Справа № 147/126/24
Провадження № 1-кп/147/26/25
УХВАЛА

іменем України

30 жовтня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000165 від 03.10.2023, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Тростянецького районного суду Вінницької області знаходиться зазначене вище кримінальне провадження.

Ухвалою судді від 01 лютого 2024 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 31 травня 2024 року призначено судовий розгляд.

Чергове судове засідання призначено на 10:00 годину 30 жовтня 2025 року.

В судовому засіданні 30 жовтня 2025 року від прокурора ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 строком на 60 днів. В обґрунтування клопотання прокурор покликається на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме необхідність запобігання подальшим спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків чи інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні. Для запобігання зазначеним ризикам прокурор вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою. Прокурор у клопотанні зазначає, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, переховувався від суду, ухилявся від виконання обов`язків покладених ухвалою суду про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, що свідчить про неможливість запобігання зазначених вище ризиків та застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подане клопотання про продовження до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримала, просила його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти клопотання прокурора, просив йому замінити запобіжний захід на домашній арешт, повідомив, що зробив для сере висновки і запевняє, що буде неухильно дотримуватися всіх процесуальних обов`язків.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечила, зазначила, що ризики не знайшли свого підтвердження, просить застосувати до свого підзахисного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Зазначила також, що ОСОБА_4 буде неухильно дотримуватися вимог ухвали суду та не порушувати її, адже зрозумів свою помилку.

Суд, вислухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, та подане клопотання дійшов наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Тримання під вартою, за нормами ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризиками, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 даної статті передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 199 КПК України суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

На думку сторони обвинувачення, на даний час не зменшилися та продовжують існувати ризики щодо переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні.

Надаючи на момент розгляду заявленого клопотання оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

Обвинувачений ОСОБА_4 відповідно до положень ст. 12 КК України обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років (ст.336 КК України).

Про обґрунтованість підозри обвинуваченого свідчить зміст обвинувального акта, реєстр матеріалів досудового розслідування. Водночас оцінка обґрунтованості підозри в даному випадку здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості обвинуваченого. За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у ст. 5 параграфу 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин». Вимога обґрунтованої підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Судом не закінчено з`ясування фактичних обставин кримінального провадження та перевірку їх доказами, не допитано всіх свідків.

Надаючи оцінку щодо доведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 29 січня 2025 року зокрема постановлено: клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Ухвалою суду від 28 березня 2025 року щодо обвинуваченого продовжено строк обраного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

В подальшому у зв`язку з неявками обвинуваченого в судові засідання судом було постановлено ухвали про привід обвинуваченого 24 квітня 2025 року та 20 травня 2025 року, які органами Національної поліції виконано не було у зв`язку з відсутністю ОСОБА_4 за адресою проживання.

Ухвалою суду від 09 червня 2025 року постановлено: клопотання прокурора про дозвіл на затримання з метою приводу задовольнити; оголосити розшук обвинуваченого ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України; при встановленні місця знаходження обвинуваченого, надати дозвіл органам Національної поліції на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 , з метою приводу до Тростянецького районного суду Вінницької області для розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою; на час розшуку обвинуваченого провадження у справі зупинити.

09 липня 2025 року до Тростянецького районного суду Вінницької області надійшов протокол затримання ОСОБА_4 та доставлено обвинуваченого.

Ухвалою суду від 09 липня 2025 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 15:00 годину 09.07.2025.

09 липня 2025 року постановлено ухвалу, якою зокрема, задоволено клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого; обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 06 вересня 2025 року включно.

03 вересня 2025 року ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу до 01 листопада 2025 року включно.

На переконання суду, з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його вини; конкретних обставин кримінального правопорушення та даних про особу ОСОБА_4 , який офіційно не працює, стверджує, що проживає із дружиною без реєстрації шлюбу, однак доказів на підтвердження цих обставин суду не надано, враховуючи те, що обвинувачений неодноразово не з`являвся до суду, двічі оголошувався в розшук, неодноразово порушував обов`язки встановлені ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Так, не всі свідки судом допитані, що не виключає можливості впливу на них. Крім цього, за час перебування обвинувального акта в провадженні суду, кримінальне провадження двічі зупинялося судом у зв`язку з оголошенням ОСОБА_4 у розшук, що в свою чергу свідчить про переховування обвинуваченого від суду.

Доводи сторони захисту самі по собі не спростовують та не мінімізують наявних ризиків.

Положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Суд, перевіривши достатність доказів, доводи прокурора, зазначені у клопотанні та підтримані ним у судовому засіданні, враховуючи матеріали справи визначає, що причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.336 КК України, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

З урахуванням наведених ризиків, які на даний час не зменшились, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, встановлені під час розгляду клопотання прокурора, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Суд враховує те, що доказів наявності у обвинуваченого захворювань, які би не давали йому можливості утримуватися під вартою в розпорядження суду не надано.

Суд зауважує, що сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження своїх доводів, які переважатимуть ризики встановлені судом.

Під час постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

З огляду на відсутність у даному випадку виключних обставин, передбачених ч.4 ст.183 КПК України, які дають підстави не визначати розмір застави, слідчий суддя, відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, визначає розмір застави, який повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього, враховуючи обставини кримінального правопорушення, його тяжкість, майновий і сімейний стан ОСОБА_4 та вказані вище ризики.

З огляду на викладене, суд дійшов переконання, що обвинуваченому ОСОБА_4 варто визначити розмір застави у межах передбаченого законом за підозрою у вчиненні нетяжкого злочину, у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 45420 гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Внесення застави саме в такому розмірі, на думку суду, може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Водночас, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись положеннями статтей 177, 178, 183, 194, 197, 331 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 27 грудня 2025 року включно.

Визначити термін дії ухвали до 27 грудня 2025 року включно.

Одночасно визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 15 (п`ятнадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 45420 (сорок п`ять тисяч чотириста двадцять) гривень, після внесення якої обвинувачений звільняється з-під варти під заставу.

Застава може бути внесена у будь-який момент протягом дії ухвали як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: код отримувача (код за ); банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача (IBAN) UA0000401, призначення платежу: запобіжний захід застава.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого відповідно до ч.5 ст.194 КПК України наступні обов`язки: прибувати на виклики суду; не відлучатись із населеного пункту, де він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Термін дії обов`язків покладених судом, у разі внесення застави визначити на час дії ухвали суду.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали cкладено та оголошено о 08 годині 10 хвилин 31 жовтня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1