ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000021 від 07.02.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Кам`янка Ізмаїльського р-ну Одеської обл., з середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.197-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

26.08.2021 ОСОБА_5 дружина ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу набула право власності на нерухоме майно приміщення квартири АДРЕСА_2 , що складаються з: 34,2 кв.м загальною площею, 28,3 кв.м житловою площею.

Після набуття права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості, у чоловіка ОСОБА_5 ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час, виник намір на забудову прибудинкової території з метою збільшення площі квартири за рахунок земель територіальної громади міста Одеси.

Розуміючи, що територія місцевості площею 45,5 кв.м., яка прилягає до квартири АДРЕСА_3 не перебуває у власності ОСОБА_4 , не передана йому в оренду чи у приватну власність, останній вирішив збільшити площу квартири АДРЕСА_3 шляхом добудови до основної площі квартири додаткових приміщень, таким чином здійснити реконструкцію основної площі квартири АДРЕСА_3 зі зміною геометричних розмірів.

З метою реалізації злочинного умислу, у приблизний період часу з серпня 2021 року по травень 2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування встановити не вдалося) ОСОБА_4 за допомогою найманих працівників, які не мали відповідної кваліфікації щодо здійснення будівельних робіт, без отримання дозволів на проведення будівельних робіт, без розробленого та затвердженого проекту будівництва, діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч вимогам містобудівного законодавства в частині отримання вихідних даних для будівництва, порушуючи встановлений законом порядок отримання земельної ділянки для будівництва будівель, достовірно знаючи про відсутність у нього правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 45,5 кв.м., що прилягає до квартири АДРЕСА_2 , а також усвідомлюючи той факт, що право розпорядження зазначеною земельною ділянкою, належить виключно територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності, порушуючи вимоги ст. 14 Конституції України, ст.ст. 80, 83, 116, 124, 125, 126 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 376 Цивільного Кодексу України, ст. 9 Закону України Про архітектурну діяльність, положення Закону України Про містобудівну діяльність, здійснив самовільні будівельні роботи у вигляді реконструкції квартири АДРЕСА_3 зі зміною геометричних намірів, тобто з добудовою додаткової площі квартири у вигляді одноповерхової капітальної будівлі за рахунок земельної ділянці комунальної форми власності, що не була передана для цієї мети.

На підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, виготовленому ТОВ Архбуд інжинірінг на замовлення ОСОБА_5 від 03.12.2021 за №5682/22 з уточненням (збільшенням) загальної площі з 34,2 кв.м. до 80,5 кв.м. вищевказана квартира була поділена на 4 окремі квартири, а саме:

- АДРЕСА_4 , площею 16.8 кв.м.

- АДРЕСА_5 , площею 21.5 кв.м.

- АДРЕСА_6 , площею 22.6 кв.м.

- АДРЕСА_7 , площею 19.6 кв.м.

В Реєстрі прав власності наявна інформація щодо реєстрації державним реєстратором ОСОБА_6 права власності від 13.12.2021 на квартиру АДРЕСА_2 на підставі технічного паспорту від 10.12.2021 та висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна від 03.12.2021.

Також зазначено щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_8 загальною площею 21,5 кв.м. від 13.12.2021 за ОСОБА_5 на підставі технічного паспорту від 10.12.2021 та висновку щодо можливості поділу об`єкту нерухомого майна від 03.12.2021 серія та номер 5682/22, виготовлених ТОВ Архбуд інжинірінг.

Також зазначено щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_9 загальною площею 22,6 кв.м. від 13.12.2021 за ОСОБА_5 на підставі технічного паспорту від 10.12.2021 та висновку щодо можливості поділу об`єкту нерухомого майна від 03.12.2021 серія та номер 5682/22, виготовлених ТОВ Архбуд інжинірінг.

Також зазначено щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_10 загальною площею 19,6 кв.м. від 13.12.2021 за ОСОБА_5 на підставі технічного паспорту від 10.12.2021 та висновку щодо можливості поділу об`єкту нерухомого майна від 03.12.2021 серія та номер 5682/22, виготовлених ТОВ Архбуд інжинірінг.

Відповідно до інформації Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради рішень щодо передачі у власність або користування даної земельної ділянки Одеською міською радою не приймалось.

Відповідно до реєстру будівельної діяльності відсутні відомості щодо реєстрації документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт та засвідчують прийняття до експлуатації об`єктів за адресами АДРЕСА_11 за № 8, 8/1, АДРЕСА_12 .

Крім того, до контролюючого органу територіальної громади Управління державного архітектурного контролю Одеської міської ради не надходили та не реєструвалися документи дозвільного-декларативного характеру на виконання будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за вищевказаною адресою.

Хаджибейською районною адміністрацією розпорядження в частині присвоєння поштових адрес вищевказаним об`єктам будівництва не приймалося.

На теперішній час, зазначена будівля використовується як житлове приміщення.

Таким чином, в ході проведення будівельних робіт, в період з серпня 2021 року по травень 2022 року ОСОБА_4 здійснено реконструкцію зі зміною геометричних розмірів приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 із площею самовільної забудови земельної ділянки -10,2 кв.м. та 8/2 із площею самовільної забудови земельної ділянки - 35,3 кв.м., поряд з житловим приміщенням, що належить ОСОБА_5 (кв. АДРЕСА_3 ) за рахунок земельної ділянки комунальної власності, що належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради та яка на момент закінчення будівництва не була відведена (не перебувала у праві власності ОСОБА_4 ), і не призначена для цієї мети.

Крім того, як встановлено в ході досудового розслідування, ОСОБА_4 при здійсненні реконструкції без зміни геометричних розмірів квартири АДРЕСА_2 , не здійснив дотримання вимог нормативно-правових актів, а саме: статті 26, 39, 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 4.1 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», тобто здійснив забудову земельної ділянки за адресою АДРЕСА_4 , без отримання будь-якої дозвільної документації на будівництво з відповідних органів контролю (нагляду).

Таким чином, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 197-1 КК України - самовільне будівництво будівель на самовільно зайнятій земельній ділянці.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 197-1 КК України визнав повністю, кваліфікацію своїх дій не оспорював та надав показання, які за змістом аналогічні обставинам, що зазначені в обвинувальному акті. У вчиненому щиро кається.

Прокурор під час судового розгляду просила обмежитись допитом обвинуваченого і дослідженням документів, що характеризують його особу, документів, що стосуються вирішення долі речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження, документів, що стосуються цивільних позовів та, відповідно до вимог статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які, під час судового розгляду, не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінальних правопорушень, крім того, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин даного провадження, отже, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням документів, що характеризують його особу, документів, що стосуються вирішення долі речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження та документів, що стосуються цивільного позову.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час допиту підтвердив, що саме він, за викладених в обвинувальному акті обставинах, вчинив кримінальне правопорушення. Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, тому суд вважає доведеним пред`явлене йому обвинувачення і кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 197-1 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети, а саме виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активне розкриття злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 не встановлено.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує:

-ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до нетяжких злочинів;

-особу обвинуваченого- раніше не притягався до кримінальної відповідальності, його вік (47 років), є працездатною особою, стан здоров`я, враховуючи наявність виписки № 14490 із медичної карти амбулаторного хворого; на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває;

-соціальні зв`язки: одружений, на утриманні має двох дітей 2010 р.н. та 2023 р.н., наявність місця реєстрації та проживання;

-повне визнання обвинуваченим своєї вини; наявність обставини, що пом`якшує покарання; відсутність обставин, що обтяжує покарання.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим діяння, обставини його вчинення, критичне відношення винної до вчиненого.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення, а також запобігання вчиненню нових (інших) кримінальних правопорушень, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 його ставлення до скоєного, а також приймаючи до уваги думку прокурора в судових дебатах, який вважала, що виправлення обвинуваченого може бути досягнуто без ізоляції обвинуваченого від суспільства, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, в межах санкцій ч. 3 ст. 197-1 КК України, у виді штрафу у розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, досягнення інших цілей покарання, буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 53 КК України з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.

Визначаючи порядок сплати обвинуваченому ОСОБА_4 штрафу, призначеного за цим вироком, суд враховує майнове становище обвинуваченого, який пояснив, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, тому просив розстрочити йому сплату штрафу, що не заперечувалось прокурором. У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що сплата обвинуваченим штрафу у розмірі, який призначається судом за цим вироком, одним платежем становитиме для нього надмірний тягар, у зв`язку з чим суд, на підставі ч. 4 ст. 53 КК України, вважає за можливе призначити штраф із розстрочкою його виплати певними частинами строком на дванадцять місяців.

Процесуальні витрати на залучення експерта під час досудового розслідування склали:

-9 559 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 20 (двадцять) копійок за проведення комплексної судової будівельно-технічної експертизи від 12.05.2025 № 23/25.

Відповідно до ст. 124 КПК України, процесуальні витрати за проведення вказаної експертизи, в сумі 9 559, 20 грн., підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Запобіжний захід, в даному кримінальному провадженню не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Арешт на майно не накладався.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 124, 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Розстрочити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сплату штрафу у розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень, рівними частинами на строк дванадцять місяців (1 рік), встановивши суму виплати штрафу у розмірі 2 833 (дві тисячі вісімсот тридцять три) гривні 34 копійки щомісячно в строк до останнього дня кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за тим, в якому даний вирок набере законної сили.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі призначення штрафу з розстрочкою виплати певними частинами він зобов`язаний сплачувати штраф у розмірі та строки, встановлені вироком суду. Про сплату відповідної частини штрафу він має повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу. Згідно з ч. 4 ст. 26 КВК України у разі несплати ним чергового платежу штрафу, призначеного як основне покарання, з розстрочкою його виплати, суд через місяць після закінчення строку виплати чергового платежу замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 9 559 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 20 (двадцять) копійок за проведення комплексної судової будівельно-технічної експертизи № 23/25 від 12.05.2025 року.

Цивільний позов відсутній.

Арешт майна не накладався.

Речові докази по справі, відсутні.

Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд міста Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України судом у судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Суддя ОСОБА_1