ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/818/61/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА

Іменем України

12 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадженняз а апеляційною скаргою захисника на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.03.2024 року стосовно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ізюм, українець, громадянин України, не працюючий, неодружений, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

засуджений за:

- ч. 2 ст.186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- ч. 3 ст.185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.

В силу ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю скоєних злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначено остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля процесуальних витрат.

Згідно вироку, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_8 , 19 червня 2015 року, приблизно об 11 годині 00 хвилин, більш точного часу в ході судового розгляду встановити не надалось можливим, реалізуючи правний умисел на відкрите викрадення чужого майна, з метою збагачення, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, знаходячись на відкритій ділянці місцевості навпроти приватного домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , а саме на перехресті вулиці Пушкінської та провулку Нагайського, побачив раніше незнайому йому громадянку ОСОБА_9 , та застосував до неї фізичне насильство, що не є небезпечним для життя та здоров?я останньої, яке виразилось в охопленні правою рукою верхньої частини тулубу потерпілої ОСОБА_10 , після чого лівою рукою зірвав з шиї останньої хрестик із золота 585 проби, вагою 1,46 г, вартістю 1387 грн., заподіявши при цьому потерпілій ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження у вигляді садна на правій бічній поверхні шиї, після чого з викраденим майном, яке залишилось в його руці, з місця скоєння злочину зник розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_11 , повторно, на початку липня 2015 року вдень, більш точного часу та дати в ході судового розгляду встановити не надалось можливим, реалізуючи протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна з метою збагачення, з корисливих мотивів, таємно, достовірно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан на територію приватного домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить потерпілому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого видавив скло з вікна в коридорі житлового будинку та через отвір, який утворився, відкрив вхідні двері та зайшов у будинок звідки вкрав холодильник марки «Ardo», моделі FDP28 AX-2, вартістю 3250 грн., пилосос марки «VITEC», моделі VT-1823 VT, вартістю 630 грн., мікрохвильову піч марки «Blaupunkt», моделі WD1000DI - С30 (B), вартістю 700 грн., телевізор марки «Sony Triton Color ТV», моделі KV-J21, вартістю 810 грн., пральну машинку марки «Saturn», моделі «1601», вартістю 1340 грн. Викрадені речі виніс за територію вказаного домоволодіння та розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 6730 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_13 , повторно, на початку липня 2015 року вдень, більш точної дати та часу в ході судового розгляду встановити не надалось можливим, реалізуючи протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна з метою збагачення, з корисливих мотивів, таємно, достовірно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, через вхідні металеві двері паркану зайшов на територію приватного домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , що належить потерпілому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звідки вкрав металеву решітку прямокутної форми з візерунками по всій поверхні, розміром 120х165 см, вартістю 370 грн., та чавунну кришку каналізаційного люку, вартістю 260 грн., після чого виніс вказане майно за територію вказаного домоволодіння та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 630 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_11 , повторно, 21.07.2015 року вдень, більш точного часу в ході судового розгляду встановити не надалось можливим, реалізуючи протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою збагачення, з корисливих мотивів, таємно, достовірно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан на територію приватного домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , яке належить потерпілому ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звідки вкрав водяний насос «Харків», вартістю 1050 грн., ручний культиватор, вартістю 190 грн., подовжувач довжиною 20 м., вартістю 140 грн., подовжувач довжиною 15 м., вартістю 140 грн., молоток, вартістю 40 грн., пасатижі, вартістю 20 грн., 20 кг грецького горіху, вартістю 500 грн., після чого виніс вказане майно за територію домоволодіння та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 2080 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_8 , повторно, 23 липня 2015 року вдень, більш точного часу в ході судового розгляду встановити не надалось можливим, реалізуючи протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою збагачення, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, за його діями ніхто не спостерігає, через відкрите вікно балкону, проник квартиру АДРЕСА_5 , яка належить потерпілому ОСОБА_15 , звідки вкрав монітор «Asus», моделі VH2361IVH232/VH, вартістю 2170 грн., маршрутизатор TP-Link, моделі «ТІ - wr740», вартістю 220 грн., мобільний телефон «Nokia», моделі «N-72», вартістю 360 грн., USB веб-камеру «Gemix», вартістю 140 грн., флеш карти «GoodRan об?ємом 4 Гб, вартістю 70 грн., телевізора «LG», моделі «15 LS 1R4», вартістю 1000 грн., електробритву «Braun», моделі «Series 1», вартістю 380 грн., які виніс з квартири через вхідні двері та розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 4340 гривень.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити та застосувати положення ст. 75 КК України звільнивши ОСОБА_8 від відбуття покарання з випробуванням.

Обвинувачений, в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином жодних клопотань на момент розгляду справи до суду не надавав.

Захисник ОСОБА_7 не заявляла клопотань про обов`язкову участь в судовому засідання обвинуваченого чи відкладення розгляду справи у зв`язку з його відсутністю.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів, ухвалила продовжити розгляд справи за відсутності обвинуваченого, який належним чином повідомлений, а його відсутність, за наведених обставив, не є перешкодою для розгляду кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.

Згідно вироку (т. 1 а. с. 79 - 83), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.

Дії ОСОБА_8 суд вірно кваліфікував за ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а також за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчинене повторно, поєднаному з проникненням у житло.

З приводу існування підстав для закриття кримінального провадження на підставі ч.1 ст. 49 КК України колегія суддів зазначає наступне.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_8 на адресу суду подано клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, яка діяла на момент вчинення злочинів, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули десять років у разі вчинення тяжкого правопорушення.

В той же час, апеляційний суд враховує, що передбачений ст. 49 КК України звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: закінчення зазначених у законі строків; невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості; не ухилення особи від слідства або суду.

Так, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Під час апеляційного розгляду, колегією суду, встановлені обставини, які, мають вирішальне значення при вирішенні питання звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а саме підтверджені факти ухилення обвинуваченого ОСОБА_8 від явки до суду.

Це підтверджується повідомленням Ізюмського РУП ГУНП в Харківський області, що у зв`язку з переховуванням ОСОБА_8 від органів досудового розслідування 28.09.2015 було заведено оперативно-розшукову справу з грифом секретності «Цілком таємно» №8116040. 24.09.2023 у зв`язку з розшуком ОСОБА_8 та на підставі ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.04.2023 ОСОБА_8 затримано у порядку ст. 191 КПК України. 27.09.2023 останнього знято по розшукових обліках Національної поліції на підставі затримання.

А також наданими прокурором матеріалами досудового розслідування за №01214 від 19.06.2015 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України досудової справи №638/16476/23.

Тож, з урахуванням вищенаведених обставин, враховуючи ч.2 ст.49 КК України, колегією суддів встановлено, що в зв`язку з тим, що перебіг давності зупинявся, то на час розгляду справи строк давності ще не минув.

З приводу апеляційних вимог сторони захисту щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальній стан тощо.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, які у відповідності до статті 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, а також особу обвинуваченого.

Так, судом враховано, що ОСОБА_8 раніше не судимий, не одружений, не працює, на диспансерному (профілактичному) обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває; впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» не звертався.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , суд визнав щире каяття, а обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що саме покарання у вигляді позбавлення волі, буде відповідати положенням кримінального Закону, ступеню тяжкості скоєного правопорушення, особі обвинуваченого та попередженню скоєння ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом та розміром є справедливим.

Крім того, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що інше більш м`яке покарання не зможе забезпечити досягнення мети встановленої ч. 2 ст. 50 КК України, а саме запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, що в сучасних умовах сьогодення набуває особливо важливого значення.

Отже доводи апеляції захисника про не застосування положень ст. 75 КК України є непереконливими, спростовуються викладеними у вироку районного суду, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Разом з цим, стосовно епізоду щодо вчинення крадіжки на початку липня 2015 року, колегія суддів вважає необхідним, закрити на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

09.08.2024 набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, яким ст. 51 КУпАП України викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст. 51 КУпАП України не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу XX ПК України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір, якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2015 становив 1176 грн, тоді як вартість викраденого обвинуваченим майна за епізодом крадіжки на початку липня 2015 року становить 630 грн; що станом на день розгляду кримінального провадження судом може бути лише підставою адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна відповідальність.

Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився та свою згоду на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України не надав, колегія суддів приходить до висновку, що вирок змінити, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за епізодом крадіжки на початку липня 2015 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України закрити на підставі пункту 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.03.2024 року стосовно ОСОБА_8 змінити.

Кримінальне провадження за епізодом щодо вчинення крадіжки на початку липня 2015 року закрити на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В задоволенні клопотання захисника про застосування положень ст. 49 КК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді