Дата документу 03.06.2025 Справа № 320/4943/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/41/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №320/4943/18Суддя-доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора (зі змінами) на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, який проживає без реєстрації у АДРЕСА_1 ,

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Енергодар Запорізької області, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_2 ,

визнано винуватими і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , 18 травня 2018 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, знаходячись біля буд.422 по вул.Інтеркультурна в м.Мелітополі Запорізької області, діючи з раптово виниклим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, демонтували чавунне кільце телефонної каналізації, яке знаходилось на балансі ПАТ «Укртелеком», вартістю 1 200 грн, після чого погрузили вищевказане чавунне кільце, на металеву тачку, яку заздалегідь узяли з собою і з викраденим зникли з місця події, тим самим таємно викрали вищевказане майно, чим заподіяли ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду на суму 1 200 грн.

Крім того, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , 06 червня 2018 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, знаходячись біля будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Лютнева, буд.50, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, керуючись корисливим мотивом, демонтували чавунне кільце телефонної каналізації, яке знаходилось на балансі ПАТ Укртелеком», вартістю 1 200 грн, після чого погрузили вищевказане чавунне кільце, на металеву тачку, яку заздалегідь узяли з собою і з викраденим зникли з місця події, тим самим таємно викрали вищевказане майно, чим заподіяли ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду на суму 1 200 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 своїми діями завдали потерпілому ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду на загальну суму 2 400 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб. Йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб. Йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання ОСОБА_7 , цивільний позов та речові докази.

Вирок щодо ОСОБА_8 в апеляційному порядку не оскаржено.

На вказаний вирок прокурором було подано апеляційну скаргу, в якій він просив вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_7 скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22.02.2018 року остаточно призначити покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі. Такі вимоги прокурор мотивував тим, що суд, незважаючи на те, що кримінальні правопорушення ОСОБА_7 у цій справі були вчинені 18.05.2018 року та 06.06.2018 року, тобто після постановлення попереднього вироку від 22.02.2018 року, не призначив обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК.

У зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_7 ухилився від суду, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 03 грудня 2020 року оголошено розшук ОСОБА_7 , а апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 зупинено до розшуку останнього.

В подальшому, у зв`язку з тим, що вирок суду щодо ОСОБА_8 в апеляційному порядку не було оскаржено, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 січня 2023 року матеріали кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 було виділено в окреме апеляційне провадження та ухвалено вважати продовженим розшук ОСОБА_7 відповідно до ухвали апеляційного суду від 03 грудня 2020 року.

Цією ж ухвалою апеляційного суду було ухвалено вважати, що вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2018 року щодо ОСОБА_8 набрав законної сили та підлягає виконанню в установленому законом порядку.

08 травня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшли зміни до апеляційної скарги прокурора, відповідно до яких прокурор просив вирок щодо ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурора з урахуванням внесених до неї змін, не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_7 , який відповідно до матеріалів провадження проживає у м.Мелітополі, тобто на території, яка наразі є тимчасово окупованою, а навпаки ставиться питання про закриття кримінального провадження щодо нього, а сам обвинувачений вирок суду не оскаржив, тим самим погодився із встановленими судом обставинами, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого. При цьому оголошення про виклик обвинуваченого було розміщено на офіційному веб-сайті апеляційного суду, а тому з моменту розміщення цього оголошення обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала апеляційну скаргу зі змінами та наполягала на її задоволенні; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга зі змінами підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, 09.08.2024 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-IX, яким ст.51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого чужого майна, в тому числі шляхом крадіжки, на момент вчинення правопорушення для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч.2 ст.51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначене свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Відповідно п.5 підрозділу 1 розділу XX ПК України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Водночас, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК).

Зі змісту вироку вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 18.05.2018 року та 06.06.2018 року вчинив крадіжку майна ПАТ «Укртелеком». При цьому сума викраденого майна по кожному епізоду становила 1 200 грн.

Станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1762 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 881 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК, становив 1762 грн (881?2=1762).

Отже враховуючи, що вартість викраденого обвинуваченим ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 майна у ПАТ «Укртелеком» становила по кожному епізоду 1 200 грн, тобто в обох випадках ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 1762 грн, то вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 18.05.2018 року та 06.06.2018 року таємне викрадення майна, належного ПАТ «Укртелеком», станом на час апеляційного розгляду вже не підпадає під кримінально каране діяння.

Положення п.4-1 ч.1 ст.284 КПК регламентують, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ст.417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора (зі змінами) задовольнити.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 в цій справі скасувати.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4