Справа № 730/1287/25 Доповідач ОСОБА_1
Провадження № 11-п/4823/197/25
У Х В А Л А

09 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Розглянула у письмовому провадженні в м. Чернігові матеріали судової справи за ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2025 року про зміну підсудності кримінального провадження,

В С Т А Н О В И Л А :

На розгляд Борзнянського районного суду Чернігівської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001699 від 31 грудня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Під час підготовчого судового засідання, ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2025 року прийнято рішення про направлення кримінального провадження до Чернігівського апеляційного суду з метою подальшого скерування до Касаційного кримінального суду Верховного Суду для вирішення питання щодо визначення підсудності кримінального провадження.

Подання суду апеляційної інстанції про визначенні підсудності направлене не було, незважаючи на імперативні вимоги ч. 2 ст. 34 КПК України.

Свою ухвалу суд мотивував тим, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , було ним вчинене поза межами територіальної юрисдикції Борзнянського районного суду, в межах Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 32 КПК кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 34 КПК кримінальне провадження може бути передано на розгляд іншого суду, якщо: до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності; після задоволення відводів (самовідводів) чи інших випадках неможливо утворити новий склад суду для судового розгляду; обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; ліквідовано суд, який здійснював судове провадження.

Частиною 3 ст. 34 КПК передбачено, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого, вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого.

З обвинувального акту убачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 13 липня 2024року у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 21 год., самовільно залишив місце служби,яке станом на 13 липня 2024 року було визначене у районі населеного пункту Благодатне Золотоніського району Черкаської області, після чого до 11 серпня 2025 року включно проводив час на власний розсуд та не вживав жодних заходів для повернення до місця несення служби, до військової частини за наявності реальної можливості для цього та по даний час до розташування військових частини НОМЕР_1 не повернувся.

У подальшому, 12 серпня 2025 року солдат ОСОБА_4 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України працівниками відділення поліції №3 (м. Борзна) Ніжинського районного управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.

На думку суду першої інстанції, який окрім норм чинного законодавства щодо визначення підсудності, послався на ряд судових рішень різних апеляційних судів та ухвал Верховного Суду щодо розгляду подань голів апеляційних судів про визначення підсудності в аналогічних провадженнях, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , був вчинений саме за місцем несення служби, адже результат у вигляді відсутності військовослужбовця настає саме за місцем дислокації військової частини або несення служби.

Колегія суддів з таким твердженням суду першої інстанції не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до порядку, визначеного ч. 9 ст. 615 КПК України, під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Частиною 5 ст. 407 КК України передбачена відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Стаття 407 КК з об`єктивної сторони містить два склади злочину: 1) самовільне залишення військової частини або місця служби; 2) нез`явлення вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікувального закладу.

Самовільне залишення частини полягає у тому, що офіцер, прапорщик, військовослужбовець за контрактом у службовий час, а військовослужбовець строкової служби в будь-який час залишає територію військової частини або місце служби, не одержавши дозволу відповідного начальника.

Нез`явлення вчасно на службу полягає в тому, що, залишивши військову частину або місце служби на законній підставі та маючи об`єктивні можливості для повернення в установлений час, військовослужбовець своєчасно в частину не з`являється і перебуває поза її розташуванням понад установлений строк. У цьому випадку ухилення від несення обов`язків військової служби здійснюється шляхом бездіяльності.

Початком злочину вважається момент фактичного самовільного залишення військової частини або місця служби, а кінцем - день повернення в частину або затримання поза межами частини. Початком нез`явлення на службу вважається закінчення установленого строку з`явлення, а кінцем - час повернення в частину або затримання.

Тобто, ознакою злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, є безперервність, цей злочин починається із самовільного залишення військової частини та закінчується у визначений законом строк (понад три доби) внаслідок дій самого військовослужбовця або в силу обставин, що роблять подальші злочинні діяння неможливими (наприклад, затримання винного органами влади).

ОСОБА_4 добровільно в розташування військової частини НОМЕР_1 не повернувся, був затриманий в порядку ст. 208 КПК України 12 серпня 2025 року працівниками відділення поліції №3 (м. Борзна) Ніжинського районного управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.

Досудове розслідування здійснювалося слідчим відділенням відділення поліції №3 (м. Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області.

Обвинувальний акт був складений та затверджений прокурором Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 30 серпня 2025 року в місті Борзна Чернігівської області.

З огляду на зазначене, кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , відповідно до вимог ч. 9 ст. 615 КПК України має розглядатися судом, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено (закінчено) кримінальне правопорушення.

Таким чином обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого. 5 ст. 407 КК України був скерований на розгляд до Борзнянського районного суду з дотриманням правил територіальної підсудності.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 31, 34, 406 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Відмовити у задоволенні вимог ухвали Борзнянського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2025 року щодо визначення підсудності кримінального провадження за іншим судом.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001699 від 31 грудня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, повернути на розгляд Борзнянскому районному суду Чернігівської області.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8