ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 683/3293/25

Провадження № 11-кп/820/788/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Хмельницького апеляційного суду в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України ОСОБА_7 на ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 по 07 лютого 2026 року включно із визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214720 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_7 24 жовтня 2025 року ухвалою слідчого судді Старокостянтинівського районного суду обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком по 22.12.2025 року включно, а також визначено заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в разі внесення якої, покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора чи суду; повідомляти про зміну свого місця проживання слідчого, прокурора чи суд.

За клопотанням прокурора ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2025 року ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 07 лютого 2025 року включно та відмовлено у задоволенні клопотань обвинуваченого та його захисника про зменшення розміру застави. Мотивуючи вказане рішення, суд першої інстанції врахував ті обставини, що підстави, які були враховані при обранні йому такого запобіжного заходу, не змінились, існують ризики того, що він може ухилятись від суду та зможе незаконно впливати на свідків та схиляти їх до зміни показань. Суд вважав, що лише такий найсуворіший запобіжний захід на даний час зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а застава визначена ухвалою слідчого судді Старокостянтинівського районного суду від 24 жовтня 2025 року в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, тому підстав для зменшення розміру застави до 30 прожиткових мінімумів доходів громадян суд першої інстанції не вбачав.

На зазначену ухвалу захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2025 року в частині визначення застави ОСОБА_7 , змінивши розмір застави з 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб на 30 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді не відповідає критеріям обґрунтованості, передбаченим ч. 3 ст. 370 КПК України та ч. 4 ст.182 КПК України, так як рішення ухвалене без повного та об`єктивного з`ясування обставин та без підтвердження доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину, неповнолітню дитину, дружину яка ніде не працює та хворіє на хронічні захворювання, отже за таких життєвих обставин раніше визначений для нього розмір застави є завідомо непомірним.

Звертає увагу, що в описовій частині ухвали Старокостянтинівського районного суду зазначається, про те, що прокурор в судовому засіданні заперечив щодо зменшення розміру застави, що не відповідає дійсності, оскільки прокурор з даного приводу зазначив, що покладається на думку суду. Будь-яка інша мотивація стосовно відмови у задоволенні клопотання сторони захисту щодо зменшення розміру застави в описовій частині рішення суду першої інстанції відсутня.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд зазначає наступне.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2025 року строк тримання під вартою продовжено 07 лютого 2025 року включно та відмовлено у задоволенні клопотань обвинуваченого та його захисника про зменшення розміру застави.

Порядок продовження строків тримання під вартою судом першої інстанції на стадії розгляду кримінального провадження відбувається за загальними засадами кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч. 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Апеляційний суд встановив, що вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Суд першої інстанції, розглянув клопотання прокурора, дотримавшись вимог наведених норм процесуального законодавства та ухвалив законне рішення, в якому виклав обґрунтування прийнятого ним рішення. Також суд правильно зазначив ризики, передбачені ст.177 КПК України, які стали підставою для продовження дії такого запобіжного заходу.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Так, обвинуваченому ОСОБА_7 24 жовтня 2025 року під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Старокостянтинівського районного суду обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком по 22.12.2025 року включно, а також визначено заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в разі внесення якої, покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора чи суду; повідомляти про зміну свого місця проживання слідчого, прокурора чи суд.

При вирішенні клопотання прокурора 10 грудня 2025 року судом першої інстанції зазначено, що до спливу цього строку судове провадження завершити не представляється можливим.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, та який в умовах воєнного стану визначається високим ступенем суспільної небезпеки. Крім того, ОСОБА_7 переховувався від органів слідства та був затриманий на підставі ухвали слідчого судді Старокостянтинівського районного суду про надання дозволу з метою приводу для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. А тому, перебуваючи на волі, та зважаючи на покарання, яке йому загрожує у випадку доведення винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, може ухилятись від суду.

Також, судом першої інстанції зазначено, що у справі не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, зокрема не допитано свідків, а відтак обвинувачений, знаходячись на волі, зможе незаконно впливати на свідків та схиляти їх до зміни показань.

Отже, ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу. Колегія суддів ставиться критично до тверджень апелянта, що визначений для ОСОБА_7 розмір застави є завідомо непомірним.

Колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні, всупереч доводам захисника, відповідним і достатнім є визначений судом першої інстанції розмір застави.

Так, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчий суддя 24 жовтня 2025 року, врахувавши конкретні обставини справи, дійшов до обґрунтованого висновку щодо необхідності визначити ОСОБА_7 заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214720 грн., і, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, прийнявши обґрунтоване рішення про продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, належним чином оцінив і наявність обставин для застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави та відповідність її розміру, меті застосування запобіжного заходу, що не ставить під сумнів його дієвість.

Перевіряючи ухвалу слідчого судді в частині визначеного підозрюваному альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах:

1)щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2)щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3)щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Застосовуючи ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 22.12.2025 року, у межах строку досудового розслідування, слідчий суддя повинен був в ухвалі визначити підозрюваному у відповідності до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України обґрунтований розмір застави.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що раніше визначений судом першої інстанції розмір застави не є таким, що підлягає зменшенню, відповідає вимогам кримінального процесуального закону та не може вважатися завідомо непомірним лише з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника - адвоката ОСОБА_6 , що обвинувачений ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину, неповнолітню дитину, дружину, яка ніде не працює та хворіє на хронічні захворювання, що за таких життєвих обставин раніше визначений для ОСОБА_7 розмір застави є завідомо непомірним, колегія суддів визнає необґрунтованими.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою з визначеним розміром застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214720 грн., оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є єдиним дійовим заходом забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.

Ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 по 07 лютого 2026 року включно із визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214720 грн. залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді