Справа № 131/948/23
Провадження №11-кп/801/544/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

законного представника неповнолітнього ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11 (в режимі відеоконференції)

законного представника неповнолітнього ОСОБА_12 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_11 та його законного представника ОСОБА_12 на вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 25.02.2025 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України, звільнено ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, та п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_11 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

У задоволенні позову ОСОБА_10 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням відмовлено повністю.

встановив:

Неповнолітній ОСОБА_11 30.04.2023 близько 20 год., перебуваючи в бесідці на березі річки «Соб», що по вул. Прибережна в с. Сорока, Іллінецької ТГ, Вінницького району, Вінницької області, розпочав суперечку з неповнолітнім ОСОБА_9 , яка виникла через те, що останній під час біганини у вигляді гри, з перцевого балончика пирснув в обличчя ОСОБА_11 .

Під час даної суперечки ОСОБА_11 з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, знаходячись в безпосередній близькості від потерпілого, умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки в область лівого ока, заподіявши ОСОБА_9 тілесні ушкодження.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_11 , потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді гематоми повік лівого ока, контузії лівого ока, субкон`юктивального крововиливу, міопатичного асигматизму обох очей, закритого перелому кісток верхньої щелепи по типу Ле Фор 2 (передньої стінки лівої та правої гайморової пазухи, перенісся та нижнього краю кісток обох очей), які згідно висновку експерта № 60 від 19.06.2023 відноситься до категорії середнього ступеня важкості тілесних ушкоджень, за відсутності небезпеки для життя та які спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 25.02.2025 року скасувати, закрити кримінальне провадження за відсутності в діянні неповнолітнього ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення.

Вимоги мотивує тим, що сторона захисту заявляла клопотання про проведення слідчої дії - слідчий експеримент із кожним зі свідків, у тому числі з ОСОБА_13 , обвинуваченим та потерпілим. Натомість слідчим відмовлено у формі постанови, а судом відмовлено протокольно.

Обвинувачений ОСОБА_14 не визнав себе винним в інкримінованому злочині зазначивши, що діяв в межах необхідної оборони, тобто оборонявся, за обставин на які він посилається. А тому, досудове та судове слідство були зобов`язані, в розумінні ч. 2 статті 9 КПК України, перевірити його правову позицію, підтвердити або спростувати його доводи. А тому, сторона захисту вважає, що в ході як досудового так і судового слідства було допущено порушення права на захист обвинуваченого.

В матеріалах справи відсутні будь які належні та допустимі докази того, що суперечка між обвинуваченим та потерпілим виникла через те, що потерпілий під час біганини у вигляді гри, з перцевого балончика пирснув в обличчя ОСОБА_15 . Якщо, на думку потерпілого, відносини із своїм зведеним братом ОСОБА_16 щодо застосування перцевого балончика можуть бути грайливими, хоча останній таке заперечив, то відносно ОСОБА_17 такі дії є протиправними.

Протиправність дій потерпілого ОСОБА_9 стосовно обвинуваченого ОСОБА_17 підтверджується постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 31.07.2023 року у справі № 131/904/23, згідно якої ОСОБА_10 притягувалася до адміністративної відповідальності по ч. 3 статті 184 КУпАП. Зокрема за те, що її син ОСОБА_9 30 квітня 2023 року, о 19.30 годин в с. Сорока Вінницького району заприскав перцевим балончиком очі ОСОБА_11 ( а.пров. 160 Т. 3).

Обвинувачення сформовано виключно в частині заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, при цьому не розкрито передумови такого заподіяння, правомірності дій потерпілого та обвинуваченого в конкретній обстановці. А тому, сторона захисту вважає, що було допущено порушення вимог статті 91 КПК України.

В ході виконання вимог статей 314, 315 КПК України стороною захисту подано до суду скаргу на дії старшого слідчого ОСОБА_18 під час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за № 0000219 від 24.05.2023 року, які полягають у завершенні досудового розслідування та наданні стороні захисту доступу до матеріалів досудового розслідування 29 липня 2023 року, в порядку статті 290 КПК України, без дотримання десятиденного процесуального строку на оскарження стороною захисту рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій від 26 липня 2023 року, в порядку статей 303, 304 КПК України, з проханням визнати їх незаконними, а також дії старшого слідчого ОСОБА_18 під час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за № 0000219 від 24.05.2023 року, які полягають у проведенні слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_19 20 липня 2023 року з недотриманням вимог статті 240 КПК України - визнати незаконними, датована 18.11.2023 року ( а.с. 99 - 102, т.1, а.пр. 178 - 184, т.2 ).

Судом не дано будь якої правової оцінки зазначеній скарзі, що сторона захисту вважає порушення прав обвинуваченого в розумінні статті 42 КПК України. При цьому суд послався як на належний та допустимий доказ - протокол проведення слідчого експерименту з ОСОБА_19 ( а.пров. №№153, 154), не зазначивши нічого про відеофіксацію такої слідчої дії.

Разом із тим, вказаний протокол проведення слідчого експерименту за своїм змістом не відповідає носієві відеозйомки, яка застосовувалася за відсутності понятих.

В ході проведення слідчого експерименту були б перевірені покази кожного із очевидців подій 30.04.2023 року, їх спроможність та об`єктивність, у тому числі і доводи неповнолітнього обвинуваченого. За необхідності можуть бути залучені спеціалісти, як в галузі медицини, так і в галузі криміналістики або трасології. Захист вважає, що обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам статті 291 КПК України. Окрім того, що обвинувачення не конкретизовано з повним розкриттям обставин події ( п. 5 ч.2 стаття 291 КПК України ), Реєстр не містить інформації щодо усіх матеріалів досудового розслідування.

Так, відсутні відомості про винесення слідчим постанови про залучення захисника від 26.07.2023 року, внесення відомостей до ЄРДР від 24.05.2023 року, винесення відокремлених постанов про залучення в якості законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 , його батьків ОСОБА_20 та ОСОБА_12 , від 26.07.2023 року, постанови про часткове задоволення клопотання підозрюваного від 26.07.2023 року ( а.с. пров.№№168 - 171, Т -2, а.пров.. №№197 - 203, т-4).

Таке призвело до того, що обвинувальний акт стосовно неповнолітнього ОСОБА_21 в суді першої інстанції було розглянути за відсутності його законного представника ОСОБА_20 , якого жодного разу не викликали в судове засідання. А тому, обвинувальний акт з реєстром підлягав би поверненню прокурору на стадії підготовчого судового засідання.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_11 та його законного представника ОСОБА_12 ставиться питання про скасування вироку Іллінецького районного суду Вінницької області від 25.02.2025 року відносно ОСОБА_11 і закриття кримінального провадження за відсутності в діянні неповнолітнього ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення.

Вимоги обґрунтовують тим, що встановлені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам. Показання свідків сторони обвинувачення та потерпілого мали суттєві протиріччя. Обвинуваченим та його захисником ставилось питання про проведення одночасного допиту, проведення із кожним очевидцем подій слідчого експерименту в порядку ст. 240 КПК України для усунення таких протирічь. Слідчим було відмовлено в задоволенні цього клопотання. Обвинуваченим також ставилось питання про доручення, в порядку ст. 333 КПК України, для проведення слідчого дії - слідчого експерименту, але протокольно було відмовлено. Обвинувальний акт і реєстр матеріаліва досудового розслідування не відповідають вимогам ст. 291 КПК України. Окрім того, що обвинувачення не конкретизовано з повним розкриттям обставин події. Реєстр не містить інформації щодо усіх матеріалів досудового розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_9 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просили залишити вирок без змін; думку захисника - адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_11 та законного представника неповнолітнього ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_11 та його законного представника ОСОБА_12 підлягають залишенню без задоволення, а вирок без змін.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Обґрунтованість судового рішення полягає у правильності встановлення фактичних обставин справи та правильній оцінці доказів.

Обґрунтованим судове рішення слід вважати, якщо: 1) суд повністю встановив обставини, що мають значення для кримінального провадження; 2) ці обставини доказані; 3) висновок суду відповідає викладеним у рішенні обставинам кримінального провадження.

Дані вимоги судом першої інстанції при винесені вироку щодо ОСОБА_11 місцевим судом виконано в повному об`ємі.

Як убачається з вироку, суд кваліфікував дії ОСОБА_11 , тобто як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що судом по даній справі в повному об`ємі дотримано вимог кримінально-процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини та постановлення законного вироку .

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, за установлених судом та викладених у вироку, є правильними оскільки ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну оцінку, вірно визнавши їх належними, допустимими та достатніми.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_11 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, при постановленні обвинувального вироку суд взяв до уваги пояснення потерпілого ОСОБА_22 , який пояснив суду, яким чином в ході конфлікту між ним та ОСОБА_11 , останній завдав йому тілесних ушкоджень.

Пояснення потерпілого узгоджуються з поясненнями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , які підтвердили нанесення ОСОБА_11 тілесного ушкодження ОСОБА_9 .

Свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26 зазначили, що після того як потерпілий приснув на обличчя ОСОБА_27 , то почав тікати, а потім ще пирснув в обличчя ОСОБА_11 , після чого останній наніс потерпілому удар в область голови.

Також винуватість ОСОБА_11 підтверджується іншими доказами:

- Заявою ОСОБА_10 про кримінальне правопорушення від 24.05.2023 (а.с. пров.131 т. 2);

- Випискою з амбулаторної карти стаціонарного хворого ОСОБА_9 (а.пров. 132 т. 2);

- Довідкою КП ЦПМСД Іллінецької міської ради Вінницької області від 12.05.2023 про стан здоров`я ОСОБА_9 (а.пров. 133 т. 2);

- Ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 05.06.2023 про надання тимчасового доступу до речей і документів у кримінальному провадженні (а.с. 139,140 т. 2);

- Протоколом тимчасового доступу до речей і документів (історії хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_9 ) (а.пров.141 т. 2);

- Висновком експерта судово медичної експертизи Немирівського відділення Вінницького обласного бюро судово медичної експертизи № 60 від 19.06.2023 згідно якого у ОСОБА_9 мають місце тілесні ушкодження у вигляді гематоми повік лівого ока, контузії лівого ока, субкон`юктивального крововиливу, міопатичного асигматизму обох очей, закритого перелому кісток верхньої щелепи по типу Ле Фор 2 (передньої стінки лівої та правої гайморової пазухи, перенісся та нижнього краю кісток обох очей), які згідно висновку експерта № 60 від 19.06.2023 відноситься до категорії середнього ступеня важкості тілесних ушкоджень, за відсутності небезпеки для життя та які спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (а.пров. №№143,144 т. 2);

- Протоколом проведення слідчого експерименту з ОСОБА_19 (а.с.пров.№№153, 154).

Колегія суддів вважає що ці докази суд вірно визнав належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність - достатньою та взаємопов`язаною для підтвердження вини ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке вірно кваліфікував за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне ушкодження яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Твердження сторони захисту, що у діях ОСОБА_11 відсутній склад кримінального правопорушення, спростосуваються поясненнями потерпілого, які узгоджуються з показаннями свідків та письмовими доказами.

Проте, колегія суддів бере до уваги, що дії потерпілого ОСОБА_9 містили ознаки адміністративного правопорушенння, у зв"язку з чим матір останнього притягувалась до адміністративної відповідальсності (постановою Ілінецького районного суду Вінницької області від 31.07.2023 року закрито провадження внаслідок закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП).

Хоча дії ОСОБА_9 є протиправними, вони не є співмірними діям, які вчинив обвинувачений ОСОБА_11 по відношенню до потерпілого.

Отже, наслідки дій ОСОБА_11 по відношенню до ОСОБА_9 не можна трактувати, як сліди самозахисту обвинуваченого, як про це просить сторона захисту.

Щодо твердження апелянтів про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_11 , його законний представник ОСОБА_12 та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 з приводу призначення справи до судового розгляду не заперечували. Клопотань про повернення обвинувального акту прокурору не заявляли.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 місцевий суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, згідно ст. 12 КК України, є нетяжким, особу винного, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку в лікаря психіатра чи нарколога, позитивно характеризується по місцю проживання та навчання, завданої шкоди не відшкодував, обставину, яка пом`якшує покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_11 (вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім), не встановив обставин, які обтяжують його покарання та вірно призначив його в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі з випробуванням, визначивши іспитовий строк.

Крім того, судом при призначенні покарання враховано досудову доповідь сектору ювенальної пробації відносно ОСОБА_11 , згідно змісту якої, орган пробації вважає, що виправлення неповнолітнього можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк.

На думку колегії суддів таке покарання є необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченим, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_11 та його законного представника ОСОБА_12 слід залишити без задоволення, а вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 25.02.2025 року відносно ОСОБА_11 - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_11 та його законного представника ОСОБА_12 ,- залишити без задоволення.

Вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 25.02.2025 року відносно ОСОБА_11 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального Суду в складі Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня її проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4