Провадження № 1-кп/752/2443/25
УХВАЛА

08 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Голосіївського районного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000523 від 30 вересня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників в режимі

відеоконференції ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

встановила:

До Голосіївського районного суду м. Києва з Київського апеляційного суду в порядку ст. 34 КПК України направлено для розгляду вищевказане кримінальне провадження.

Обвинувачений подав клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, мотивуючи тим, що повідомлення про підозру йому, як адвокату, здійснено неуповноваженою особою за дорученням Першого заступника Генерального прокурора, що з дня повідомлення першої підозри у даному кримінальному проваджені, а саме підозрюваному ОСОБА_9 , до дня направлення обвинувального акта до суду минули строки досудового розслідування, передбачені ст. 219 КПК України, постанова Першого заступника Генерального прокурора від 20 лютого 2025 року про продовження строку досудового розслідування до трьох місяців та ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2025 року про продовження строку досудового розслідування до шести місяців є незаконними та не можуть слугувати підставою для продовження строків досудового розслідування.

Захисники підтримали клопотання обвинуваченого.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотань про закриття кримінального провадження. Вказав на дотримання стороною обвинувачення процесуальних строків. Подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , мотивуючи тим, що обвинуваченому ставиться в провину вчинення особливо тяжких злочинів, попередньо встановлені ризики у кримінальному провадженні продовжують існувати, а саме обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення. При цьому застосування більш м`яких запобіжних заходів не здатне запобігти вказаним ризикам.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов про відмову в задоволенні клопотань обвинуваченого про закриття кримінального провадження та про задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 13 лютого 2023 року (справа № 932/8842/20, провадження № 51-5954кмо21), викладене у п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України поняття «злочину проти життя та здоров`я особи» охоплює не тільки злочини, передбачені в розділі ІІ Особливої частини КК, а також включає й інші склади злочинів, у яких додатковим об`єктом посягання є життя та здоров`я особи. При вирішенні питання про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України необхідно виходити з інкримінованих фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та враховувати, з огляду на положення ст. 12 КК України, тяжкість відповідного злочину, об`єктом посягання (основним або додатковим) якого є життя та здоров`я особи.

Як убачається зі змісту обвинувального акта, ОСОБА_5 ставиться в провину вчинення особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111 КК України, що полягали в наданні іноземній державі, іноземній організації, її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України. Підривна діяльність іноземної держави проти України відповідно до обвинувального акта пов`язана, в тому числі, з військовим захопленням території України, що супроводжується застосуванням зброї по позиціях ЗСУ та об`єктах цивільної інфраструктури, що призвело до тяжких наслідків.

Додатковим об`єктом інкримінованих ОСОБА_5 злочинів є життя та здоров`я військовослужбовців ЗСУ та цивільного населення України.

Таким чином, з огляду на висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у контексті застосування положень п.10 ч. 1 ст. 284 КПК України зазначені злочини охоплюються поняттям «тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи».

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні клопотань обвинуваченого про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України слід відмовити.

При цьому оцінка доводам сторони захисту щодо недотримання вимог кримінального процесуального закону під час повідомлення ОСОБА_5 про підозру та під час прийняття прокурором і слідчим суддею рішень про продовження строків досудового розслідування буде надана за результатами судового розгляду, після дослідження судом зібраних на досудовому розслідуванні доказів.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується ;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 199 КПК України суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 бвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 та ч. 2 ст. 111 КК України, які є особливо тяжкими злочинами.

Обґрунтованість підозри обвинуваченого була предметом перевірки слідчих суддів під час обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування. Крім того, про обґрунтованість підозри свідчить зміст обвинувального акта та реєстр матеріалів досудового розслідування, в якому відображена сукупність зібраних у кримінальному провадженні доказів. При цьому оцінка обґрунтованості підозри в даному випадку судом здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості обвинувачених. За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у ст. 5 параграфу 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин». Вимога обґрунтованої підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Судом не розпочато з`ясування фактичних обставин кримінального провадження та перевірку їх доказами, не досліджено зібрані в межах кримінального провадження документи, не допитано свідків та самого обвинуваченого.

Враховуючи характер інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, дані про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме у випадку звільнення з-під варти обвинувачений з обґрунтованою ймовірністю може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які ще не були допитані безпосередньо в судовому засіданні, продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Наявність у обвинуваченого сім`ї, соціальних зв`язків, ряду захворювань, не зменшує існування ризиків у кримінальному провадженні та не є підставою для зміни запобіжного заходу.

Даних про те, що за станом здоров`я обвинувачений не може триматися під вартою в розпорядження суду не надано. У разі необхідності в умовах тримання під вартою уповноваженими особами обвинуваченому повинна бути забезпечена можливість отримання належної медичної допомоги.

Застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в даному випадку, виправдано наявністю справжніх інтересів суспільства, що не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, на даний час, буде недостатнім для запобігання наявним у кримінальному провадженні ризикам, не забезпечить дієвості кримінального провадження та належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

В силу приписів ч. 4 ст. 183 КПК України підстав для визначення обвинуваченому застави в якості альтернативного запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 177-183, 193, 199, 284, 314, 315, 369-372, 376 КПК України, колегія суддів

постановила:

Відмовити у задоволенні клопотань обвинуваченого про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, до 05 лютого 2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню та в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3