Справа № 521/6959/25
Номер провадження:1-кс/521/2026/25
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2025 року м.Одеса
В обґрунтування клопотання зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України № 212 від 06.03.2022 утворено Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (надалі Адміністрація судноплавства) та затверджено положення про нього.
Згідно положення Адміністрація судноплавства є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури і який реалізує державну політику у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства.
Основними завданнями Адміністрації судноплавства є: реалізація державної політики у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства; здійснення державного нагляду у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства; надання в передбачених законом випадках адміністративних послуг у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства тощо.
Адміністрація судноплавства відповідно до покладених на неї завдань у сферах морського транспорту та торговельного мореплавства, зокрема здійснює відповідно до законодавства видачу посвідчень особи моряка, кваліфікаційних документів членів екіпажів морських суден, морських лоцманів, лоцманів - операторів служб регулювання руху суден, а також пільгових дозволів особам командного складу екіпажів морських суден; веде Державний реєстр документів моряків, в установленому порядку забезпечує доступ до нього для внесення і перевірки даних про кваліфікаційні документи моряків.
Згідно п.19 Положення про звання осіб командного складу морських суден та порядок їх присвоєння, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1499 від 30.12.2022, для здійснення Адміністрацією судноплавства повноважень і виконання функцій у сфері підготовки та дипломування моряків з числа її посадових осіб утворюється державна кваліфікаційна комісія моряків (далі - ДККМ), яка у тому числі організовує та забезпечує складення моряками комп`ютерних іспитів; забезпечує видачу Адміністрацією судноплавства кваліфікаційних документів морякам; готує кваліфікаційні документи моряків, які видаються Адміністрацією судноплавства у паперовій формі та рішення Адміністрації судноплавства про відмову у видачі морякам кваліфікаційних документів. Порядок виконання ДККМ своїх функцій затверджується наказом Адміністрації судноплавства.
Так, наказом Адміністрації судноплавства № 20 від 30.01.2023 затверджено порядок виконання функцій ДККМ.
Згідно розділу 1 цього Положення ДККМ є постійно діючою кваліфікаційною комісією для забезпечення здійснення Адміністрацією судноплавства повноважень та виконання функцій у сфері підготовки та дипломування моряків. ДККМ утворюється Адміністрацією судноплавства з числа її посадових осіб.
Відповідно до розділу 2 Положення склад ДККМ, а також зміни до нього затверджуються наказом Адміністрації судноплавства, який оприлюднюється протягом п`яти робочих днів з дня затвердження на офіційному веб-сайті Адміністрації судноплавства. ДККМ включає Голову ДККМ, його заступника, секретаря та членів ДККМ. Рішення за результатами розгляду заяв моряків приймається не менше ніж половиною членів від затвердженого складу ДККМ. Проект рішення погоджується членами ДККМ та підписується Головою ДККМ.
Так, наказом Адміністрації судноплавства № 274 від 09.08.2023 з числа її посадових осіб затверджено склад ДККМ.
Згідно п. 106 Положення про звання осіб командного складу морських суден та порядок їх присвоєння, затвердженого постановою КМУ № 1499 від 30.12.2022, заява подана моряком для отримання кваліфікаційних документів, зокрема для підтвердження збереження ним професійної компетентності, розглядається Адміністрацією судноплавства, яка приймає рішення про видачу моряку кваліфікаційного документа або відмовляє моряку у видачі кваліфікаційного документа.
Відповідно до примітки до ст. 369-2 КК України, особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є особи, визначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", а також службові особи, визначені у частині четвертій статті 18 цього Кодексу.
Згідно підпункту «и» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" особами уповноваженими на виконання функцій держави є посадові та службові особи інших державних органів.
Таким чином, посадові особи Адміністрації судноплавства, яке є центральним органом виконавчої влади, відносяться до категорії осіб уповноважених на виконання функцій держави.
Так, приблизно на початку квітня 2025 року ОСОБА_7 , у зв`язку із браком часу та знань, звернувся до свого знайомого ОСОБА_5 , який являється директором ТОВ "КРЮІНГОВЕ АГЕНСТВО "АТЛАНТІС", основний вид діяльності якого за КВЕДом 78.10 Діяльність агентств працевлаштування, з проханням надати консультацію для отримання оновлених кваліфікаційних документів моряка, а саме професійних дипломів, медичного сертифікату, а також підтвердження до них.
Під час розмови ОСОБА_5 попросив надати йому копії наявних у ОСОБА_7 документів моряка для ознайомлення з ними.
При ознайомленні з вказаними документами, у ОСОБА_5 останнього виник злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди для себе за здійснення впливу на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме посадових осіб Адміністрації судноплавства, які входять до складу державної кваліфікаційної комісії моряків.
У зв`язку з чим, ОСОБА_5 повідомив, що дійсно може допомогти в оформленні та виготовленні таких документів, однак йому необхідно надати за вирішення цього питання в Державній службі морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України кошти, в іншому випадку ОСОБА_7 він не отримає вказаних документів, на вказану вимогу останній погодився.
В подальшому, 14.04.2025 приблизно об 15:30 годині знаходячись в салоні автомобіля марки Nissan Pathfinder з державним номерним знаком НОМЕР_1 який на праві власності належить ОСОБА_8 , припаркованим біля будинку №98 по вул. Мечникова в м. Одесі, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_7 , що забезпечить оформлення кваліфікаційних документів моряка за два етапи.
Перший етап включає в себе отримання медичного сертифікату та 8 сертифікатів безпеки судноплавства (що являють собою підтвердження отримання моряком основних знань і вмінь у сфері безпеки на морі), за що на користь ОСОБА_5 необхідно надати кошти в сумі 40 000 гривень, за сертифікати, та 200 доларів США, за виготовлення медичного сертифікату, обов`язкового перед подачею документів до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, наголосивши на тому, що усі документи він зробить за один день без його присутності.
Другий етап отримання неправомірної вигоди включає в себе необхідність надання на користь ОСОБА_5 коштів в сумі 2 600 доларів США за вплив на прийняття членами ДККМ Адміністрації судноплавства позитивного рішення, з видачі кваліфікаційних документів, таких як диплом оператора глобальної морської системи зв`язку під час лиха GMDSS (що являє собою міжнародну систему, що використовує сучасні наземні, супутникові та суднові системи радіозв`язку) та робочого диплому штурмана малого плавання.
Після чого, через додаток для обміну миттєвими повідомленнями «Whatsapp» почав підтримувати з ОСОБА_7 зв`язок, зазначаючи про необхідність надання йому копій особистих документів та фотознімків.
Так, у ході подальших неодноразових листувань через додаток для обміну миттєвими повідомленнями ««Whatsapp» ОСОБА_7 по вказівкам ОСОБА_5 відправляв йому копії своїх документів.
В подальшому, попередньо домовившись про зустріч, 22.04.2025 приблизно об 14:00 годині ОСОБА_5 знаходячись в салоні автомобіля марки Nissan Pathfinder д.з. НОМЕР_1 припаркованим біля будинку №104 по вул. Мечникова в м. Одесі, діючи умисно, з корисливих мотивів одержав від ОСОБА_7 першу частину раніше обумовленої неправомірної вигоди в розмірі 40 000 гривень та 200 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 8 280 гривень.
Крім того, за вказівкою ОСОБА_5 друга частина грошових коштів а саме 2600 доларів США підлягала передачі після отримання ОСОБА_7 диплома оператора GMDSS та робочого диплому штурмана малого плавання.
Так, 24.04.2025 в ранці, точного часу органами досудового розслідування встановити не надалося можливим, ОСОБА_5 в телефонній розмові вказав ОСОБА_7 про необхідність надання йому частини неправомірної вигоди в сумі 2 600 доларів США у зв`язку з виготовленням міжнародних дипломів моряка.
В подальшому, ОСОБА_5 , одержав від ОСОБА_7 другу частину раніше обумовленої неправомірної вигоди в розмірі 2 600 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 107 380 гривень, за вплив на прийняття посадовими особами Адміністрації судноплавства, які входять до складу ДККМ, рішення з видачі ОСОБА_7 кваліфікаційних документів моряка.
Крім цього, ОСОБА_5 висунув вимогу ОСОБА_7 про необхідність надання йому більшої суми грошових коштів у розмірі ще 950 доларів США за вирішення ним питання з оформлення кваліфікаційних документів моряка, у зв`язку з ніби то підняттям цін на вказані документи, в іншому випадку зазначені документи ОСОБА_7 не отримає, на що останній погодився.
З метою доведення свого єдиного злочинного умислу до кінця 21.05.2025 ОСОБА_5 приблизно 13.30 надіславши повідомлення, повідомив ОСОБА_7 , що кваліфікаційні документи моряка готові.
Продовжуючи свою злочинну діяльність до кінця, діючи з єдиним умислом, ОСОБА_5 одержав від ОСОБА_7 решту частину раніше обумовленої неправомірної вигоди в розмірі 950 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 39 425 гривень.
Таким чином, у період з 22.04.2025 по 23.05.2025 ОСОБА_5 одержав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду в загальній сумі 195 085 гривень, поєднане з вимаганням, для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, за кваліфікуючими ознаками: одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.
23.05.2025 року ОСОБА_5 було затримано в порядку ст.208 КПК України.
23.05.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами допитів свідків, протоколами проведених обшуків, протоколом затримання в порядку ст.208 КПК України, протоколами огляду та вручення грошових коштів, протоколами огляду предметів, матеріалами оперативних підрозділів та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
Слідчий у клопотанні зазначає, що лише застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 є цілком обґрунтованими та зможе забезпечити належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, під час досудового розслідування встановлена наявність ризиків передбачених п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК, які мають об`єктивну наявність, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_5 інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.
Крім того слідчий у своєму клопотанні посилається на вимоги ст.182 КПК України, яка регулює визначення розміру застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. та передбачає у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Слідчий у своєму клопотанні просить визначити розмір застави, яка в даному винятковому випадку зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків 1 700 (одна тисяча cімсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб. У разі внесення застави визначити необхідність виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
На обгрунтування наявності підстав для визначення зазначеного розміру застави слідчий зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено, що протиправна діяльність підозрюваного носить системний характер, він може накопичити значні грошові кошти, які використаються для сплати застави та не вплинуть на добросовісність виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків. Зокрема підозрюваний за виготовлення одного повного пакету морських документів для однієї особи отримав 195 085 гривень. Також просить врахувати громадський інтерес та суспільну небезпеку інкримінованого підозрюваному злочину, оскільки корупційні злочини мають високу суспільну небезпеку, що має суттєвий вплив на розмір застави, тому на думку органу досудового розслідування застава у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів не зможе забезпечити належне виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Прокурор та слідчий підтримали клопотання, просили його задовольнити та визначити заставу у розмірі 1700 прожиткових мінімумів для працездатної особи, враховуючи тяжкість інкримінованого злочину підозрюваному, який є корупційним злочином, його обставини, суспільну небезпеку та громадський інтерес. Крім того зазначили, що під час обшуку у підозрюваного вилучили суттєвий пакет документів стосовно інших осіб, за якими додатково здійснюється на цей час перевірка, що вказує на системний характер дій підозрюваного та можливої причетності до злочину інших осіб.
Захисник підозрюваного заперечував проти клопотання слідчого, зазначивши що кваліфікація дій підозрюваного за ч.3 ст.369-2 КК України є невірною, вважає, що орган досудового розслідування навмисно кваліфікує дії підозрюваного таким чином, а саме за більш тяжке кримінальне правопорушення, як підставу для проведення НСРД, доказів на обгрунтування підозри не надано, дії, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 жодним чином не пов`язані з вимаганням. Ризики, наведені у клопотанні, нічим не підтверджуються та відсутні, тому просив обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Просив врахувати, що підозрюваний частково визнає свою вину, є єдиним годувальником в сім`ї, має на утриманні вагітну дружину, неповнолітню дитину та хвору матір. Розмір застави слідчим не вмотивований та є непомірним для підозрюваного та його родини, тому у разі задоволення клопотання просив зменшити розмір застави у межах, визначених вимогами КПК України для тажкого злочину.
Перевіривши та дослідивши надані матеріали до клопотання, заслухавши думки учасників процесу, суд вважає, що подане клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, спробам знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, спробам незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадження, спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, спробам вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Вимогами ч.2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.1, ч.2 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.
Статтею 2 КПК визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
На стадії досудового розслідування слідчий суддя наділений лише повноваженнями на перевірку обґрунтованості підозри, яка за своїм змістом до процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК України, на стадії досудового розслідування є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (ч.1 ст.276 КПК України). Повідомлення про підозру персоніфікує кримінальне провадження, є юридичним фактом, що породжує виникнення кримінальних процесуальних правовідносин, та етапом, з якого починає реалізовуватися кримінальна відповідальність.
При вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу оцінці судом підлягають наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК. Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
У матеріалах клопотання достатньо наявних даних, які указують на факти, що ОСОБА_5 міг вчинити вказане у клопотанні правопорушення і такі є переконливим для суду, тому слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначає, що причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою. З наведених обставин, проводячи оцінку наданих суду матеріалів, доводів учасників процесу, слідчий суддя вважає, що підозра є обґрунтованою.
При цьому слідчим суддею відхиляється посилання сторони захисту щодо невірної кваліфікації дій підозрюваного, оскільки на стадії досудового розслідування слідчим суддею лише перевіряється обґрунтованість підозри, яка за своїм змістом до процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК України, на стадії досудового розслідування є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.
У відповідності до ст. ст. 36, 40 КПК України, слідчий, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Згідно з положеннями ст.279 КПК України, слідчий, прокурор у випадку виникнення підстав вправі повідомити особу про нову підозру або ж змінити раніше повідомлену підозру.
Таким чином, викладення змісту підозри, правової кваліфікації кримінального правопорушення та стислого викладу обставин кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями органу досудового розслідування, а тому викладаються у повідомленні про підозру у такому виді, як він вважає за необхідне. Відповідно, ані сторона захисту чи потерпілі, ані суд не можуть вимагати від сторони обвинувачення викладення змісту підозри так, як на їх думку це має бути.
Вирішуючи питання про наявність ризиків, слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_5 , раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2016 р.н., підозрюється у вчинені тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна, що вказує на наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи, що можуть перешкоджати досудовому розслідуванню. Не залишається поза увагою суду роз`яснення, надані Верховним Судом у листі від 03 березня 2022 року № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», де у п.8 зазначено, що як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.
За наведених обставин слідчий суддя відхиляє посилання сторони захисту на відсутність конкретних доказів наявності зазначених у клопотанні ризиків.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України.
Згідно ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється - є однією з обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу. Також суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу підозрюваного та характер висунутого обвинувачення, тяжкість можливого покарання в їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі.
Відтак, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя враховує ту обставину, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, а також враховуючи наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, вимог наведеного законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Підстав для обрання більш м`яких запобіжних заходів слідчим суддею не встановлено.
Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Визначаючи відповідно до вимог ч. 4 ст.182 КПК України розмір застави, слідчий суддя враховує не лише обсяг повідомленої підозри, а також і правові позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до яких розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гафа проти Мальти»).
Відтак, з однієї сторони розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншої - не має бути таким, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Тримання особи під вартою, що обмежує права і свободи, виправдовується суспільними інтересами, оскільки такі обмеження відповідають вимогам справедливості, є пропорційними та необхідними для цілей захисту конституційно значимих цінностей. При вирішенні питань, пов`язаних із застосуванням законодавства про запобіжні заходи, суд виходячи з презумпції невинуватості дотримує баланс між публічними інтересами, пов`язаними із застосуванням заходів процесуального примусу, і важливістю права на свободу особистості.
Розмір застави щодо особи, підозрюваного чи обвинуваченого у вчинені тяжкого злочину визначається у межах від 20 (двадцяти) до 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
З огляду на обставини розслідуваного злочину, який за версією слідства пов`язаний із одержанням неправомірної вигоди, слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_5 необхідно визначити розмір застави виходячи з тяжкості інкримінованого йому злочину та обставин його вчинення, тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, його особи та його матеріального становища, суспільного інтересу до інкримінованого злочину. У цьому контексті слідчий суддя враховує відомості про матеріальний стан підозрюваного, зокрема наявність у підозрюваного у користуванні автомобіля, який належить його матері та іншого майна. Тому розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) прожиткових мінімумів для працездатної особи, що складає 4 542 000 (чотири мільйони п`ятсот сорок дві тисячі) гривень є достатнім.
Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу під час розгляду клопотання слідчогно слідчим суддею не встановлено, оскільки бульш м`який запобіжний захід не зможе бути більш дієвим важелем для процесуального впливу на поведінку останнього. Посилання сторони захисту на наявність у підозрюваного хворої матері, вагітної дружини та неповнолітньої дитини, як підставу для обрання більш м`якого запобіжного заходу, не спростовують наявність наведених ризиків. При цьому слідчим суддею враховується, що суду не надані такі відомості, докази, що саме підозрюваним здійснюється такий догляд стосовно своїх родичів, відсутність якого може завдати останнім суттєву шкоду.
Керуючись ст. ст. 132, 176-178, 372 КПК України, слідчий суддя-
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання слідчого - задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 57 (п`ятдесят вісім) днів в межах строку досудового розслідування з триманням його в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» до 21 липня 2025 року включно.
Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) прожиткових мінімумів для працездатної особи, що складає 4 542 000 (чотири мільйони п`ятсот сорок дві тисячі) гривень на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.
Підозрюваний ОСОБА_5 з дня визначення судом розміру застави може внести заставу на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області або забезпечити її внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, суду.
За умови внесення застави на підозрюваного ОСОБА_5 відповідно до ст.194 КПК України будуть покладені обов`язки:
-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
-утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні та іншими особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Наслідком невиконання зазначених обов`язків є звернення застави в дохід держави і обрання до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або тримання під вартою.
Строк дії ухвали суду становить до 21.07.2025 року включно.
Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1