У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001606 від 05.12.2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2025 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Леніне Фрунзівського району Одеської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно працевлаштований в ТОВ «Секьюріті Груп» охоронцем, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

(в режимі відеоконференції за допомогою сервісу EASYCON)

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати. Кримінальне провадження №0001606 від 05.12.2023 року відносно ОСОБА_6 закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення у період із 05.12.2023 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник виклавши версію, яку обвинувачений озвучив у суді першої інстанції, вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 наніс два удари потерпілому ОСОБА_8 , який перебував у сильному алкогольному сп`янінні і у несвідомому стані, він наніс два удари долонями по обличчю, щоб привезти його до тями та з`ясувати де викраденні гроші, а також штовхнув ОСОБА_8 ногою в область стегна, для того щоб дізнатися чи він живий. Ногою в область живота не бив, тілесних ушкоджень, які могли б призвести до смерті потерпілого ОСОБА_8 , не завдавав. Пояснює, що обвинувачений не знаходився постійно в підвальному приміщенні і виходив, щоб покурити, тілесні ушкодження потерпілому були заподіянні в період із 09.00 до 09.20, смерть потерпілого діагностовано о 10.17, тобто з моменту заподіяння тілесних ушкоджень у підвальному приміщенні автостанції минуло менше однієї години.

Зауважує, що під час судового розгляду допитані свідки по справі надали суперечливі показання про обставини нанесення тілесних ушкоджень потерпілому.

Звертає увагу, що залишилось без відповіді, чи була надана потерпілому ОСОБА_8 кваліфікована медична допомога бригадою швидкої медичної допомоги та як вплинули уколи «Налоксона» на стан потерпілого, а у ході судового розгляду залишилися поза увагою обставини вчинення крадіжки скриньки з грошима та мобільного телефону раніше неодноразово судимим ОСОБА_8 . Слідством та судом першої інстанції залишилися недослідженими ті обставини, що де, з ким і за яких обставин неодноразово судимий ОСОБА_8 , після скоєння крадіжки вживав спиртні напої, у несвідомому стані та сильному алкогольному сп`янінні опинився на проїжджій частині дороги біля сміттєвого контейнеру по вул. Новощепной ряд, будинок 5 у м. Одесі. Слідством не встановлено та не допитано у судовому засіданні працівника бару на ім`я ОСОБА_9 , який зі слів свідка ОСОБА_10 бачив, як охоронці ринку "Привоз" винесли потерпілого ОСОБА_8 з території ринку і кинули біля сміттєвого бака.

На думку сторони захисту, не виключено спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень іншими особами за інших обставин, натомість сторона захисту вважає, що слідство велося не з метою встановлення істини у справі, а з метою притягнути до кримінальної відповідальності конкретну особу в даному випадку ОСОБА_6 .

Зауважує, що із наданих стороною захисту документів, ОСОБА_6 має постійне місце реєстрації та проживання, офіційно працевлаштований в ТОВ «Секьюріті Груп» на посаді охоронця, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій є інвалідом з дитинства (синдром Дауна, вроджена вада серця), потребує постійного догляду та реабілітації, є єдиним годувальником у сім і, має міцні соціальні зв`язки, що на думку сторони захисту, свідчить про зниження наявності ризику переховування від слідства та суду.

Захист вважає, що стороною обвинувачення не доведено, поза розумним сумнівом, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, а саме - заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 , вчинено ОСОБА_6 за зазначених в обвинувальному акті обставин. Будь-яких інших доказів вчинення ОСОБА_6 дій, які підтверджували б (умисел) навмисність спричинення ним тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , які потягли за собою його смерть стороною обвинувачення не надано.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 04.12.2023 року о 08:00 годині ОСОБА_6 , будучи охоронцем охоронюваного агентства «Секюріті Груп», заступив разом з іншими охоронцями на чергування, на охоронюваний об`єкт автостанцію «Привоз», розташований по вул. Новощіпний ряд будинок 5 в м. Одесі. Біля 23:00 години перед комендантською годиною до ОСОБА_6 на автостанцію прийшов малознайомий йому чоловік, яким виявився ОСОБА_8 , який попросився переночувати у приміщенні автостанції «Привоз» до ранку, на що ОСОБА_6 погодився та пустив у приміщення автостанції «Привоз» переночувати, де ОСОБА_8 ліг спати на лавці на першому поверсі. 05.12.2023 року близько 05:00 годин один з охоронців, а саме ОСОБА_13 , прокинувшись виявив відсутність скриньки з грошима на благодійність, а також відсутність грошових коштів з чоловічого туалету, розташованого в приміщенні автостанції «Привоз», а також виявив відсутність ОСОБА_8 , який раніше спав на лавці. ОСОБА_6 , разом з охоронцем ОСОБА_13 та його товаришем ОСОБА_14 , усвідомлюючи, що крадіжку міг скоїти ОСОБА_8 почали його шукати та в подальшому знайшовши ОСОБА_8 біля смітникового контейнеру по АДРЕСА_3 , у стані алкогольного сп`яніння та притягли його до автостанції «Привоз». В подальшому затягли ОСОБА_8 в приміщення автостанції «Привоз», та спустили його в підвальне (цокольне) приміщення, де розташована камера зберігання речей, та поклали його на підлогу.

Знаходячись в підвальному приміщенні, у ОСОБА_6 , який був обуреним поведінкою ОСОБА_8 , виник злочинний умисел на спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень. Діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що ОСОБА_8 знаходиться у безпорадному стані лежачи на підлозі, почав наносити йому множинні удари кулаками рук та ногами в область голови, шиї, тулуба, живота та кінцівок, тим самим заподіявши йому наступні тілесні ушкодження: - садна з синцем лобової ділянки, синець спинки носа в ділянці перенісся, синець із садном кінчика носа, садна носогубної складки зліва, лівої щоки; - синець правої бокової поверхні шиї; садно передньої поверхні грудної клітки зліва в верхній третині, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; - синець лівої бокової поверхні грудної клітки, в нижній третині, в проекції 8,9-го ребер по задній пахвовій лінії, поперечний перелом 9-го лівого ребра по передній пахвовій лінії з крововиливами в міжреберних м`язах, які відносяться до середнього ступеня тяжкості; - синець та два садна лівого плеча на передньо-внутрішній поверхні в верхній третині, 3 садна лівого колінного суглоба, садна поперекової ділянки зліва, відносяться до легких тілесних ушкоджень; - крововилив в підшкірно-жировій клітковині передньої поверхні живота, в проекції даного крововилива мається розрив розчавлення головки підшлункової залози та розрив правої частки печінки на вісцеральній поверхні (які викликали внутрішньочеревну кровотечу та кровотечу у порожнину сальниковій сумці) носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебувають у прямому наслідковому зв`язку зі смертю, - садна в попередній ділянці зліва, садно в ділянці зовнішньої поверхні лівого тазостегнового суглобу, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Далі прибувши на місце виклику поліцейські, побачивши тяжкий стан ОСОБА_8 , викликала карету швидкої допомоги. Лікарі карети швидкої медичної допомоги погрузили ОСОБА_8 в карету швидкої медичної допомоги та повезли до реанімаційного відділення МКЛ-9, розташованого за адресою: м. Одеса, пров. Валіховський будинок 3, але по дорозі в лікарню ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень помер. Смерть ОСОБА_8 настала внаслідок тупої травми живота у вигляді крововиливу в підшкірно-жировій клітковині передньої поверхні живота, розриву розчавлення головки підшлункової залози, розриву правої частки печінки на нижньої поверхні, які викликали внутрішньочеревну кровотечу та кровотечу у порожнину сальниковій сумці.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2. ст.121 КК України є правильною.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, підставами для скасування чи зміни судового рішення є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

При цьому, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень, які наведені в апеляційній скарзі, які перешкодили суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 .

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав, зазначив, що він не вчиняв дій, які б могли спричинити смерть потерпілого. Пояснив суду, що 04.12.2023 року заступив на службу охоронцем ТОВ «Секьюріті групп» на Автостанції «Привоз». Ввечері, приблизно о 23:00 годині, раніше невідомий йому потерпілий ОСОБА_8 попросився переночувати на вокзалі, на що він погодився, оскільки останній пояснив, що його сварять за те, що він перебуває у комендантську годину на вулиці. Він запустив ОСОБА_8 на перший поверх. Через 20 хвилин прийшов ОСОБА_15 з раніше невідомим йому військовим, який, як повідомив йому ОСОБА_16 , спізнився на потяг, вони зайшли на другий поверх. Приблизно о 07:00 годині ранку 05.12.2023 року прийшов його напарник ОСОБА_17 та повідомив, що пропала каса з туалету. Вони побачили, що потерпілий пропав. Приблизно о 08:30 йому зателефонував ОСОБА_18 і сказав, що знайшли ОСОБА_8 біля бару «Барбос», що недалеко від автостанції. Вони занесли потерпілого у підвальне приміщення, щоб потерпілий не валявся посеред вокзалу. Він спустився у підвал з`ясувати у потерпілого де поділася каса, при цьому наніс йому два ляпаси по обличчю, щоб привести до тями. Він не був обурений, а хотів лише спитати у потерпілого, де скринька і гроші, а свій телефон ОСОБА_19 у нього знайшов раніше. В цей момент, військовий затиснув потерпілому ніс, засунув два пальця і у нього з носа пішла кров. Військовий підпалював потерпілому ОСОБА_8 вухо. Він просив його не чіпати потерпілого. В його присутності військовий наніс потерпілому 3-4 удари в живіт. Він ( ОСОБА_20 ) штовхнув потерпілого ногою в таз чи в живіт, щоб відштовхнути від нього військового. В цей момент як раз спустився поліцейський. Потерпілий був живий. Коли військовий бив потерпілого, той був живий і лежав на спині. Коли він його ногою відштовхнув, він аж перевернувся на правий бік.

Обвинувачений категорично заперечував нанесення ним тілесних ушкоджень, що могли спричинити смерть потерпілого, пояснив, що він лише дав йому пару ляпасів, щоб привести до тями та відштовхнув ногою, щоб забрати від військового на ім`я ОСОБА_21 . Запевняв, що він нічого не робив потерпілому, бо піднявся нагору, а в той час коли спустився знову вниз, бачив, як військовий б`є потерпілого в живіт. Його не було у підвалі 10-12 хвилин, коли він виходив в туалет, перекурити та виглядав поліцію, в цей час з військовим залишалися ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і ОСОБА_16 , який працює охоронцем на залізничному вокзалі, що привів військового. Коли потерпілого знайшли біля бару «Барбос», біля баків зі сміттям, ОСОБА_19 оглянув його і знайшов свій телефон, коли дістав його почав лаятися і наніс один удар потерпілому в область грудей. Тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 не було, останній був нерухомий. Поліція, коли приїхала на місце приблизно через 25-30 хвилин, викликала карету швидкої допомоги. Військовий казав, що потерпілому залишилось жити не більше 15 хвилин. Коли приїхала карета швидкої допомоги, потерпілому зробили два уколи і дали нашатир, а він допоміг з носилками, щоб погрузити у машину. Потім через деякий час приїхала поліція приблизно о 12:00 годині і повідомила, що потерпілий ОСОБА_8 помер у кареті швидкої допомоги. Поліція приїхала взяла показання, вони втрьох дали пояснення. Військовий казав поліцейським, що це він вбив потерпілого, але вони ніяк не реагували. В цей час військовий взяв у ОСОБА_18 аркуш паперу і написав щиросердне зізнання, зазначив номер військової частини, і вказав, що він вбив цивільну людину, про що не шкодує. Цей рапорт у справі з`явився лише через чотири місяці після подачі скарг стороною захисту. 05.12.2023 року приїхали поліцейські приблизно о 14:00 годині, сказали треба щось уточнити, щоб він проїхав з ними у райвідділ, розташований по вулиці Грецькій у місті Одесі. Його не записали у журнал відвідувань, підвели до начальника, питали хто бив, казали сказати на охоронців, на ОСОБА_18 , але він не погодився. З 14:00 години до 18:00 години його привезли назад на автостанцію і в 21:00 годині його знову забрали, вручили підозру о 01 годині 30 хвилин та забрали до СІЗО.

В апеляційній скарзі та в поясненнях, наданих в апеляційному суді, сторона захисту стверджує, що стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами обставини кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті та які б доводили поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Захисник зазначив, що під час судового засідання свідки у справі надали суперечливі показання про обставини нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .

Разом з тим, в судовому засіданні судом першої інстанції було допитано під присягою свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_13 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , яких було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384, ст. 385 КК України та які надавали суду послідовні та логічні показання.

Зазначені свідки підтвердили, що ОСОБА_6 перебував у підвалі де били потерпілого, він також наносив удари правою рукою і правою ногою по корпусу потерпілого, хаотично та чередував їх. У ОСОБА_6 була неприязнь до потерпілого, оскільки він впустив його переночувати на автостанцію, а той вчинив крадіжку

Слід зауважити, що наявність в показаннях свідків незначних розбіжностей не свідчить про неправдивість наданих показань. Також, допит свідків проводився зі сплином значного проміжку часу після події, що може свідчити про можливість відтворення свідками вказаних обставин в неповному обсязі, однак це не змінює суті наданих ними показань, якими підтверджується винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

На думку захисника, зі свідчень обвинуваченого та показань свідків, наданих під час судового розгляду, не вбачається, що саме ОСОБА_6 завдав тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілого ОСОБА_8 .. Оскільки, удари кулаками та ногами були завдані ОСОБА_6 в область лівого боку тулубу потерпілого ОСОБА_8 , що виключає смерть останнього.

Суд першої інстанції перевірив ці доводи і вірно зазначив, що свідки не весь час знаходились у приміщенні, де був потерпілий, а періодично виходили з підвалу, та не могли бачити все одночасно, тому їх покази можуть відрізнятись в деяких деталях. Деякі свідки, наприклад, ОСОБА_28 та ОСОБА_29 взагалі не бачили як саме та хто наносив удари потерпілому, однак це не свідчить про те, що ОСОБА_6 не спричиняв таких тілесних ушкоджень потерпілому, за наявності показань інших свідків, які узгоджуються з дослідженими судом іншими доказами, які вказують на те, що ОСОБА_6 приймав активну участь в побитті потерпілого.

Крім того, за однією із версій сторони захисту, смерть потерпілого ОСОБА_8 настала в результаті нанесення йому ударів саме свідком ОСОБА_27 з посиланням на те, що свідком ОСОБА_27 написано рапорт, в якому він зізнається в тому, що вбив потерпілого ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції ретельно проаналізував такі твердження захисника і обґрунтовано не визнав вказаний рапорт, як беззаперечний доказ невинуватості ОСОБА_6 . Суд вірно у вироку зазначив, що з показань обвинуваченого та свідків вбачається, що потерпілому в день події окрім ОСОБА_6 дійсно ще наносили удари й інші особи, в тому числі свідок ОСОБА_27 , який під час допиту в судовому засіданні не заперечував, що також наносив потерпілому ОСОБА_8 удари. При цьому свідок заперечував викладену у рапорті інформацію, зокрема його зізнання у вбивстві цивільної людини. Пояснив, що рапорт написав з похмілля, на прохання охоронця, щоб допомогти охоронцям уникнути відповідальності та щоб їх не забрали на фронт.

З урахуванням показів наданих свідком в судовому засіданні, та дотримуючись вимог ст. 23 КПК України, яка зобов`язує суд безпосередньо дослідити докази в кримінальному провадженні, суд першої інстанції обґрунтовано не визнав доказом показання ОСОБА_27 , які той надавав під час досудового розслідування.

Крім того, матеріали кримінального провадження, не містять відомостей щодо висунутого ОСОБА_27 обвинувачення за обставинами, встановленими під час кримінального провадження.

Дотримуючись вимог ст. 337 КПК України, якою визначено межі судового розгляду, суд позбавлений можливості вирішувати питання про причетність свідка ОСОБА_27 до вказаного кримінального правопорушення та порушувати питання про внесення відомостей відносно нього до ЄРДР, оскільки це суперечить загальним засадам кримінального провадження, виходить за межі обвинувачення, яке є предметом розгляду в суді, та суперечить положенням ст. 337 КПК України, що є неприпустимим. Вказану функцію законом покладено виключно на сторону обвинувачення.

Згідно з позицією викладеною в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.01.2025 року № 760/7012/17-к, суд першої інстанції цілком вірно наголосив, що особи, якщо вони діяли з умислом на вчинення цього злочину та завдали потерпілому різні тілесні ушкодження, незалежно від того, яке з них виявилось безпосередньою причиною смерті - є співвиконавцями. З чого вбачається, що в разі завдання потерпілому ударів, незалежно від того, який саме із них став причиною смерті, особа підлягає відповідальності за ч.2 ст. 121 КК України.

Згідно висновку експерта №3470 від 23.01.2024 року, неможливо встановити послідовність утворення тілесних ушкоджень у потерпілого.

Виходячи з показань допитаних судом свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_27 , ОСОБА_6 поводив себе агресивно по відношенню до потерпілого, був обурений тим, що він впустив ОСОБА_8 переночувати, а він так йому «віддячив», викравши гроші та телефон, тому мав умисел на спричинення йому тілесних ушкоджень, з метою з`ясувати у потерпілого, де він подів викрадені гроші із благодійної скриньк, и та помститися за такий вчинок потерпілому ОСОБА_8 . При цьому, як показали допитані судом свідки , ОСОБА_6 також особисто наносив удари потерпілому та на зауваження свідків ОСОБА_28 і ОСОБА_13 припинити такі дії не реагував, відповідав лише що він знає що робить і розбереться.

З огляду на вищенаведене, версія сторони захисту, що смерть потерпілого ОСОБА_8 наступила виключно від нанесення ударів свідком ОСОБА_27 є безпідставною, оскільки з пояснень, наданих під час судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_6 та свідками, вбачається, що він також наносив удари потерпілому ОСОБА_8 ногами в область тулубу, живота, руками, кулаками по обличчю та корпусу.

Крім того, під час судового розгляду кримінального провадження судом досліджено письмові докази, які також підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. А саме суд послався на відомостями, які містяться у :

витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001606 від 05.12.2023 року, згідно якого 05.12.2023 року до ЧЧ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення «102» про те, що 05.12.2023 року до КУ «ООБСМЕ» доставлено труп ОСОБА_8 , з тілесними ушкодженнями;

рапорті ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 05.12.2023 року №29536 №29548, згідно якого 05.12.2023 року о 10:28 год. надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 05.12.2023 року о 10:10 год. за адресою: м. Одеса, провулок Валіховський, хворий помер біля реанімації швидкої допомоги;

рапорті ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 05.12.2023 року №29548, згідно якого 05.12.2023 року о 14:47 год. надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 05.12.2023 року об 11:46 год. за адресою: м. Одеса, провулок Валіховський. Заявник суд. мед. експерт, помер чоловік в швидкій ОСОБА_8 , діагноз: закрита травма живота, розрив печінки, підшлункової залози. Заявник ОСОБА_30 ;

протоколі огляду місця події від 05.12.2023 року;

протоколі огляду трупа від 06.12.2023 року, за участю спеціаліста судово-медичного експерта ОСОБА_31 ;

протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 06.12.2023 року, згідно якого 05.12.2023 року о 23 год. 57 хв., за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, 42, у приміщенні кабінету №45 ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, відповідно до ст. 40, 104, 131, 132, 208-211, 213 КПК України, було затримано ОСОБА_6 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України;

протоколі проведення слідчого експерименту від 12.01.2024 року, за участі підозрюваного ОСОБА_6 ;

протоколі-стенограмі прослуховування аудіо-запису слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 від 12.01.2024 року;

постанові про визнання речей, предметів та документів речовими доказами та передачу їх на зберігання від 06.12.2023 року, згідно якої визнано речовим доказом одяг з трупу ОСОБА_8 ;

протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.12.2023 року, складеного в присутності понятих, згідно якого свідок ОСОБА_14 впізнав особу на фото №2 (на якому зображено ОСОБА_6 ), як таку, яка працює в охороні на ім`я ОСОБА_32 , який з його другом ОСОБА_18 перебував на зміні 05.12.2023 року на автостанції, та який побив невідомого хлопця в підвалі автостанції;

протоколі пред`явлення особи для впізнання від 05.12.2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_28 , впізнала особу зображену на фото №3(на якому зображено ОСОБА_6 ), як малознайомого чоловіка на ім`я ОСОБА_32 , який разом із ще одним невідомим чоловіком о 09:00 год. 05.12.2023 року, знаходячись на цокольному поверсі автостанції «Привоз»;

протоколі проведення слідчого експерименту від 06.12.2023 року, складений в присутності понятих, за участі свідка ОСОБА_27 ; з додатком у виді DVD-R диску з відеозаписом процесуальної дії;

Вирішуючи питання про наявність причино-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_6 та настанням смерті потерпілого ОСОБА_8 , суд виходив з наявних в матеріалах справи висновків експертів, а саме згідно висновку експерта №3470/23 від 22.03.2024 року, смерть ОСОБА_8 настала внаслідок тупої травми живота у вигляді крововиливу в підшкірно-жировій клітковині передньої поверхні живота, розриву-розчавлення головки підшлункової залози, розриву правої частки печінки на нижньої поверхні, які викликали внутрішньочеревну кровотечу та кровотечу у порожнину сальниковій сумці, яка могла бути спричинена тупими предметами, в тому числі руками, ногами, прижиттєво, та з урахуванням особливості анатомічної локалізації головки підшлункової залози та локалізації розриву печінки удар, який викликав їх розрив та розчавлення, найбільш ймовірно, було спричинено ногою.

Після ознайомлення з показами свідків, які містяться у матеріалах провадження, з урахуванням даних, які викладені в п. 1 (абзац 4) даних підсумків тілесні ушкодження, які призвели до смерті ОСОБА_8 , за механізмом утворення можуть відповідати механізму, який описаний в протоколі допиту свідка ОСОБА_13 від 05.12.2023 року, тобто ударних впливів ногами у ділянку живота.

Колегія суду апеляційної інстанції критично ставиться до доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_6 за показаннями свідків наносив потерпілому ОСОБА_8 удари виключно зліва. Проаналізувавши показання свідків, судом першої інстанції встановлено, що положення потерпілого, під час нанесення йому ударів, змінювалось, він лежав на спині, на животі обличчям донизу, на правому боці та перевертався, що підтверджується висновком експерта №3470 від 23.01.2024 року.

Не знайшла свого підтвердження і версії сторони захисту, щодо можливого настання смерті потерпілого ОСОБА_8 в результаті дій працівників швидкої допомоги та надання некваліфікованої медичної допомоги бригадою швидкої медичної допомоги, а саме після введення йому препарату «Налоксон» та щодо можливого нанесення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень іншими особами, оскільки вони не узгоджується з наявними в матеріалах справи висновками експертів, та побудовані виключно на його припущеннях.

Вказані версії сторони захисту не спростовують факту заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, які призвели до його смерті, обвинуваченим ОСОБА_6 .

Згідно позиції викладеної в постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25.03.2025 року, справа №127/2822/18, доказування часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність або недоведеність винуватості особи поза розумним сумнівом.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив всі обставини кримінального провадження, оцінив зібрані докази в їх сукупності, дав їм належну правову оцінну та дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Щодо посилання захисника про неповноту судового розгляду, колегія суддів вважає їх голослівними, які не знайшли свого підтвердження. Так, за клопотанням сторони захисту, судом першої інстанції були долучені та досліджені письмові докази, які надані стороною захисту, а саме скарги, клопотання захисника, оцінивши які, суд дійшов висновку, що вони не спростовують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а лише свідчать про здійснення належного та ефективного захисту інтересів ОСОБА_6 на стадії досудового розслідування у передбачений КПК України спосіб. При цьому суд зазначив, що більшість клопотань захисника було задоволено та розглянуто.

Всупереч твердженням апелянта всі докази, покладені в основу вироку та на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_6 , отримані в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення, тому відповідно до вимог ст. 84 КПК України вони є належними, допустимими та достовірними.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65, 66, 67 КК України врахував його особу, який є громадянином України, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, один з яких є інвалідом з дитинства, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем реєстрації та роботи, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку не значиться, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відсутні. За такого, суд вважав за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, в мінімальних межах, передбачених санкцією ч.2 ст. 121 КК України, належним чином вмотивувавши своє рішення.

Призначене обвинуваченому покарання, на думку суду апеляційної інстанції, відповідає загальним засадам призначення покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд повно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, прийняв законне та обґрунтоване рішення, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, правильно визнав винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону є неприйнятними, за такого, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2025 року, стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді