Справа № 199/7506/25
УХВАЛА

(мотивувальна частина)

19 червня 2025 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ;

законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 ;

представника неповнолітньої потерпілої адвоката ОСОБА_5 ;

обвинуваченого ОСОБА_6 ;

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду, в межах кримінального провадження № 0000104 від 03.02.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КК України, клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору,

В С Т А Н О В И В:

Під час підготовчого провадження захисником ОСОБА_7 , який посилався на істотне порушення вимог КПК України, заявлено письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки:

- обвинувальний акт від 29 травня 2025 року не відповідає статусу офіційного документа, так як не скріплений відтиском гербової печатки;

- в обвинувальному акті невірно визначені дата та час події кримінального правопорушення, що може привести до неконкретизованого обвинувачення та в подальшому може провести до порушення права на захист ОСОБА_6 ;

- слідчим не включено до реєстру матеріалів досудового розслідування неповнолітнього ОСОБА_8 , який є свідком в кримінальному провадженні та за його участі проведено слідчий експеримент;

- пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення неконкретне;

- долучений до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування має суттєві недоліки, зокрема відсутня інформація про місце знаходження перегляду відеозапису за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_9 , не зазначаються інші речі, що було виявлено та вилучено під час обшуку, та означені речі знаходяться., не містить даних про всі процесуальні рішення, прийняти під час даного кримінального провадження та реквізити всіх процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.

Обвинувачений ОСОБА_10 клопотання захисника підтримав.

Прокурор, законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 ; представник неповнолітньої потерпілої адвокат ОСОБА_5 заперечили проти задоволення клопотання.

Вислухавши думки учасників судового провадження суд вважає, що клопотання, заявлене захисником, задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, яка закріплює право на справедливий суд, кожна людина має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд вправі з підготовчого судового засідання повернути обвинувальний акт прокурору у випадку, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

У відповідності до вимог чинного КПК України, обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 цього Кодексу.

Положеннями ст. 291 КПК України законодавець встановив процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, навів вичерпний перелік ряду відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також чітко визначив ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.

Суд, перевіривши обвинувальний акт у кримінальному провадженні вважає, що вказаний документ відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Зокрема, в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення.

На думку суду, фактично захисником в клопотанні латентне визначається і пропонується повернення обвинувального акту прокурору щодо положень «повернення для додаткового розслідування», тобто до норми права, яка не міститься у чинному КПК України, з прийняттям якого усунуте безпідставне затягування судового розгляду при застосуванні «додаткового розслідування», а, також оцінка доказів.

Суд вважає, що таке вільне тлумачення закону на власний розсуд з боку сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору не є вірним та не відповідає вимозі закону, свідчить про намагання дослідити докази під час підготовчого судового засідання, хоча відповідно до КПК України зазначені клопотання та доводи, які містяться в них, повинні бути досліджені тільки під час судового розгляду, а не під час підготовчого провадження, коли суду будуть надані сторонами докази, після їх дослідження на допустимість та належність.

В доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до п. «а» частини третьої ст. 6, є негайна та детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. При цьому є пріоритетним неформальне розуміння поняття «обвинувачення».

Діючим КПК України не передбачено вимогу для суду або право чи обов`язок на стадії підготовчого судового засідання оцінювати викладення фактичних обставин провадження та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті з точки зору конкретності обвинувачення, а також наявності певних елементів об`єктивної або суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, давати оцінку обставинам, які підлягають розгляду в процесі судового провадження, оскільки у даному випадку суд вийде за межі наданих йому ст. 314 КПК України повноважень.

Суд зазначає, що згідно з ч. 4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні визначені у статті 91 КПК України.

Так, згідно із частиною першою цієї статті у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (частина друга статті 91 КПК України).

Частиною першою статті 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Системний аналіз вказаних положень процесуального закону дозволяє прийти до висновку про те, що на відміну від процесуальних рішень слідчого, прокурора, що оформлюються постановами, і які відповідно до частини п`ятої статті 110 КПК України мають бути вмотивованими, а рішення слідчого судді, відповідно до частини другої статті 110, статті 370 КПК України, до того ж і обґрунтованими, таке важливе процесуальне рішення, як обвинувальний акт відповідно до частини другої статті 291 КПК України не повинно містити ні обґрунтування, ні мотивування.

Тобто, серед іншого, в обвинувальному акті лише викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (пункт 5 частини другої 2 статті 291 КПК України).

Отже, будь-яких обґрунтувань, мотивування на підтвердження викладених в обвинувальному акті обставин, КПК України не передбачає.

Відтак, посилання в обвинувальному акті на будь-які докази з метою доведеності встановлення певних обставин, викладених в обвинувальному акті, слід визнати порушенням засад верховенства права, змагальності та безпосередності дослідження доказів, оскільки таке фактично ставить вже на цій стадії провадження сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище через розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті.

Суд зауважує, що відповідно до припису ч. 1 ст. 338 КПК України, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується особа або взагалі відмовитися від підтримання державного обвинувачення за наявності для цього підстав.

Необґрунтованими є також доводи захисника на те, що «обвинувальний акт від 29 травня 2025 року не відповідає статусу офіційного документа, так як не скріплений відтиском гербової печатки».

Суд зазначає, що порядок складання обвинувального акту, відомості, які має містити обвинувальний акт та документи, які додаються до обвинувального акту, передбачено ст. 291 КПК України.

Частина 3 статті 291 КПК України визначає, що обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Норма, яка закріплена ст. 291 КПК України містить вичерпний перелік відомостей та реквізитів, які повинен містити обвинувальний акт для того, щоб він вважався таким, який відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Отже, доводи сторони захисту щодо «не скріплення обвинувального акту печаткою» суд відхиляє, оскільки статтею 291 КПК України не передбачено таких вимог до обвинувального акту, зазначений перелік не містить вимоги щодо скріплення підпису прокурора або слідчого печаткою.

Посилання захисника на постанову Верховного Суду у справі № 344/5091/13-к судом не береться до уваги, оскільки вона не містить висновку щодо застосування норм права, який в силу ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується іншими судами при їх застосуванні.

Посилання захисника про повернення обвинувального акту у зв`язку з недоліками реєстру матеріалів досудового розслідування, у розумінні вимог норми, яка закріплена ст. 290 КПК України, не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, відповідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України та ст. 291 КПК України, оскільки чинний КПК України таку підставу для повернення обвинувального акту не передбачає, а з огляду на положення ст. 109, 291, 314 КПК України, такі обставини не є перешкодою для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.

На думку суду повернення обвинувального акту прокурору з такої підстави є неприпустимим, оскільки подібна практика може призвести до зловживання обвинуваченим своїми процесуальними правами з метою перешкоджання судовому розгляду кримінальних проваджень або вчиненню окремих процесуальних дій.

Керуючись ст. 314-317,369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити стороні захисту в задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, яким закінчується судове провадження.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

23.06.2025