ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №0000200 від 30.05.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченкове Якимівського району, Запорізької області, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого, одруженого, військовослужбовця за контрактом, інспектора прикордонної служби 1 категорії 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 , майстер-сержанта, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.408 КК України, -

в с т а н о в и в:

I.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи її на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 , 24 лютого 2022 року близько 12 години 00 хвилин, в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення ст.ст. 2, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», під час передислокації підрозділу НОМЕР_1 прикордонного загону, рухаючись автодорогою М-14 Херсон-Мелітополь маршем у складі автоколони підрозділу НОМЕР_1 прикордонного загону, поблизу повороту до смт. Нижні Сірогози Генічеського району Херсонської області, з метою ухилитися від військової служби, самовільно залишив місце служби район виконання завдань поблизу смт. Нижні Сірогози Генічеського району Херсонської області, покинувши склад похідної автоколони на транспортному засобі «ВАЗ-21099», червоного кольору попрямувавши у напрямку смт. Іванівка Генічеського району Херсонської області.

II.Застосовані судом правові процедури. Спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).

З урахуванням того, що судовий розгляд здійснювався за відсутності обвинуваченого, дотримання процедур, встановлених процесуальним законом для такого розгляду, суд вважає за необхідне мотивувати окремо.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України, надійшов до Херсонського міського суду Херсонської області для розгляду по суті.

Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року було призначено підготовче судове засідання.

Судом від призначення обвинувального акту до підготовчого судового засідання та до ухвалення рішення про проведення спеціального судового розгляду за відсутності обвинуваченого, було проведено судові засідання: 30.11.2023 року, 13.02.2023 року, 24.01.2024 року, 14.02.2024 року, 27.02.2024 року, 08.04.2024 року, 10.07.2024 року, 24.07.2024 року та 01.08.2024 року.

Про всі зазначені вище судові засідання обвинувачений повідомлявся про судовий розгляд кримінального провадження стосовно нього та мав можливість прибути до суду та скористатись своїм правом на вільний вибір захисника, користуватись своїми правами та подати до суду будь-які клопотання чи заяви.

Процедура заочного судового розгляду не є деталізованою процесуальним законом, не має тривалої історії застосування у судовій практиці, а тому суд виходив із загальних засад кримінального провадження.

До загальних засад кримінального провадження, зокрема, відноситься: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження доказів.

При цьому зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ст. 7 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених законом та нормами міжнародного права.

Так, змістом абз. 1 ч. 3 ст.323 КПК України передбачено, що судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Згідно положень ч. 2 ст.297-1КПК України вбачається, що серед переліку злочинів, щодо яких може здійснюватися спеціальне досудове розслідування, наявне посилання на ст. 408 КК України, за якою, висунуто обвинувачення ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.135 КПК України особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком; здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

У відповідності до положень ч. 8 ст. 135 КПК України, повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної ВР України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

На виконання зазначених положень процесуального закону, повідомлення про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 до призначених судових засідань опублікуванні у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме у газеті «Урядовий кур`єр та на сайті Офісу Генерального прокурора.

Також, повідомлення про виклик до суду ОСОБА_5 були завчасно опубліковані на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області щодо всіх судових засідань, які призначались у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 на цей час перебуває на тимчасово окупованій території Запорізької області.

З огляду на наявні матеріали провадження, суд не вбачає будь-яких інших можливостей, які могли б бути використані для повідомлення обвинуваченого.

Щодо забезпечення права на захист.

Відповідно до ч.2 ст.47 КПК України захисник зобов`язаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участю обвинуваченого. У разі неможливості прибути в призначений строк захисник зобов`язаний завчасно повідомити про таку неможливість та її причини суд, а у разі, якщо він призначений органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, - також і цей орган (установу).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.49 КПК України суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника. У цьому провадженні участь захисника є обов`язковою з огляду на положення ч. 1 ст. 52 КПК України, оскільки висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Разом з цим, стосовно ОСОБА_5 здійснювалось спеціальне досудове розслідування, тому відповідно до п. 8 ч. 2 ст.52 КПК України участь захисника у цьому кримінальному провадженню є обов`язковою, але з моменту прийняття відповідного процесуального рішення.

Під час підготовчого судового засідання та проведення подальшого спеціального судового провадження даного кримінального провадження, судом у повному обсязі було забезпечено участь захисника в захисті інтересів обвинуваченого.

З урахуванням зазначеного, ухвалою суду від 01 серпня 2024 року клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження було задоволено, оскільки наявними у матеріалах справи доказами належним чином доведено, що обвинувачення ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000200 від 30.05.2023 року висунуте щодо злочину, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України, тобто того, який входить до переліку злочинів, зазначених у ч. 2 ст. 297-1 КПК України. Ухвалою суду від 02.08.2024 року був призначений судовий розгляд з вирішенням питань, передбачених ч. 3 ст. 31, 314-316 КПК України.

Разом з цим, за період часу з 13.11.2023 року (ухвали про призначення підготовчого судового засідання) та до виходу суду до нарадчої кімнати 30.06.2025 року, інформація, яка стосувалася всіх призначених судових засідань, своєчасно публікувалася та була доступною через офіційний веб-сайт суду та публікацій у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження.

За час заочного судового розгляду обвинувачений міг визначитися з провадженням проти нього, та усвідомлюючи, що в нього виник юридичний обов`язок постати перед судом, однак не змінив свою процесуальну поведінку та продовжив подальше ухилення від виконання своїх процесуальних обов`язків.

Підсумовуючи, суд констатує, що всі передбачені КПК України умови для проведення судового розгляду за спеціальною процедурою «in absentia», судом виконані та дотримані у повному обсязі.

III. Позиція сторін кримінального провадження.

Прокурор в ході судових дебатів висловив позицію, щодо повної доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину. Просив визнати обвинуваченого ОСОБА_5 винним та призначити покарання за ч. 4 ст. 408 КК України у виді 12 років позбавлення волі та з врахуванням положень ст.ст. 52, 54 КК України призначити йому додаткове покарання у виді позбавлення військового звання «майстер сержант».

Захисник в судових дебатах просив врахувати, що події, які були предметом розгляду в межах кримінального провадження мали місце в перший день початку війни на території України, що могло свідчити про сильне душевне хвилювання обвинуваченого у зв`язку із цим. Також просив взяти до уваги позитивну характеристику обвинуваченого та призначити ОСОБА_5 найменше покарання, передбачене санкцією ч.4 ст.408 КК України.

IV. Докази, досліджені судом на підтвердження вини та обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.10.2023 року (справа 487/7584/23, н/п № 1-кс/487/4270/2023), по даному кримінальному провадженню здійснювалося спеціальне досудове розслідування.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні поставленого йому у провину кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, за вказаних вище обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а саме:

-повідомлення Департаменту військової контррозвідки СБ України про вчинення кримінального правопорушення від 07.03.2023 №17/7/5-1454нт, згідно якого у ході здійснення заходів з контррозвідувального забезпечення підрозділів Державної прикордонної служби України на території Херсонської області отримано інформацію про факт дезертирства з боку військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стався 24.02.2022 під час військової агресії з боку ЗС РФ на Генічеському напрямку. При цьому військовослужбовці самовільно залишили розташування підрозділу, відмовилися виконувати накази командирів та зникли у невстановленому напрямку. Серед таких військовослужбовців встановлений майстер сержант ОСОБА_5 ;

-матеріали службового розслідування з додатками, в ході якого підтверджено обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, зокрема:

?Наказ № 286-АГ від 13.08.2022 начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, про призначення службового розслідування за фактом неприбуття ОСОБА_5 до місця тимчасового розташування НОМЕР_1 прикордонного загону;

?Витяг із наказу № 235-ОС від 23.04.2019 начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, про призначення прапорщика ОСОБА_5 (П-024288), якого було зараховано у розпорядження начальника прикордонного загону та прибув з НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ), з 23 квітня 2019 року;

?Витяг із наказу № 363-ОС від 13.08.2022 начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, про призначення майстер-сержанта ОСОБА_5 (П-024288), інспектором прикордонної служби 1 категорії 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 1 категорії (тип Б).;

?Довідка № 1599 від 24.08.2022 на ім`я ОСОБА_5 , згідно якої останній дійсно є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_4 з 04 березня 2019 року.;

?Витяг із наказу № 112-ОС від 30.09.2022 начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, про особовий склад, а саме про призупинення військової служби, контракту про проходження військової служби майстер-сержанту ОСОБА_5 ;

?Біографічна довідка майстер-сержанта ОСОБА_5 (П-024288).

Також вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується наступними показами свідків,допитаних в ході судового засідання:

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив, що станом на лютий місяць 2022 року разом із ОСОБА_5 проходив службу у відділі прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 , тип Б, НОМЕР_1 прикордонного загону. 24 лютого 2022 року близько 5 ранку розпочалось повномасштабне вторгнення на територію України, після чого військовим було доведено до відома наказ висунутися з ОСОБА_7 в напрямку населеного пункту Сальково, а потім прямувати до м.Запоріжжя. За наказом на об`їзній в напрямку м.Запоріжжя мало відбутись шикування. Також свідок розповів, що в районі с.Н.Сірогози одна машина, в якій за кермом був ОСОБА_5 , а з ним ще двоє військових на прізвища ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , розвернули машину в іншому напрямку. В подальшому на шикуванні з`ясувалось, що останні відсутні, на телефонні дзвінки не відповідають. Свідок крім цього зазначив, що за його відомостями в с.Акимівка Запорізької області, яке тимчасово окуповане, проживає родина ОСОБА_5 , там же і його бачили на початку 2022 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що разом із ОСОБА_5 проходив службу в 79 Прикордонному загоні. 24.02.2022 року о 5 ранку розпочався обстріл, особовий склад отримав наказ вирушити до запасних рубежів, через що о 6 ранку всі вирушили. Крім цього свідок розповів, що рухаючись в транспортному засобі в краю колони він бачив, як автомобіль під керуванням ОСОБА_5 , із двома пасажирами військовими на прізвища ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , в районі с.Нижні Сірогози звернув в інший напрямок. Згодом на шикуванні дізнався, що ОСОБА_5 вийшов із колони.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що на момент початку повномасштабного вторгнення російських військ на територію України він був заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби (тип А), відділу прикордонної служби (тип Б), а ОСОБА_5 був його підлеглим та займав посаду інспектора. Також свідок зазначив, що ним було доведено до відома особового складу маршрут руху колони в напрямку м.Запоріжжя. Дорогою він бачив як на перехресті автодоріг Мелітополь-Сірогози-Запоріжжя автомобіль, яким керував ОСОБА_5 та в якому окрім нього перебували ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , відхилився від маршруту в напрямку м.Мелітополь. Крім цього свідок дав пояснення про те, що в момент руху колони жодних бойових зіткнень на шляху не було. Мобільні телефони були у всіх військових при собі, однак телефон ОСОБА_14 не відповідав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що на день початку повномасштабного вторгнення російських військ на територію України він був начальником відділу прикордонної служби Чонгар, а ОСОБА_5 був його підлеглим. Свідок зазначив, що після початку бойових дій о 4 ранку 24.02.2022 року за наказом керівництва весь його підрозділ висунувся на І рубіж. ОСОБА_5 , який рухався в складі колони на своєму транспортному засобі, в районі розвилки автодоріг Іванівка-Мелітополь-Нижні Сірогози-Херсон відхилився від колони в напрямку с.Іванівка. При цьому як його телефон, так і телефон військовослужбовців, які їхали разом із ним в машині, були вимкнені, хоча зв`язок в цей час був, обстрілів на шляху їх прямування не було.

Зазначені докази та покази свідків, у сукупності та взаємозв`язку між собою, поза розумним сумнівом свідчать, що ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені діючим законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військове кримінальне правопорушення.

V.Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, ОСОБА_25 , заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Проаналізувавши досліджені докази у справі в сукупності, суд вважає їх достовірними, допустимими, об`єктивно та послідовно підтверджуючими встановлені судом обставини та винність ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення. Суд сприймає як належні та достатні докази показання свідків, допитаних в судовому засіданні, оскільки їх покази були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, а саме щодо часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка їх вчинила, були логічними та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. Судом також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого. Крім того, свідки були у встановленому КПК України порядку приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та безпосередньо дослідивши кожний наданий доказ як окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку, суд вважає, що всі письмові докази по справі, які надані суду (стороною обвинувачення), є вагомими для того, щоб визнати обвинуваченого винним у пред`явленому обвинуваченні, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року.

Судом також встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя. Також судом у повному обсязі було забезпечено змагальність процесу.

Таким чином, дослідивши в ході судового розгляду обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині, кваліфікація його дій, доведена поза розумним сумнівом у повному обсязі.

З урахуванням викладеного, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 :

- ч. 4 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

VI. Призначення покарання.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проходження служби характеризується позитивно, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, а також характер, мотиви, обставини вчиненого злочину, та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання, судом не встановлені.

Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлені.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з правовими орієнтирами, визначеними у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів, іншими особами у тому числі.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на вище наведене, суд вважає за можливе застосовувати щодо обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення) та дані про особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що конкретні обставини кримінального провадження та наведені вище дані про особу обвинуваченого, дають підстави для призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі та відповідно до вимог ст.54 КК України з позбавленням спеціального звання, й водночас указує на неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування більш м`якого покарання, є винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину й особи винного.

Суд приходить до висновку, що ізоляція ОСОБА_5 шляхом позбавлення волі, відповідає вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображає співмірність злочину та кари і буде відповідати меті покарання, закріпленій ст. ст. 50, 65 КК України, а також забезпечить мету покарання у виді виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів. Підстави для застосування положень ст.ст. 69, 75КК України, відсутні.

VIІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Процесуальні витрати та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 372-374, 376, 615 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років.

На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_5 військового звання «майстер сержант».

Строк відбування призначеного ОСОБА_5 покарання рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.10.2023 залишити без змін до затримання обвинуваченого та приведення вироку до виконання.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку після його проголошення вручити прокурору, захиснику та направити на адресу обвинуваченого.

Повідомлення про ухвалений вирок опублікувати на офіційному веб-сайті суду, в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

СуддяОСОБА_1