ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 19 червня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ребедайлівка, Кам`янського району, Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою- спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, малолітніх та неповнолітніх дітей на утримані не маючого, учасником бойових дій, інвалідом, депутатом, ліквідатором наслідків аварії ЧАЕС не являється, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, що є його особистою власністю.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 20.06.2025, зарахувавши обвинуваченому строк попереднього ув`язнення з 29.11.2024 по 19.06.2025.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів на загальну суму 11540,55 грн.

Скасовано арешт з майна накладеного ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.10.2024.

Вирішено долю речових доказів на підставі ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якого заборонено - «PVP», діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, у невстановлений слідством час та спосіб придбав у невстановленої особи 20 поліетиленових пакетиків, з психотропною речовиною та з моменту придбання частину приховав у формі «закладок» та частину зберігав при собі до 15 год. 07 хв. 15.10.2024, з метою подальшого збуту для особистого матеріального збагачення.

У подальшому, 15.10.2024 близько 15 год. 07 хв., ОСОБА_7 маючи при собі вказану вище кристалічну речовину, перебував неподалік приватного житлового будинку № 132/2 по вул. М. Залізняка в м. Черкаси, де був помічений працівниками поліції, які виконували службові обов`язки по забезпеченню громадського порядку на території м. Черкаси, після чого в ході застосування до останнього превентивних заходів було встановлено, що останній зберігає при собі заборонені в обігу речовини.

Так, 15.10.2024 у період часу з 17 год. 41 хв. до 18 год. 24 хв. в ході затримання ОСОБА_7 , в порядку ст. 298-2 КПК України, останній добровільно видав працівникам поліції із лівої передньої кишені кофти, яка була одягнута на ньому, пачку із-під цигарок в середині якої знаходилися 17 згортків обгорнутих у клейку ізоляційну стрічку, в яких знаходились 17 поліетиленових пакетиків із порошкоподібною речовиною, один із яких відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/124-24/14894-НЗПРАП від 31.10.2024 містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - «PVP», масою 0.382 г. та 16 із яких, відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/124-24/14886-НЗПРАП від 28.10.2024 містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - «PVP», масою 6.742 г.

Крім цього, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на незаконний збут раніше придбаної ним особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якого заборонено «PVP», таємно збув шляхом приховування у формі «закладок» у 3-х таємно прихованих місцях на території м. Черкаси, які сфотографував та зафіксував за координатами в мобільному телефоні марки «Samsung Galaxy J7», імеі 1: НОМЕР_1 ; імеі 2: НОМЕР_2 у мобільному додатку «Галерея».

Так, за координатами широти 49.426235 та довготи 32.052780, 15.10.2024, у період часу з 18 год. 37 хв. до 18 год. 42 хв., працівниками слідчої оперативної групи, використовуючи мобільний додаток «Google maps», у присутності понятих, ОСОБА_9 та його захисника, неподалік будівлі, що за адресою: м. Черкаси, вул. Є. Кухарця, 1, на відкритій ділянці місцевості, між цегляною будівлею та металевим гаражем, під каменем виявлено та вилучено один поліетиленовий пакетик з кристалічною речовиною, яка відповідно до висновку експерта № СЕ-19/124-24/14889-НЗПРАП від 22.10.2024 містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0.406 г.

За координатами широти 49.426227 та довготи 32.052712, 15.10.2024, у період часу з 18 год. 45 хв. до 18 год. 49 хв., працівниками слідчої оперативної групи, використовуючи мобільний додаток «Google maps», у присутності понятих, ОСОБА_9 та його захисника, неподалік будівлі, що за адресою: м. Черкаси, вул. Є. Кухарця, 1, між двома гаражними приміщеннями, під камінням, виявлено та вилучено один поліетиленовий пакетик з кристалічною речовиною, яка відповідно до висновку експерта № СЕ-19/124- 24/14893-НЗПРАП від 21.10.2024 містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0.390 г.

За координатами широти 49.426317 та довготи 32.052906, 15.10.2024, у період часу з 18 год. 50 хв. до 18 год. 54 хв., працівниками слідчої оперативної групи, використовуючи мобільний додаток «Google maps», у присутності понятих, ОСОБА_9 та його захисника, неподалік будівлі, що за адресою: м. Черкаси, вул. С. Кухарця, 1, між двома металевими гаражними приміщеннями, під цеглою, виявлено та вилучено один поліетиленовий пакетик з кристалічною речовиною, яка відповідно до висновку експерта № СЕ-19/124- 24/14899-ЕІЗПРАП від 26.11.2024 містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0.438 г.

Загальна маса PVP, становить 8,358 г., що відповідно до таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу, затверджених Комітетом з контролю за наркотиками при МОЗ України, є великим розміром особливо небезпечної психотропної речовини.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 вважючи вирок щодо нього несправедливим просив пом`якшити покарання призначене судом, та призначити більш м`яке покарання не пов`язане з позбавленням волі застосувавши вимоги ст.69, 75 КК України.

Апеляційні вимоги обгрунтував тим, що судом при призначенні покарання не було взято до уваги, що він добровільно видав наркотичну речовину та повідомив місце її знаходження, під час проведення працівниками поліції обшуку. Вважає, що суд у вироку не вказав дані про його особу, обставини, що обтяжують чи пом`якшують покарання, його стан здоров`я, сприяння слідству, те, що він публічно вибачився, що є пом`якшувальними обставинами. Зазначив, що є всі підстави для застосування ст.69,75 КК України, оскільки він раніше не судимий, визнав свою вину у скоєному злочині, щиро кається та обіцяє більше не скоювати кримінальні правопорушення. Просив суд дати йому шанс для виправлення, без ізоляції від суспільства.

Не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить змінити вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 19.06.2025 щодо ОСОБА_7 , та призначити йому покарання за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Апеляційні вимоги мотивувала тим, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд мав підстави для застосування до останнього вимог ст.69, 75 КК України, оскільки наявні обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Крім того, судом першої інстанції не було враховано інші обставини, що пом`якшують вину обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме, дані про особу обвинуваченого, його молодий вік, відсутність судимостей, не перебування на обліку у лікаря психіатра та нарколога, наявність місця реєстрації, повне визнання вини, задовільну характеристику з ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», наявність довідки про заохочення ОСОБА_7 відповідно до якої ув`язнений отримав подяку за зразкову поведінку, що свідчить про виправлення обвинуваченого, стан здоров`я обвинуваченого, який має тяжке захворювання ВІЛ та потребує постійної замісної терапії призначеними препаратами. Також, зазначила, що під час ознайомлення з текстом вироку, нею було встановлено, що деякі відомості, які зазначені у вироку суду не відповідають обставинам справи, які були встановлені під час судового розгляду, а саме в частині показів свідка ОСОБА_10 .

Апелянт вважає, що оскаржуваний вирок підлягає зміні через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого в наслідок суворості.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог закону, передбачених ст.370, 94 КПК України, ретельно дослідив зібрані у справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій, жодним з учасників провадження не оспорюються, а тому, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Як вбачається з вимог апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, які між собою є аналогічними, вони просять застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст. ст. 69, 75 КК України з урахуванням того, що останній повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий, є молодим за віком, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, має місце реєстрації, поганий стан здоров`я, з можливістю виправлення без ізоляції від суспільства.

Щодо можливості застосування ст. 69 КК України, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Згідно з ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

У постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 17.09.2019 у справі № 744/884/17 (провадження № 51-8413км18) зроблено висновок, що застосування ст. 69 КК України можливе лише тоді, коли певні обставини або їх сукупність одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: по-перше, вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частини 1 або 2 ст. 66 КК України, а по-друге, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Обставини чи їх сукупність, які відповідно до ст. 69 КК України надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають бути такого характеру і сили, які за своїм змістом подібні до тих, що зумовили законодавця створити привілейовані склади злочинів.

Таку ж саму позицію Верховний Суд виклав і у своїй постанові від 03.02.2021 (справа №629/2739/18), де Суд звернув увагу на те, що ч. 1 ст. 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Верховний Суд 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначив поняття судової дискреції у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Разом з тим, обставини, на які посилаються обвинувачений та його захисник (щире каяття, сприяння розкриттю злочину), дійсно є пом`якшуючими (п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України) та враховані судом першої інстанції. Проте вони не можуть бути розцінені як виняткові у розумінні ст. 69 КК України та не знижують істотно ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Тобто, під час застосування ст. 69 КК України слід встановити не лише наявність двох і більше пом`якшуючих обставин, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винуватій особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках.

Тому, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Таким чином, хоча матеріали справи підтверджують наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, вони не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і дають суду право вийти за межі мінімальної санкції. У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для застосування ст. 69 КК України.

Щодо застосування ст. 75 КК України, то колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, за змістом ст.75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Водночас, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, але й інші обставини справи.

Обвинуваченому ОСОБА_7 призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, що є його особистою власністю.

Верховний Суд з даного приводу висловив таку позицію, що звільнення від відбування покарання з випробуванням (ст.75 КК України) може застосовуватися у випадках, коли у матеріалах кримінального провадження є дані, які є свідченням того, що зниження суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та самого засудженого зумовлює можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Те, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав у повному обсязі свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся, сприяв у розкритті злочину, публічно просив вибачення, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, зробивши належні висновки, стало підставою для віднесення до обставин, які пом`якшують покарання, - щирого каяття та сприяння розкриттю злочину.

Так, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Те, що обвинувачений щиро каявся у вчиненні кримінального правопорушення та сприяв у розкриттю злочину було враховано судом під час призначення особі покарання як обставини, що його пом`якшує, та не вказує на можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, а стало лише підставою для призначення йому мінімального покарання.

Дана позиція була висловлена Верховним Судом, зокрема у постанові від 09.08.2021 (справа № 235/689/20), постанові від 25.01.2021 (справа № 331/2455/19).

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.307 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, здійснення ОСОБА_7 розповсюдження психотропної речовини у виді «закладок» відбувалось декілька разів, в різних місцях та у великих розмірах. Дане кримінальне правопорушення вчинене у сфері обігу наркотичних засобів та є правопорушенням проти здоров`я населення.

Така поведінка обвинуваченого свідчить про його стійкий умисел на вчинення злочину, суспільну небезпечність, що в свою чергу свідчить про неможливість викоренення його злочинної поведінки більш м`яким покаранням.

На думку колегії суддів, навіть ураховані судом першої інстанції пом`якшуючі обставини не дають підстав визнати призначене покарання явно несправедливим чи надмірно суворим, а отже не створюють підстав для застосування норм ст. 69 КК України чи ст. 75 КК України.

Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 (справа №756/4830/17-к) зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд першої інстанції, визначаючи вид та розмір покарання, обґрунтовано врахував як ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_7 , так і дані про його особу, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, що у своїй сукупності дало можливість призначити покарання, співмірне тяжкості кримінального правопорушення та достатнє для досягнення його мети та яке повністю відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання згідно з ст. ст. 50, 65 КК України. Призначений строк позбавлення волі є мінімальним, передбаченою статтею КК України та відповідає вимогам справедливості та індивідуалізації покарання.

Тобто дане покарання повністю узгоджується із практикою Верховного Суду та не є «явно несправедливим», оскільки не є таким покаранням, яке є результатом істотної диспропорції між видом і розміром покарання та фактичними обставинами справи.

В той же час, колегія суддів зазначає, що висловлені сумніви захисника в апеляційній скарзі щодо невідповідності показів свідка ОСОБА_10 , обставинам справи, які були встановлені під час судового розгляду, є необгрунтованими, так як суд першої інстанції допитуючи зазначеного свідка дотримався вимог, передбачених ст.65,66 КПК України. Показання свідка були послідовними, логічними та узгоджуються з іншими доказами наявними у кримінальному провадженні, сумнівів у їх правдивості у колегії суддів не виникає. При цьому колегія суддів зауважує, що в апеляційних скаргах не оспорюється доведеність вини обвинуваченого, а тому апеляційні доводи захисника в цій частині, є недоречними.

Колегія суддів з урахуванням вищезазначеного повністю погоджується із висновками суду першої інстанції проте, що тяжкість вчиненого правопорушення, фактичні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого в своїй сукупності виключають будь-які обґрунтовані підстави як для пом`якшення останньому покарання, призначеного судом першої інстанції, так і застосування процесуального інституту призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст.69 КК України), або застосування положень ст. 75 КК України.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 19.06.2025 є законним і обґрунтованим, ухвалений із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 19 червня 2025 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді