Справа № 216/4263/23
Провадження 1-кп/216/241/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

16 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Клопотання прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0000724 від 04.04. 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

учасники кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_3 ,

обвинувачений - ОСОБА_4 ,

захисник - ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рога Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000724 від 04.04. 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

У судовому засіданні 16.04.2025 року прокурор Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_3 подала письмове Клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , посилаючись, на те, що враховуючи, що для розгляду судом даного кримінального провадження в розумні строки необхідне, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також враховуючи наявні достатні підстави вважати, що до теперішнього часу ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховані судом при обранні підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу на досудовому слідстві не зникли та не змінилися і в обгрунтування, що застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 є запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку тримання його під вартою, подав письмове клопотання, в якому просить суд змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній ареш, вказав, що проживати буде за адресою: АДРЕСА_1 .

Обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що зазначені прокурором ризики є не доведеними та лише припущенням, зазначив, що він не має наміру переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а тим більше не збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення, стверджував, що його цивільна дружина та її мати не проти того,

щоб він жив з ними та перебував під домашнім арештом у їхній квартирі, фінансово йому допомагатиме його брат.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, подав письмове клопотання про зміну запобіжного заходу, стверджує про те, що обвинувачений ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, проживає разом з дружиною та донькою, має на утриманні матір 1951 року народження, яка хворіє, є єдиним годувальником, оскільки його дружина перебуває у декреті, наявність згоди власників помешкання, вважає, що наявні підстави для обрання іншого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 .

Також захисником обвинуваченого в судовому засіданні подано заяву від 15.04.2025 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в якій вказані особи зазначають, що вони власники житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 надають свою згоду на те, щоб ОСОБА_4 перебував (мешкав) у належному їм житлі під час обраного йому запобіжного заходу цілодобового домашнього арешту.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого заявив клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_9 , яка є матір`ю цивільної дружини обвинуваченого в рамках розгляду клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу.

В судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_9 , яка засвідчила свою згоду на те, щоб обвинувачений ОСОБА_4 перебував (мешкав) у належному їй житлі під час обраного йому запобіжного заходу цілодобового домашнього арешту.

Розглянувши клопотання прокурора, клопотання обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали судової справи, суд дійшов такого висновку.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні цього кримінального правопорушення; вік і стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність в обвинуваченого постійного місця роботи або навчання, його репутацію та майновий стан, а також наявність у нього судимостей; дотримання обвинуваченим умов застосованих до нього раніше запобіжних заходів; наявність повідомлення йому про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої він обвинувачується, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення він обвинувачується, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його

застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою, суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Також відповідно до усталеної практики ЄСПЛ вагомою підставою для вирішення

питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Прокурором доведено існування ризиків, які передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

-обвинувачений намагаючись уникнути покарання може переховуватись від суду: ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого, умисного, корислового злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, відтак, існує ризик того, що обвинувачений побоюючись покарання може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні: даний ризик полягає в тому, що обвинувачений при його затриманні, особистому обшуку та обшуку помешкання бачив та чув анкетні дані понятих, перебуваючи на свободі матиме змогу незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які на даний час ще не допитані у суді.

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Даний ризик полягає в тому, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, тривалий час ніде не працював, тому не має законних та достатніх джерел для забезпечення свого побутового існування, тому може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення у сфері незаконного обігу наркотиків з метою отримання прибутку.

При цьому суд критично оцінює твердження обвинуваченого, викладені ним у клопотанні від 16.04.2025 року про зміну запобіжного заходу щодо того, що у нього наявні міцні соціальні зв`язки, а саме є цивільна дружина, її діти, адже обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не одружений, діти його цивільної дружини не перебувають на його утриманні, жодного юридичного зв`язку між ними не існує.

Суд також бере до уваги той факт, що у обвинуваченого ОСОБА_4 відсутні джерела доходу, заощадження, які б дали йому змогу перебувати під цілодобовим домашнім арештом.

З тих самих підстав суд критично оцінює твердження захисника обвинуваченого, викладені в його клопотанні про зміну запобіжного заходу про те, що обвинувачений

ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, проживає разом з дружиною та донькою, має на утриманні матір 1951 року народження, яка хворіє, є єдиним годувальником, оскільки його дружина перебуває у декреті.

Щодо заяви від 15.04.2025 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в якій вказані особи зазначають, що вони власники житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 надають свою згоду на те, щоб ОСОБА_4 перебував (мешкав) у належному їм житлі під час обраного йому запобіжного заходу цілодобового домашнього арешту та свідчення ОСОБА_11 в судовому засіданні, згідно яких вона підтвердила свою згоду, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В ході допиту свідка ОСОБА_11 , яка є матір`ю цивільної дружини обвинуваченого з`ясувалося, що вона практично не знайома з обвинуваченим ОСОБА_4 , їй не відомо за рахунок яких саме коштів обвинувачений буде себе утримувати та існувати у випадку перебування у її помешканні під цілодобовим домашнім арештом.

Відтак, стороною захисту не доведено належними та допустимими доказами факту наявності в обвинуваченого осіб, які перебувають на його утриманні, а також факту, що у обвинуваченого є родина, яку він повинен утримувати, а саме дружина та дитина, адже письмових доказів (свідоцтва про одруження, рішення суду про усиновлення дитини його цивільної дружини) стороною захисту суду не надано, як і доказів наявності у обвинуваченого джерела доходу для забезпечення себе для перебування під домашнім арештом.

При цьому суд враховує відсутність обставин, які б перешкоджали утриманню обвинуваченого під вартою, зокрема таких як похилий вік, інвалідність, тяжкі захворювання тощо.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років позбавлення волі.

Ухвалою суду від 06.03.2025 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на два місяці, тобто до 04 травня 2025 року включно.

Таким чином, наведені вище обставини про особу обвинуваченого та суворість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, підтверджують наявність високого ступеню ризиків, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому суд зважає, що підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та обставини, які при цьому враховувались, на даний час не змінились, а ризики не зменшились і є триваючими.

Також, не зменшились ризики незаконного впливу обвинуваченого на свідків та вчинення ним іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_4 не працює та не має постійного джерела доходів, немає реєстрації постійного місця проживання в м. Кривому Розі, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого у період введеного в Україні воєнного стану, що свідчить про стійке неприйняття ним загально визнаних у суспільстві правил поведінки та моральності і характеризують його як особу, що схильна до систематичного вчинення нових злочинів.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Також судом не встановлено будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого на даному етапі судового розгляду.

Враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що застосування до ОСОБА_4 , менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе належним чином запобігти наявним ризикам, що призведе до неможливості розгляду справи в розумні строки.

З огляду на викладене, враховуючи, що підстав для скасування чи зміни обраного запобіжного заходу на теперішній час судом не встановлено, оскільки ризики, які існували під час його застосування, не зменшились і виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів, тобто до 14 червня 2025 року включно.

Разом з тим відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цих Кодексом.

У Клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор просить суд розмір застави, визначений слідчим суддею у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 116800 грн. залишити без змін.

Визначаючи розмір застави як альтернативного запобіжного заходу, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового стану обвинуваченого, інших наведених даних про його особу та наявних ризиків, суд дійшов висновку, що пропорційним існуючим ризикам і достатнім стримуючим засобом, який зможе забезпечити гарантії належної поведінки обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, є застава в розмірі сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 116800 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 182, 183, 314, 269-372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, - відмовити.

Клопотання прокурора від 16.04.2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 14 червня 2025 року включно.

Визначити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , заставу в розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 116800 (сто шістнадцять тисяч вісімсот) грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у визначеному розмірі протягом дії цієї ухвали.

У разі внесення застави й звільнення обвинуваченого з-під варти, зобов`язати його прибувати за кожною вимогою до суду та покласти на нього такі обов`язки:

- не відлучатися із м. Кривого Рогу Дніпропетровської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

- утримуватися від спілкування зі свідками у вказаному кримінальному провадженні.

З моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в цій ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та направити до Криворізької УВП № 3 УДПС України в Дніпропетровській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Дія ухвали закінчується о 24.00 год. 14 червня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_12