно під час проведення судових експертиз.
Вилучення вказаних документів було метою проведення обшуків згідно ухвали слідчого судді Київського районного м. Харкова у зв`язку з чим із відшуканням вказаних речей, предметів та документів досягнуто мету проведення обушків та вони повинні бути використані під час досудового розслідування, так як є доказами вчинення злочину.
У ході досудового розслідування виникла необхідність накладення арешту, а саме позбавлення осіб права на відчуження, розпорядження та користування на зазначене майно, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно є доказом злочину.
На підставі вищевикладеного сторона обвинувачення, у відповідності до вимог ст. 170 КПК України вважає, що підставою арешту майна є наявність підстав вважати, що майно є доказом злочину та метою арешту є забезпечення збереження речових доказів, так як відповідає критеріям ст. 98 КПК України, а саме було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди вчинення злочину та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Таким чином, є достатні підстави вважати, що предмети вилучені під час проведення обшуку, відповідають вимогам ст. ст. 98, 170 Кримінального процесуального кодексу України з наведених вище підстав та відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України тяжкість вчиненого зазначеного кримінального правопорушення може бути підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Шляхом застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертається із клопотанням.
У органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вищевказані вилучені в ході обшуків 16.10.2025 документи можуть бути використані у незаконній діяльності, містити інформацію та відомості, які можуть бути використані, як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Також, накладення арешту на майно дасть змогу запобігти можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, забезпечить збереження речових доказів, конфіскацію майна як виду покарання, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, призначенню та проведенню відповідних судових експертиз.
Сторона обвинувачення зазначає, що повернення зазначених документів, тимчасово вилучених під час обшуку, може призвести до їх знищення, втрати, пошкодження або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, з метою встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень.
В судове засідання прокурор не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, 21.10.2025 до канцелярії суду надійшла заява прокурора ОСОБА_4 , в якій він просить провести судове засідання без його участі, клопотання підтримує в повному обсязі (а.с. 154).
В судовому засіданні представник власника майна ТОВ «С-ТРАНС» не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.
Неприбуття в судове засідання власника майна, прокурора, відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотань. Володілець майна, який не був присутнім при розгляді клопотання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна в порядку та на підставах, визначених ст. 174 КПК України.
16.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15.10.2025 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 08.04 год. до 15.12 год., в ході якого, згідно протоколу обшуку від 16.10.2025, вилучено вказане в клопотанні майно (а.с. 63-118).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно вимог ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.
Відповідно до ч.1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Більш того, в статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно, вилучене в ході проведення обшуку, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Прокурором зазначено в клопотанні та доведено під час його розгляду наявність підстав вважати, що вказане майно має значення для досудового розслідування, та може бути доказом у даному кримінальному провадженні.
Прокурором в межах розгляду заявленого клопотання доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в клопотанні прокурора, доведено їх значення для встановлення обставин у вищевказаному кримінальному провадженні, та можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах, а тому клопотання про арешти майна на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою забезпечення збереження речових доказів, підлягає задоволенню.
На виконання та у відповідності до положень ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 132; ст. ст. 170, 171, 173 КПК України, стороною обвинувачення доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні виправдовують на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України,
Клопотання прокурора про арешт майна задовольнити.
Визначити місцем зберігання арештованого майна згідно з «Порядком зберігання та передачі речових доказів стороною обвинувачення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1