КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 15 грудня 2025 року апеляційну скаргу представника третьої особи, власника майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 та накладено арешт на автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUIXER200», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , чорного кольору, предмет зовні схожий на пістолет з написами на лівій стороні затвору «НОМЕР_5» та на правій стороні затвору «НОМЕР_4», предмет зовні схожий на магазин до пістолету, із забороною розпорядження, відчуження та користування, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з таким рішенням представник третьої особи, власника майна ОСОБА_5 , - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2025 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0003043 від 03 листопада 2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, про накладення арешту на автомобіль марки «TOYOTALAND CRUIXER 200», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , чорного кольору, в частині заборони користування транспортним засобом марки «TOYOTA LAND CRUIXER200», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний реєстраційний знак НОМЕР_2 . Зобов`язати слідчого Деснянського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_8 повернути у користування власнику ОСОБА_5 , автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUIXER200», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний реєстраційний знак НОМЕР_2 .

Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

На думку представника, відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що транспортний засіб є доказом у кримінальному провадженні та пов`язаний із злочинною діяльністю або придбаний внаслідок здійснення злочину.

Крім того, вважає, що прокурором не доведено необхідності накладення арешту на майно, відповідно до вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, а транспортний засіб не відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.

Зазначає, що накладення арешту на вказаний автомобіль із забороною користування є порушенням прав власника майна.

Звертає увагу на те, що згідно матеріалів кримінального провадження власник майна ОСОБА_5 не має статусу підозрюваної, а тому правові підстави для накладення арешту на її майно відсутні.

Зазначає, що слідчий суддя вийшов за межі заявлених у клопотанні сторони обвинувачення вимог, оскільки наклав арешт на транспортний засіб із забороною розпорядження, відчуження та користування, тоді як прокурор просив про накладення арешту з метою збереження речових доказів без таких обмежень.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив щодо її задоволення та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Деснянського УП ГУНП у м. Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 03 листопада 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0003043,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 03.11.2025 року о 09 год. 50 хв. на лінію «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_9 про вчинення хуліганських дій групою осіб під час руху автомобілем «TOYOTA LAND CRUIXER 200», д.н.з. НОМЕР_2 трасою М01 між населеними пунктами с.Калинівка та м.Бровари в напрямку м.Бровари.

03.11.2025р. в ході огляду на ділянці місцевості, що розташована за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Героїв Небесної Сотні,1 було виявлено та вилучено

- автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUIXER 200», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , чорного кольору, який опечатано клейкими стрічками: NPU-1035903, NPU-1035902, NPU-1035904, NPU-1035905, NPU-1035906, NPU-1035908, NPU-1035909 та NPU-1035907, що поміщено на територію майданчика для тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська обл., с. Бородянка, вул. Семашка, 159;

- предмет зовні схожий на пістолет з написами на лівій стороні затвору "RЕТАY 17" та на правій стороні затвору «НОМЕР_4», а також предмет зовні схожий на магазин до пістолету, що запаковано у спеціальний пакет.

03 листопада 2025 року постановою старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_8 вказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0003043.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUIXER 200», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_5 .

04 листопада 2025 року прокурор Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт вказаного тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0003043 від 03 листопада 2025 року, з метою збереження речових доказів.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2025 року клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на майно, у тому числі і на автомобіль, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя, при вирішенні питання про накладення арешту на автомобіль, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном в повному обсязі не дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № №0003043 про накладення арешту на вказаний автомобіль, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ним, слідчий суддя дослідив матеріали додані до клопотання та прийшов до висновку, що з метою збереження речових доказів необхідно накласти арешт.

Розглядаючи клопотання прокурора, слідчий суддя не звернув уваги на обставини та не перевірив наявність підстави для накладення арешту в частині заборони користування майном, яка суттєво можуть позначитися на правах та інтересах ОСОБА_5 .

Слідчий суддя під час розгляду клопотання не з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно із забороною користування, не перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_5 .

Колегія суддів не погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказане майно, в частині заборони користування ним.

На переконання колегії суддів, арешт автомобіля із забороною ним користуватися, обмежує права ОСОБА_5 , оскільки прокурором не доведено обставин, які підтверджують, що незастосування такої заборони призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування чи передачі майна.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У п.168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Колегія суддів не погоджується з висновком слідчого судді щодо доцільності накладення арешту на автомобіль із забороною права користування ним, оскільки застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна із забороною користування, є втручанням у права і свободи власників майна, і таке втручання неможливе, оскільки потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання.

Відтак, клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню, зокрема накладення арешту на вказаний автомобіль, шляхом заборони відчуження та розпорядження ним.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, власника майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2025 року, - скасувати в частині заборони користування автомобілем марки «TOYOTA LAND CRUIXER200», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , чорного кольору;

В решті ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2025 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 754/18614/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_13

Провадження № 11сс/824/8946/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК