Справа № 947/3189/25
Провадження № 1-кп/947/723/25
УХВАЛА

06.10.2025 м.Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по кримінальному провадженню №0000269 від 14.04.2023 року,

за участю: прокурора ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника ОСОБА_11 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , їх захисника ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_13 , перекладача ОСОБА_14 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м.Одеси перебуває кримінальне провадження №0000269 від 14.04.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.307; ч.3 ст.307; ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.310; ч.1 ст.263 КК України; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307; ч.3 ст.28, ч.2 ст.310 КК України; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307; ч.1 ст.309 КК України.

Прокурор заявив чергове клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування поданих клопотань, прокурор, зокрема, зазначив:

щодо ОСОБА_10 , що останній обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.307; ч.3 ст.307; ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.310; ч.1 ст.263 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_10 на стадії досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із правом внесення застави, який неодноразово продовжувався.

На теперішній час ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились та не перестали існувати, зокрема, встановлено, що ОСОБА_17 може:

1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки він обвинувачується у скоєнні особливо тяжких злочинів. Необхідність врахування даного фактору зумовлена тим, що залежно від тяжкості кримінального правопорушення залежить вид і міра покарання, яке обвинувачений зобов`язаний буде понести у разі визнання його винним. Зазначені обставини підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого.

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_17 , який є громадянином іншої держави, та на теперішній час обвинувачується у скоєні особливо тяжких злочинів, будучи обізнаним та розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Тож, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція передбачена за злочин, поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього;

2) незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених, оскільки станом на теперішній час у кримінальному провадженні встановлено та допитано не всіх свідків, покази яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а також вони не допитані в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи наявність та доведеність цього ризику необхідно обов`язково враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, зокрема суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Вважав, що ОСОБА_17 перебуваючи не під вартою, матиме можливість здійснювати вплив на таких осіб з метою зміни ними показань, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні;

3) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки ОСОБА_17 офіційно ніде не працевлаштований, збут психотропних речовин та наркотичних засобів, є єдиним джерелом доходу останнього, разом з тим інкриміновані йому злочини є корисливими, вчинялися протягом тривалого часу, що вказує на системність злочинної діяльності організованої групи, а отже ОСОБА_10 може вчинити у подальшому інше кримінальне правопорушення задля задоволення потреб життєдіяльності, що у сукупності свідчить по наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КК України.

З урахуванням сукупності викладених обставин, даних про особу, в силу характеру інкримінованих ОСОБА_16 діянь та одночасної потреби у проведенні слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, прокурор вважав, що єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На думку прокурора, застосування більш м`якого запобіжного заходу унеможливить запобіганню ризикам зазначеним у клопотанні. Так, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе унеможливити ухиленню його від органу досудового слідства, суду. Запобіжний захід у вигляді застави не може бути застосований до обвинуваченого у зв`язку із тим, що він офіційно не працює, джерел доходів не має, отже об`єктивно не зможе виконати вказаний запобіжний захід. Запобіжні заходи у вигляді особистої поруки, та особистого зобов`язання не зможуть унеможливити настанню таких ризиків, як вчинення нових злочинів.

Посилаючись на викладене, просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_16 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 2 місяця.

щодо ОСОБА_6 , що останній обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Відносно підозрюваного ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із правом внесення застави, строк дії якого неодноразово продовжувався.

На теперішній час по вказаному кримінальному провадженню досудове розслідування завершено та обвинувальний акт скеровано до суду, однак ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшились та не перестали існувати, зокрема встановлено, що ОСОБА_6 може:

1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки він обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину. Необхідність врахування даного фактору зумовлена тим, що залежно від тяжкості кримінального правопорушення залежить вид і міра покарання, яке обвинувачений зобов`язаний буде понести у разі визнання його винним. Зазначені обставини підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого.

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_6 , який на теперішній час підозрюється у скоєні особливо тяжких злочинів, будучи обізнаним та розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Тож, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція передбачена за злочин, поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього;

2) незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених, оскільки станом на теперішній час у кримінальному провадженні встановлено та допитано не всіх свідків, покази яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а також вони не допитані в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи наявність та доведеність цього ризику необхідно обов`язково враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, зокрема суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Вважав, що ОСОБА_6 , перебуваючи не під вартою, матиме можливість здійснювати вплив на таких осіб з метою зміни ними показань, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні;

3) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки ОСОБА_6 офіційно ніде не працевлаштований, збут психотропних речовин та наркотичних засобів, є єдиним джерелом доходу останнього, разом з тим інкриміновані йому злочини є корисливими, вчинялися протягом тривалого часу, що вказує на системність злочинної діяльності організованої групи, а отже ОСОБА_6 може вчинити у подальшому інше кримінальне правопорушення задля задоволення потреб життєдіяльності, що у сукупності свідчить по наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КК України.

З урахуванням сукупності викладених обставин, даних про особу, в силу характеру інкримінованих ОСОБА_6 діянь та одночасної потреби у проведенні слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, прокурор вважав, що єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На думку прокурора, застосування більш м`якого запобіжного заходу унеможливить запобіганню ризикам зазначеним у клопотанні. Так, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе унеможливити ухиленню його від органу досудового слідства, суду. Запобіжний захід у вигляді застави не може бути застосований до обвинуваченого у зв`язку із тим, що він офіційно не працює, джерел доходів не має, отже об`єктивно не зможе виконати вказаний запобіжний захід. Запобіжні заходи у вигляді особистої поруки, та особистого зобов`язання не зможуть унеможливити настанню таких ризиків, як вчинення нових злочинів.

Посилаючись на викладене, просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 2 місяці.

щодо ОСОБА_7 , що останній обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Відносно підозрюваного ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із правом внесення застави, який неодноразово продовжувався.

На теперішній час по вказаному кримінальному провадженню досудове розслідування завершено та обвинувальний акт скеровано до суду, однак ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшились та не перестали існувати, зокрема встановлено, що ОСОБА_7 може:

1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки він обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину. Необхідність врахування даного фактору зумовлена тим, що залежно від тяжкості кримінального правопорушення залежить вид і міра покарання, яке обвинувачений зобов`язаний буде понести у разі визнання його винним. Зазначені обставини підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого.

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 , який на теперішній час підозрюється у скоєні тяжкого злочину, будучи обізнаним та розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Тож, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція передбачена за злочин, поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього;

2) незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених, оскільки станом на теперішній час в суді не допитано свідків, покази яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а також вони не допитані в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи наявність та доведеність цього ризику необхідно обов`язково враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, зокрема суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Вважав, що ОСОБА_7 перебуваючи не під вартою, матиме можливість здійснювати вплив на таких осіб з метою зміни ними показань, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні;

3) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки ОСОБА_7 офіційно ніде не працевлаштований, збут психотропних речовин та наркотичних засобів, є єдиним джерелом доходу останнього, разом з тим інкриміновані йому злочини є корисливими, вчинялися протягом тривалого часу, що вказує на системність злочинної діяльності організованої групи, а отже ОСОБА_7 може вчинити у подальшому інше кримінальне правопорушення задля задоволення потреб життєдіяльності, що у сукупності свідчить по наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КК України.

З урахуванням сукупності викладених обставин, даних про особу, в силу характеру інкримінованих ОСОБА_7 діянь та одночасної потреби у проведенні слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, прокурор вважав, що єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На думку прокурора, застосування більш м`якого запобіжного заходу унеможливить запобіганню ризикам зазначеним у клопотанні. Так, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе унеможливити ухиленню його від органу досудового слідства, суду. Запобіжний захід у вигляді застави не може бути застосований до обвинуваченого у зв`язку із тим, що він офіційно не працює, джерел доходів не має, отже об`єктивно не зможе виконати вказаний запобіжний захід. Запобіжні заходи у вигляді особистої поруки, та особистого зобов`язання не зможуть унеможливити настанню таких ризиків, як вчинення нових злочинів.

Посилаючись на викладене, просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 2 місяці.

щодо ОСОБА_8 , що останній обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Відносно підозрюваного ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із правом внесення застави який неодноразово продовжувався.

На теперішній час по вказаному кримінальному провадженню досудове розслідування завершено та обвинувальний акт скеровано до суду, однак ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшились та не перестали існувати, зокрема встановлено, що ОСОБА_8 може:

1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки він обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину. Необхідність врахування даного фактору зумовлена тим, що залежно від тяжкості кримінального правопорушення залежить вид і міра покарання, яке обвинувачений зобов`язаний буде понести у разі визнання його винним. Зазначені обставини підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого.

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , який на теперішній час обвинувачується у скоєні особливо тяжкого злочину, будучи обізнаним та розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Тож, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція передбачена за злочин, поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього;

2) незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених, оскільки станом на теперішній час в суді не допитано свідків, покази яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а також вони не допитані в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи наявність та доведеність цього ризику необхідно обов`язково враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, зокрема суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Вважав, що ОСОБА_8 перебуваючи не під вартою, матиме можливість здійснювати вплив на таких осіб з метою зміни ними показань, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні;

3) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки ОСОБА_8 офіційно ніде не працевлаштований, збут психотропних речовин та наркотичних засобів, є єдиним джерелом доходу останнього, разом з тим інкриміновані йому злочини є корисливими, вчинялися протягом тривалого часу, що вказує на системність злочинної діяльності організованої групи, а отже ОСОБА_8 може вчинити у подальшому інше кримінальне правопорушення задля задоволення потреб життєдіяльності, що у сукупності свідчить по наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КК України.

З урахуванням сукупності викладених обставин, даних про особу, в силу характеру інкримінованих ОСОБА_8 діянь та одночасної потреби у проведенні слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, прокурор вважав, що єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На думку прокурора, застосування більш м`якого запобіжного заходу унеможливить запобіганню ризикам зазначеним у клопотанні. Так, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе унеможливити ухиленню його від органу досудового слідства, суду. Запобіжний захід у вигляді застави не може бути застосований до обвинуваченого у зв`язку із тим, що він офіційно не працює, джерел доходів не має, отже об`єктивно не зможе виконати вказаний запобіжний захід. Запобіжні заходи у вигляді особистої поруки, та особистого зобов`язання не зможуть унеможливити настанню таких ризиків, як вчинення нових злочинів.

Посилаючись на викладене, просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 2 місяці.

Прокурор під час судового розгляду, підтримав подані ним клопотання та просив їх задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_11 , заперечила проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під ватою щодо ОСОБА_15 та заявила клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме, на домашній арешт.

Своє клопотання адвокат ОСОБА_11 обґрунтовує тим, що колегія суддів Київського районного суду м.Одеси в черговий раз розглядаючи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , вбачає наявність в діях її клієнта єдиного ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, - переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності «оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі…». Найбільш вагомі фактори при оцінці ризику переховування, якими є дані про особистість обвинувачуваного ОСОБА_10 , прокурором не надавались, ймовірно щоб унеможливити суд за їх сукупного аналізу скласти уявлення про те, наскільки реальною є вірогідність добросовісної поведінки особи ОСОБА_15 та безпідставність перебування останнього в умовах слідчого ізолятору.

Обмеження людини в правах, зокрема в свободі, має здійснюватися судом обережно, відповідно до принципу презумпції невинуватості та з урахуванням дотримання балансу між правами ОСОБА_10 , як громадянина іншої країни, та інтересами суспільства й держави.

Адже необґрунтоване застосування до особи запобіжного заходу, що обмежує право на свободу, є порушенням державою п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Про ризик переховування було заявлено прокурором, у зв`язку з чим суд мав та має виходити виключно з конкретної оцінки фактів, сукупність яких може доводити або спростовувати вірогідність вчинення обвинувачуваним негативних дій.

Отже, на момент подачі даного клопотання обвинувачуваний ОСОБА_17 з метою доведення відсутності наміру переховуватись від суду, бажає надати показання стосовно відомостей протоколу про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 06.01.2024, який наявний в матеріалах кримінального провадження, а саме викрити в незаконних діях як себе, так і основного свідка по справі ОСОБА_18 , що згідно ч.5 ст.201 КПК України цілком можна розцінювати новими обставинами, які раніше судом не розглядалися.

Крім цього, сторона захисту впевнена у відсутності ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України та свої твердження обґрунтовує наступним.

На думку сторони захисту, сторона обвинувачення не володіє доказами наявності вказаного вище ризику. При цьому найбільш вагомі фактори при оцінці ризику переховування, якими є дані про особистість обвинувачуваного ОСОБА_10 , прокурором не надавались.

ОСОБА_19 є громадянином Азербайджанської Республіки, раніше не судимий, одружений, має активну патріотичну проукраїнську позицію, брав участь у проведенні спільних правових заходів під час комендантської години на території м.Одеси, нагороджений подяками, є представником Об`єднаної діаспори азербайджанців України, має репутацію добропорядної, відповідальної, емпатичної людини. Зазначене підтверджується поданими адвокатом матеріалами, про які йтиметься нижче.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч.5 ст.9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» №41088/05, рішення від 11 липня 2006 року «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу».

У п.274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

В подальшому сторона захисту мотивовано доводитиме суду, що значення й обставини інкримінованих ОСОБА_5 злочинів за ч.3 ст.27, ч.3 ст.307, ч.3 ст.307, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.310 КК України ВЗАГАЛІ НЕ підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а в деяких навіть спростовуються (до прикладу: за протоколами НСРД головний свідок по справі ОСОБА_20 пропонував ОСОБА_16 наркотичні засоби, що особисто готовий підтвердити в залі суду мій Клієнт).

На думку сторони захисту, через не доведення обвинувачення, зазначені нижче факти стануть величезною проблемою для сторони обвинувачення в таких принципово-важливих питаннях як:

1.Свідок ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (дані з протоколу), допит якого став першопричиною для звернення до Одеського апеляційного суду із клопотанням про надання дозволу на проведення НСРД, це реальна людина чи фантом, примара?...Опитані адвокатом мешканці будинку (копії пояснень додаються), в якому ніби проживав вказаний свідок спростували інформацію, зазначивши, що в кв. АДРЕСА_1 станом на 15.09.2023 особа з анкетними даними « ОСОБА_21 » НЕ проживала.

2.Свідок ОСОБА_20 особа, що фактично притягалася за ст.307 КК України та активно пропонувала моєму підзахисному свої «послуги», в своїх показаннях під відео повідомив слідчому як поліцейські забрали в нього наркотики для власних цілей… Відомості щодо вручення останньому обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000780 від 22.11.2022 відсутні.

3.8 оперативних закупок у однієї особи (НЕ у ОСОБА_10 ) це провокація?.. Єдина постанова прокурора про проведення оперативної закупки (їх було 8) із вказівкою оперуповноваженим використовувати технічні засоби при фіксації процесуальної дії, останніми до уваги не бралася, а за результатами використовувався мобільний термінал, володілець якого не встановлений.

4.Згідно відповідей УКР ГУНП в Одеській області наданих на адвокатські запити захисника ОСОБА_11 , відомо що НЕ всі матеріали НСРД по ОСОБА_16 стороні захисту були відкриті та надані для ознайомлення (відповіді УКР долучені до даного клопотання). Така позиція оперативного підрозділу (відсилання до Закону України «Про державну таємницю») примушує сторону захисту в подальшому клопотати перед судом про виклик оперативників та їх керівників на допит в суді.

5.До вручення обвинувального акту ОСОБА_17 ніколи не був знайомий із іншим обвинувачуваним ОСОБА_22 , жодних взаємовідносин з останнім не мав.

За таких обставин ОСОБА_19 націлений боротися до кінця за винесення судом справедливого рішення по справі. Адже по суті порушено його право на честь та гідність, репутацію перед побратимами.

Об`єктивно, ОСОБА_17 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки у вигляді зареєстрованого шлюбу із ОСОБА_23 , яка станом на теперішній час проходить лікування, має діагноз «IХС. Нестабільна стенокардія (04.01.2024). Стан після стентування ОГ ЛКА 18.01.2024 Гіпертонічна хвороба II ст 3 ступеня ризик 4, кризовий перебіг. Гіпертензивне серце. АВ-блокада І ст .СН ст С ,ФВ ЛШ 75%. Ожиріння І ст. Хронічний АІТ, гіпертрофічна форма, з виходом у гіпотиреоз, середньої важкості, декомпенсація. Дісліпідемія тип 2б-3». До речі, дружина підзахисного - ОСОБА_23 не була проінформована стороною обвинувачення в передбачений чинним кримінально-процесуальним законодавством спосіб та порядок про проведення відносно неї НСРД. Даний факт лише підтверджує, що численні матеріали кримінального провадження, в тому числі відносно мого Клієнта, зібрані з порушенням, а тому потребуватимуть тривалого розгляду та дослідження в суді, так як перш за все для мого клієнта важливим залишається встановлення істини по справі.

ОСОБА_17 добровільно проходив військову службу у підрозділах територіальної оборони зі складу азербайджанської діаспори. При цьому будь-яких родинних, товариських, дружніх зв`язків з особами, які перебувають на непідконтрольній території Україні, він не має. Звідціля випливає, що обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча ОСОБА_15 з метою ухилення від кримінальної відповідальності відсутні в повному обсязі. Разом з тим, ОСОБА_17 тривалий строк тримається під вартою без обвинувального вироку суду, чим фактично відбуває кримінальне покарання, яке йому не призначено.

Також, Верховний Суд колегією Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 20.03.2018 року в справі №753/11828/13-к вказав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

Отже, на думку сторони захисту запобіжний захід у виді домашнього арешту в повному обсязі може відповідати загальним засадам кримінального провадження та національному законодавству України, зокрема практиці ЄСПЛ як його частині та інтересам суспільства й держави.

Обвинувачений ОСОБА_19 підтримав клопотання свого захисника та повідомив, що має дружину, яка є ФОП, він має намір вивчити українську мову та просить застосувати щодо нього домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_12 заперечив проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо його підзахисного, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити запобіжний захід обвинуваченому на цілодобовий домашній арешт із покладенням на обвинуваченого додаткових обов`язків відповідно до ст.194 КПК України.

Так, адвокат ОСОБА_12 зазначив, що, на думку прокурора, застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 унеможливить запобіганню ризикам зазначеним у клопотанні, які, до речі, прокурором лише перелічені, але нічим об`єктивним не доведені, а тому є надуманими.

ОСОБА_6 раніше не судимий. В нього не вилучено жодних наркотичних засобів та психотропних речовин, підозра про вчинення злочинів ґрунтується на показах лише одного свідка, який діяв безпосередньо під контролем правоохоронних органів, здійснивши вісім «оперативних закупок», що свідчить про провокацію вчинення злочинів з боку правоохоронних органів.

До затримання ОСОБА_6 тривалий час проживав за однією адресою разом із своєю сім`єю - дружиною, двома малолітніми дітьми та батьками пенсійного віку.

Крім того, у березні 2024 року ОСОБА_6 переніс інфаркт. Згідно виписки з медичної картки відділення інтервенційної кардіології та реперфузійної терапії КНП «МКЛ № 10» ОМР, ОСОБА_6 встановлений діагноз: ІХС Гострий, не Q задній ІМ. Десекція в с/з ПКА. Артеріальна гіпертензія ІІІ ст., ступінь АГ1, ризик 4.

Виписаному зі стаціонару 28.03.2024 ОСОБА_6 призначено лікування, зокрема дієта №10, поступове розширення режиму рухової активності, УЗД серця через 1 рік, нагляд сімейного лікаря, кардіолога. Крім того, призначене довготривале медикаментозне лікування з визначенням певних лікарських засобів з урахування стану здоров`я.

Перебуваючи в Одеському слідчому ізоляторі з 27.07.2024 стан здоров`я ОСОБА_6 значно погіршився. Після неодноразових звернень до адміністрації ОСІ-21 та філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях ОСОБА_6 належна медична допомога не надавалася, оскільки лікар-кардіолог у медичній частині слідчого ізолятора не передбачений штатним розкладом.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.09.2024 колегія суддів постановила зобов`язати посадових осіб ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях терміново забезпечити належне медичне обстеження та лікування ОСОБА_6 у встановленому законом порядку, в тому числі, у закладах охорони здоров`я МОЗ України.

На виконання вищезазначеної ухвали суду, 30.09.2024 ОСОБА_6 був вивезений до КП «МКЛ-10» для проведення ЕХОКС та консультації з лікарем-кардіологом, за результатами якого ОСОБА_6 поставлений діагноз: ІХС: постінфарктний кародіосклероз. Артеріальна гіпертензія ІІІ ст ступінь АГ-1 ризик 4. Гіпертензивне серце. Гіпертрофія міжшлункочкової перетенки. СН ст В зі збереженим ФВМИ-65% ХСНІ.

З 30.09.2024 по теперішній час ОСОБА_6 належне медичне лікування не надавалося, лікарем-кардіологом він не оглядався, призначені медичні обстеження не проходив, незважаючи на неодноразові письмові звернення до адміністрації ОСІ-21 та до філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях.

Підтвердженням погіршення стану здоров`я обвинуваченого є факт надання ОСОБА_6 екстреної швидкої медичної допомоги у приміщенні суду 17.06.2025, в ході якого встановлено попередній діагноз: «гіпербензивний криз, гіпертонічна хвороба» та рекомендовано регулярне приймання гіпотензивних препаратів.

Також, сторона захисту зазначає, що в ході досудового розслідування ОСОБА_6 жодного разу не був допитаний. Хоча допит підозрюваного не є абсолютно обов`язковим, він є важливим етапом досудового розслідування і часто проводиться для з`ясування обставин справи та отримання доказів. При цьому, покази ОСОБА_24 щодо обставин, викладених у вручені йому підозрі у вчиненні злочинів, носитимуть викривальний характер.

Крім того, наявність у підозрюваного ОСОБА_6 двох малолітніх дітей та батьків пенсійного віку, які проживали разом з ОСОБА_6 на протязі тривалого часу за однією адресою спростовують ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, що обвинувачений може переховуватись від суду.

В ухвалі від 18.08.2025 Київський районний суд м.Одеси у цій справі, зокрема зазначив, що під час продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 25.06.2025 року судом відносно обвинуваченого ОСОБА_6 був врахований лише один ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду. У зв`язку з цим, доводи та заперечення сторін кримінального провадження щодо наявності ризиків, передбачених п.п.2-5 ч.1 ст.177 КПК України судом не оцінювалися та не розглядалися, оскільки сторона обвинувачення безпідставно, не враховуючи попередню ухвалу суду, без подання додаткових доказів, про них знов заявила.

Отже, однієї лише тяжкості покарання для продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу, на думку захисника, явно недостатньо.

Бездоказовість ризиків також свідчить відсутність додатків у клопотанні прокурора про продовження строків дії запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав доводи свого захисника, наголосив, що у нього погіршився стан здоров`я, він потребує лікування, він не затримувався у цій справі, а під час проведеного у нього обшуку нічого не було вилучено, просив задовольнити клопотання захисника та застосувати щодо нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_12 заперечив проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо його підзахисного, просив відмовити в задоволенні цього клопотання та заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із покладенням на обвинуваченого додаткових обов`язків відповідно до ст.194 КПК України.

Так, відносно підозрюваного ОСОБА_7 26.07.2024 слідчим суддею Київського районного суду м.Одеса обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» із правом внесення застави у розмірі 1514000 гривень. Надалі, ухвалами слідчого судді Київського районного суду м.Одеси та суду строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 неодноразово продовжувався.

Сторона захисту вважає, що доводи прокурора у його клопотанні про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є надуманими та нічим не підтверджуються. Таки ризики прокурором лише перелічені. Однієї лише тяжкості покарання для продовження найсуворішого запобіжного заходу, на думку захисника, за відсутністю інших доведених ризиків явно недостатньо.

ОСОБА_7 раніше не судимий. Підозра про вчинення злочинів ґрунтується на показах лише одного свідка, який діяв безпосередньо під контролем правоохоронних органів, здійснивши вісім «оперативних закупок» у іншого обвинуваченого у справі, що свідчить про провокацію вчинення злочинів збоку правоохоронних органів. До затримання ОСОБА_7 мав постійне місце мешкання, де проживав з дружиною та неповнолітнім сином. За місцем мешкання характеризується виключно з позитивного боку, що підтверджується характеристикою, наданою Головою обслуговуючого кооперативу Житловий кооператив Комфорт. Також ОСОБА_7 зареєстрований як фізична особа підприємець, та до затримання здійснював підприємницьку діяльність, сумлінно сплачуючи податки. Зазначене також свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого, що підтверджується документи наявними в матеріалах справи.

Крім того, після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, ОСОБА_7 відразу добровільно вступив до підрозділу сприяння правоохоронним органам по охороні громадського порядку, що виражалось у чергування на блок-постах під час комендантської години, доставляння гуманітарної допомоги до Миколаївської та Херсонської областей в зону проведення бойових дій тощо.

Щодо інших ризиків, зазначених в клопотання прокурора слід звернути увагу, що при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 18.08.2025 суд, зокрема, зазначив, що під час продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 25.06.2025 року, судом відносно обвинуваченого ОСОБА_7 був врахований лише один ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливе переховування від суду. У зв`язку з цим, доводи та заперечення сторін кримінального провадження щодо наявності ризиків, передбачених п.п.2-5 ч.1 ст.177 КПК України, судом не оцінювалися та не розглядалися, оскільки сторона обвинувачення безпідставно, не враховуючи попередню ухвалу суду, без подання додаткових доказів, про них знов заявила.

Жодних нових доказів прокурором разом з клопотанням не надано.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи та клопотання свого захисника, та просив змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_13 заперечила проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо її підзахисного, просила відмовити у задоволенні такого клопотання.

На обґрунтування своєї позиції адвокат зазначила, що в клопотанні прокурора відсутнє належне обґрунтування підстав та обставин, передбачених ст.ст.177 та 178 КПК України, які б визначали можливість продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання прокурором надається до суду з метою «автоматичного» продовження тримання під вартою, що суперечить Закону. Продовження строку тримання під вартою без вмотивованого рішення суду порушує конституційні права особи на свободу, особисту недоторканність та судовий захист. Такого висновку дійшов Конституційний Суд у рішенні від 18.07.2024 №8-р(ІІ)/2024 у справі про гарантії судового контролю за дотриманням прав осіб, яких утримують під вартою. Зокрема, порушує принципи закріплені Європейською конвенцією з прав людини без належного обґрунтування щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що закріплені ст.5 Конвенції Право на свободу та особисту недоторканність.

На теперішній час обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні скеровано до суду, тобто, досудове розслідування завершено. У зв`язку з чим, ризики, на які посилається прокурор, втратили свою актуальність, адже обставини, які були на початку досудового розслідування, на разі, не мають реальної загрози судовому розгляду.

Таким чином, завершення досудового розслідування усуває основні ризики, передбачені ст.177 КПК України.

На думку адвоката, ризик повинен бути не абстрактним, а цілком конкретним, тобто вказувати не лише на можливість його настання взагалі, а вказувати, що ризик з великою вірогідністю може настати. При цьому така обставина повинна бути обґрунтована і вмотивована.

Крім того, після повномасштабного вторгнення РФ і введення в Україні воєнного стану почали діяти також й обмеження на виїзд за кордон для військовозобов`язаних громадян - для забезпечення національної безпеки та оборони країни. А тому, через введення на всій території України воєнного стану почала діяти заборона на виїзд за кордон військовозобов`язаних чоловіків віком від 18 до 60 років.

Слід враховувати, що ОСОБА_8 наразі повних 42 роки, у нього немає жодних законних підстав для залишення території України, що об`єктивно виключає можливість реалізації вказаного прокурором ризику щодо переховування від органів досудового розслідування та/бо суду. Отже, вказаний ризик є лише необґрунтованим припущенням сторони обвинувачення, оскільки нічим не підтверджений.

ОСОБА_8 має реєстрацію і постійне місце проживання, що також виключає ризик переховування.

Окрім того, ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки та серйозні наміри-щодо створення сім`ї. Він планує укласти шлюб із ОСОБА_25 , саме з цією метою було відновлено паспорт громадянина України, оскільки під час затримання у нього була лише копія, а оригінал паспорта було втрачено. На підтвердження цього 18.07.2025 року ОСОБА_25 подала до Колегії суддів Київського районного суду м.Одеси заяву про надання дозволу на реєстрацію шлюбу з ОСОБА_8 .

Ризик впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження повністю відсутній, адже усі слідчі дії, пов`язані з досудовим розслідуванням, завершені. Як вбачається з клопотання під час досудового розслідування було проведено негласні слідчі (розшукові) дії; проведено допит свідка - особи, яка була залучена до конфіденційного співробітництва; проведено експертизи; проведено обшуки.

Досудове розслідування завершено, обвинувальний акт скеровано до суду, а тому у сторони обвинувачення достатньо було часу для встановлення всіх свідків та допитати всіх свідків, які мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Таке твердження має обґрунтовуватися на конкретних фактах, які підтверджуються належними доказами. Припущення про можливість впливу на свідків суперечать презумпції невинуватості, якщо вони не підтверджуються доказами. Отже, ризик незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження є недоведеним.

Твердження сторони обвинувачення є необґрунтованим, з огляду на те, що ОСОБА_26 не вчиняв жодних дій, які могли б кваліфікувати, як перешкоджання судовому розгляду.

Зокрема, ОСОБА_8 протягом тривалого періоду, який він перебуває під вартою, а саме 425 днів (з 26.07.2024 по 24.09.2025), не вчиняв жодних дій, які могли б бути розцінені, як перешкоджання судовому розгляду чи процесуальним діям у кримінальному провадженні. Усі судові засідання, в яких він брав участь, проходили належним чином, без зривів чи зумисного затягування процесу.

Крім того, у матеріалах кримінального провадження наявні позитивні характеристики з ДУ «Одеська виправна колонія (№14)», де ОСОБА_8 утримується у секторі для тримання осіб під вартою.

Так, відповідно до характеристик від 21.01.2025 та 29.04.2025, поведінка обвинуваченого в установі є зразкового, він виконує встановлений розпорядок, не порушує режиму, підтримує нормальні стосунки з іншими утримуваними особами та адміністрацією закладу.

Ці обставини додатково підтверджують, що у ОСОБА_8 відсутні наміри перешкоджати кримінальному провадженню, а тому відсутні будь-які об`єктивні підстави вважати наявним ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України. Твердження сторони обвинувачення з цього приводу є виключно припущенням, яке не може слугувати підставою для продовження запобіжного заходу.

Таким чином, ризик стороною обвинувачення жодним доказом не підтверджено, та ґрунтується лише на припущеннях, що можливого перешкоджання кримінальному провадженню, що не відповідає вимогам доказування.

Твердження сторони обвинувачення про ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є безпідставним та не підтверджується доказами.

ОСОБА_8 раніше не судимий, за час досудового розслідування відсутні факти, які вказують на наміри або спроби обвинуваченого вчинити нове кримінальне правопорушення. Окрім того, ОСОБА_8 має позитивні характеристики.

Отже, ризик вчинення нового кримінального правопорушення має бути обґрунтованим, припущення сторони обвинувачення не відповідають вимогам закону. Сторона обвинувачення приписує на майбутнє обвинуваченому нові кримінальні правопорушення, які, начебто, він може гіпотетично здійснити, що суперечить принципам презумпції невинуватості.

Твердження сторони обвинувачення, які базуються на припущеннях щодо можливого майбутнього кримінального правопорушення не відповідають вимогам доказування.

Отже, відсутність нових обставин, які виправдовують продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_26 , прокурором не надано. Жодних обґрунтованих доказів того, що заявлені ризики є актуальними чи реальними на момент судового розгляду. Його твердження базуються на припущеннях, а не на фактах, що є неприпустимим відповідно до приписів Кримінального процесуального кодексу України (ч.1 ст.177 КПК України).

Разом з тим, сторона захисту звертає увагу, що суд встановив наявність лише одного ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Відтак, прокурор безпідставно дублює своє клопотання, посилаючись на інші ризики, які вже були відхилені судом та фактично втратили свою актуальність і не підтверджуються жодними новими обставинами.

При цьому прокурор жодним належним доказом не підтвердив наявність навіть того ризику, який був визначений судом, обмежившись виключно власними припущеннями, що не підтверджені жодним доказом. Наведені у клопотанні доводи є лише гіпотетичними міркуваннями сторони обвинувачення, які не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та не підтверджені жодним доказом.

Окрім того, ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду спростовується наявними документами, отриманими у відповідь на адвокатські запити захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_13 .

Зокрема, відповідь ГУНП в Одеській області ОРУП №1 від 29.09.2025, за підписом начальника управління ОСОБА_27 , підтверджено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до наявних обліків ІПНП не перебував та не перебуває в активному розшуку, як особа, яка переховується від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду.

Відповідь Адміністрації Державної прикордонної служби України від 26.09.2025 року за підписом заступника Голови Державної прикордонної служби України, підтверджено, що в Адміністрації Держприкордонслужби фактів незаконного або спроб незаконного перетинання державного кордону України ОСОБА_8 не зафіксовано.

Відповідь Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки від 29.09.2025 року, підтверджено, що ОСОБА_8 у державному розшуку не перебував та не перебуває.

Відповідь Міністерства юстиції України Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» від 24.09.2025 року за підписом начальника установи полковника внутрішньої служби ОСОБА_28 , підтверджено, що ув`язнений ОСОБА_8 під час тримання під варто. В секторі для тримання осіб узятих під варту при Державній установі «Одеська виправна колонія (№14)» спроб втечі з під варти, також спроб нападу на персонал та співробітників установи не здійснював. На профілактичному обліку, як особа схильна до втечі або нападу ув`язнений ОСОБА_8 не перебуває.

Крім того, судом одночасно було визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень.

Такий розмір застави фактично позбавляє її змісту, як реальної альтернативи застосуванню запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_8 через затримання 25.07.2024 року втратив роботу охоронця, та фактично з часу обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 26.07.2024 року не працює.

За таких обставин, ОСОБА_8 об`єктивно не має можливості внести заставу на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області настільки надмірну суму грошових коштів, яка є для нього абсолютно непосильною.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотань сторони захисту щодо зміни обвинуваченим запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки, ризики, які були враховані судом під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати, а більш м`яких запобіжний захід не зможе забезпечити належну поведінку обвинувачених.

Вислухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження і додатково надані стороною захисту документи, суд дійшов висновку про те, що подальше тримання під вартою обвинувачених є недоцільним. При цьому суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.2 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Як встановлено в судовому засіданні прокурор не довів обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, а саме, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Наявні у справі клопотання прокурора про продовження строків дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених свідчать про формальний підхід прокурора до обґрунтування і доведення перед судом наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України. Щодо відсутності деяких ризиків, на які посилався прокурор, судом було зазначено у попередній ухвалі про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених. Разом з тим, прокурор знов їх наводить у новому клопотанні, не надаючи доказів.

На цю обставину звернуто увагу суду стороною захисту.

При цьому сторона захисту відповідно до ст.176 КПК України довела в суді, що існують обставини, які є достатніми для переконання, що більш м`який вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ як джерело права Європейську Конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини.

Так, з рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року в справі "Смирнов проти Росії" вбачається, що питання щодо того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь, і проти існування громадського інтересу, який, при належному обліку принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистої свободи.

Як вбачається з обвинувального акту і доданих до нього матеріалів, досудове розслідування у справі було закінчено у формі складання обвинувального акту і направлення його до суду. З моменту закінчення досудового розслідування слідчі дії по збору доказів у справі не проводяться. Отже, підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі, будуть незаконно впливати на свідків та експертів або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинять новий злочин значно зменшилися чи відпали.

З наданих стороною захисту документів вбачається, що обвинувачені ОСОБА_19 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 раніше не судимі, мають реєстрацію та постійне місце мешкання в Одесі, а обвинувачений ОСОБА_8 - в Одеській області. Крім того, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 є громадянами України, а обвинувачений ОСОБА_17 тривалий час проживає на території України на законних підставах та має власну родину.

Крім того, ОСОБА_19 є громадянином Азербайджанської Республіки, раніше не судимий, одружений, має активну патріотичну проукраїнську позицію, брав участь у проведенні спільних правових заходів під час комендантської години на території м.Одеси, нагороджений подяками, є представником об`єднаної діаспори азербайджанців України, має репутацію добропорядної, відповідальної, емпатичної людини. ОСОБА_17 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки у вигляді зареєстрованого шлюбу із ОСОБА_23 , яка станом на теперішній час проходить лікування. При цьому будь-яких його родинних, товариських, дружніх зв`язків з особами, які перебувають на непідконтрольній території Україні не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, тривалий час проживав за однією адресою разом із своєю дружиною, двома малолітніми дітьми та батьками пенсійного віку. Крім того, ОСОБА_6 у березні 2024 року переніс інфаркт. ОСОБА_6 виписаний зі стаціонару 28.03.2024 і йому призначено лікування, зокрема дієта №10, поступове розширення режиму рухової активності, УЗД серця через 1 рік, нагляд сімейного лікаря, кардіолога. Крім того призначене довготривале медикаментозне лікування з визначенням певних лікарських засобів з урахування стану здоров`я. З 30.09.2024 по теперішній час ОСОБА_6 в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор» належне медичне обстеження і лікування не надавалося. Через погіршення стану здоров`я ОСОБА_6 надавалася екстрена швидка медична допомога у приміщенні суду 17.06.2025, в ході якого встановлено попередній діагноз: «гіпербензивний криз, гіпертонічна хвороба» та рекомендовано регулярне приймання гіпотензивних препаратів. Крім того, у ОСОБА_6 на утриманні двоє малолітніх дітей та батьки пенсійного віку, які проживають разом з ним на протязі тривалого часу за однією адресою.

Обвинувачений ОСОБА_7 також раніше не судимий, має реєстрацію і постійне місце мешкання, де проживав з дружиною та неповнолітнім сином. За місцем мешкання характеризується виключно з позитивного боку. Також ОСОБА_7 зареєстрований як фізична особа підприємець та здійснював підприємницьку діяльність, сплачуючи податки. ОСОБА_7 вступив до підрозділу сприяння правоохоронним органам по охороні громадського порядку, що виражалось у чергування на блок-постах під час комендантської години, доставляння гуманітарної допомоги до Миколаївської та Херсонської областей в зону проведення бойових дій тощо, тобто віл активну соціальну діяльність.

Обвинувачений ОСОБА_8 має реєстрацію і постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має наміри створення сім`ї із ОСОБА_25 . ОСОБА_8 позитивно характеризується керівництвом ДУ «Одеська виправна колонія (№14)», поведінка якого, згідно характеристик, є зразкового. Він виконує встановлений розпорядок, не порушує режиму, підтримує нормальні стосунки з іншими утримуваними особами та адміністрацією закладу.

Отже, враховуючи характер висунутого обвинувачення, дані про особи обвинувачених, керуючись ст.ст.5, 6, 7 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, 1950, приходить висновку про те, що підстав для подальшого тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не вбачається.

Метою застосування запобіжного заходу є запобігання ризикам та забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а підставою обґрунтоване обвинувачення та наявні ризики.

Відповідно до ст.177 КПК України запобіжний захід застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного з метою припинення злочинної діяльності, запобігання спробам ухилитися від слідства або суду, перешкоджання встановлення важливих обставин кримінального провадження, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень і лише при наявності достатніх підстав вважати, що ці особи будуть намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати кримінальному провадженню або продовжувати злочину діяльність.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі Орловський проти України, засудженого за вчинення ряду особливо тяжких злочинів, було встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції у зв`язку з, у т.ч., порушенням права на звільнення з під варти під час судового розгляду справи з гарантією явки в судове засідання.

Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, рішення ЄСПЛ від 26.01.1993 Ш. проти Швейцарії.

Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь, і проти існування суспільного інтересу, який, при належному обліку принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистісної свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення з-під варти.

З моменту закінчення досудового розслідування слідчі дії по збору доказів у справі не проводяться. Отже, на даному етапі судового процесу підстав вважати, що ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , перебуваючи не під вартою, будуть знищувати або спотворювати докази або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, безпідставні.

У рішенні ЄСПЛ від 06.04.2000 у справі Лабіта проти Італії зазначено, що відповідні органи тричі розглядали питання щодо подальшого тримання обвинуваченого під вартою і відмова звільнити його пояснювався декількома обставинами: існуванням важливих доказів його провини, небезпекою здійснення тиску на свідків, і можливістю фальсифікації доказів. Однак, не було при цьому враховано, що звинувачення спиралося лише на докази, які з часом не посилювалися, а втрачали свою переконливість.

Мотиву однієї лише тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , явно недостатньо для вирішення питання на користь подальшого їх утримання під вартою, що узгоджується з рішенням Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп / 2003. За таких обставин подальше тримання під вартою обвинувачених буде фактичним виконанням покарання ними за злочини, у вчиненні яких вини обвинувачених ще не доведено.

Тому, запобіжного заходу у виді цілодобового арешту щодо кожного обвинуваченого буде достатньо для забезпечення заходів кримінального провадження.

Крім того, відповідно до ч.7 ст.72 КК України, цілодобовий домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Тому, з огляду приписи ст.72 КК України запобіжний захід у виді домашнього арешту є другим за суворістю запобіжним заходом після тримання під вартою, що обмежує свободу пересування особи шляхом заборони залишати житло, який може бути застосований до підозрюваних або обвинувачених у злочинах, за які передбачено позбавлення волі, і застосовується в цілях запобігання переховуванню, впливу на свідків або продовженню злочинної діяльності.

Тому, запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту буде достатньо для забезпечення належної поведінки обвинувачених.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.331, 182, 183, 194, 197, 369-372 КПК України, ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, строком на 2 (два) місяці, тобто до 06 грудня 2025 року включно.

Заборонити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом строку дії домашнього арешту, залишати цілодобово своє житло за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду, за виключенням повітряних тривог, під час яких обвинувачений може відвідувати укриття або бомбосховища, а також відвідування медичних закладів для отримання ним медичної допомоги за направленням лікаря та явки його до суду, з урахуванням часу на проїзд.

Зобов`язати ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом строку дії домашнього арешту: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з с.Лиманка Одеської області без дозволу суду; 3) утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками по кримінальному провадженню №0000269 від 14.04.2023 року; 4) здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 5) носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на обвинуваченого при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

2. У задоволенні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, строком на 2 (два) місяці, тобто до 06 грудня 2025 року включно.

Заборонити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом строку дії домашнього арешту, залишати цілодобово своє житло за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу суду, за виключенням повітряних тривог, під час яких обвинувачений може відвідувати укриття або бомбосховища, а також відвідування медичних закладів для отримання ним медичної допомоги за направленням лікаря та явки його до суду, з урахуванням часу на проїзд.

Зобов`язати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом строку дії домашнього арешту: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з м.Одеси без дозволу суду; 3) утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками по кримінальному провадженню №0000269 від 14.04.2023 року; 4) здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

3. У задоволенні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, строком на 2 (два) місяці, тобто до 06 грудня 2025 року включно.

Заборонити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом строку дії домашнього арешту, залишати цілодобово своє житло за адресою: АДРЕСА_4 , без дозволу суду, за виключенням повітряних тривог, під час яких обвинувачений може відвідувати укриття або бомбосховища, а також відвідування медичних закладів для отримання ним медичної допомоги за направленням лікаря та явки його до суду, з урахуванням часу на проїзд.

Зобов`язати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом строку дії домашнього арешту: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з м.Одеси без дозволу суду; 3) утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками по кримінальному провадженню №0000269 від 14.04.2023 року; 4) здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

4. У задоволенні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, строком на 2 (два) місяці, тобто до 06 грудня 2025 року включно.

Заборонити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , протягом строку дії домашнього арешту, залишати цілодобово своє житло за адресою: АДРЕСА_5 , без дозволу суду, за виключенням повітряних тривог, під час яких обвинувачений може відвідувати укриття або бомбосховища, а також відвідування медичних закладів для отримання ним медичної допомоги за направленням лікаря та явки його до суду, з урахуванням часу на проїзд.

Зобов`язати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , протягом строку дії домашнього арешту: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з м.Одеси без дозволу суду; 3) утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками по кримінальному провадженню №0000269 від 14.04.2023 року; 4) здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

5. Роз`яснити обвинуваченим положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно якої, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

6. Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на Одеське РУП №1 ГУНП в Одеській області, якому направити копію цієї ухвали.

7. Роз`яснити, що у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

8. Строк дії цієї ухвали з 06 жовтня 2025 року до 06 грудня 2025 року включно.

9. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_1