Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4758/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/349/25
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №296/4758/25 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 02.05.2025,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання старшої слідчої СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 . Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 29 червня 2025 року (включно). Визначено ОСОБА_8 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту або застави у значно меншому розмірі. При цьому, зазначає, що до підозрюваного ОСОБА_11 цілком можливим було б застосувати домашній арешт або особисте зобов`язання, не порушуючи норми КПК України, а обрання тримання під вартою із заставою з максимальним розміром передбаченим щодо особи підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину - 80 прожиткових мінімумів є занадто суворим запобіжним заходом, розходиться з практикою ЄСПЛ та практикою України та є непомірно великою сумою для підзахисного. Наголошує, що відсутність при обшуку винагороди не доводить причетність до вчинення злочину передбаченого ч.3 ст.332 КК України, а тому в діях ОСОБА_8 вбачається склад злочину передбаченого ч.1 ст.332 КК України. Вважає, що дії правоохоронних органів суперечать діючому КПК України, з процесуальних документів не зрозуміло обґрунтованість підозри у вчиненні злочину передбаченого статтею ч.3 ст.332 КК України. Наголошує, що при обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом не взято до уваги, те що матеріальна шкода відсутня, підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, одружений, має на утриманні психічно хворого брата інваліда ІІ групи, який проживає з ним в одному будинку та є його опікуном відповідно до рішення Народицького районного суду, злочин не пов`язаний проти життя та здоров`я, свою вину скоєнні інкримінованого йому злочину визнає та кається. Крім того на його утриманні є батько ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає в с. Кованка Коростенського району, який за віком потребує опіки. Наголошує, що жодний ризик передбачений ст.177 КПК України слідчим та прокурором не доведений. Підозрюваному не має сенсу переховуватись від органів слідства, він має постійне місце роботи - працює водієм пожежного автомобіля у Кованському лісництві Словечанського над лісництва філії « Столичний лісовий офіс ДП «Ліси України». Зазначає, що визначення ОСОБА_8 застави у розмірі 242 240 грн. є необґрунтованою та непомірною, внести її для ОСОБА_8 та його сім`ї не реально.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, прокурора який заперечив щодо апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінальної провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчинена підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності в обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання слідчого та застосовуючи щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано виходив з доведеності підстав для застосування саме такого запобіжного заходу у зв`язку з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Рішення слідчого судді щодо обґрунтованості підозри на даній стадії досудового розслідування узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Кримінальний процесуальний кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Обґрунтованість підозри у скоєнні підозрюваним ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення доведена: протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 04.04.2025; протоколом огляду та вручення грошових коштів від 01.05.2025; протоколом про закінчення контролю за вчиненням злочину відкритим фіксуванням від 01.05.2025; протоколом огляду місця події від 01.05.2025; протоколом за результатами здійснення негласних слідчих (розшукових) дій- аудіо, відеоконтроль особи від 01.05.2025; протоколом затримання в порядку ст.208 КПК України підозрюваного ОСОБА_8 від 01.05.2025, 24.04.2025, та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

При перевірці обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, апеляційний суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства», «Мюррей проти Об`єднаного Королівства», згідно з якими вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Так, підставами взяття під варту виступають, спочатку докази, що викривають особу у вчиненні злочину, достатні для пред`явлення звинувачення, а у виняткових випадках запобіжний захід може бути застосований при недостатності доказів для пред`явлення звинувачення, але за умови даних, які вказують на причетність особи до вчиненого злочину.

Наявні у матеріалах клопотання слідчого докази та обставини підтверджують, що на час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу наявні достатні підстави вважати, що сталася подія кримінального правопорушення, підозрюваний причетний до цієї події та обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, що підтверджується долученими до клопотання доказами.

За таких обставин, доводи апелянта про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри, апеляційним судом визнаються безпідставними.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя повно дослідив обставини кримінального провадження, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обґрунтувавши їх в оскаржуваному рішенні.

Зокрема, обґрунтовано послався, що у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням підозрюваного під вартою, є підстави вважати, що з метою уникнення від відповідальності та під тяжкістю покарання ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

При цьому, слідчим суддею обґрунтовано прийнято до уваги початкову стадію досудового розслідування, та те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 у вказаному кримінальному провадженні, суворість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному, в разі визнання його винним, на думку колегії суддів, свідчать про обґрунтованість підстав для висновку про існування не абстрактних, а конкретних ризиків передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1ст.177 КПК України, а відповідно неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.

Слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону, при прийнятті оскаржуваного рішення перевірив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, які досліджені та оцінені слідчим суддею в судовому засіданні. Дослідивши та оцінивши усі обставини вказаного кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя дійшов до правильного висновку, що кожен із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки підозрюваного.

Таким чином, суд у відповідності з вимогами ст.194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , даних про його особу, при відсутності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів визнає безпідставними посилання апелянта, що є підстави для обрання підозрюваному ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

Не можуть бути враховані, як однозначна підстава для застосування більш м`якого запобіжного заходу і доводи апеляційної скарги захисника про наявність сталих соціальних зв`язків, дані про яких також були враховані слідчим суддею та не впливають в даному випадку на правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Посилання апелянта на те, що підозрюваний ОСОБА_8 позитивно характеризується, має на утриманні брата - інваліда ІІ групи, який проживає з ним в одному будинку та є його опікуном, та на його утриманні є також його батько ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає в с. Кованка Коростенського району, який за віком потребує опіки, злочин не пов`язаний проти життя та здоров`я, визнання вини в скоєнні інкримінованого йому злочину та кається, а тому є доцільним обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки зазначені обставини були предметом перевірки слідчого судді та надана на них мотивована відповідь.

Також безпідставними є доводи апелянта щодо наявності у підозрюваного постійного місця проживання, оскільки на думку колегії суддів, наявність постійного місця проживання неможливо віднести до тих безумовних стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та захисником в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині розміру застави, визначену слідчим суддею у максимальному розмірі, яка є непомірною для підозрюваного.

В ч.4 ст.182 КПК України зазначено, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням характеру вчиненого злочину, даних про особу підозрюваного та майнового становища особи, що вносить заставу.

Згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На переконання апеляційного суду слідчий суддя, визначаючи максимальний розмір застави, в повній мірі не дотримався вказаних вимог.

З оскаржуваної ухвали слідчого судді вбачається, що слідчий суддя визначив підозрюваному альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб із покладенням ряду процесуальних обов`язків на підозрюваного.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, який відноситься до категорії тяжкого злочину.

Разом з тим, слідчим суддею достатньо не враховано, що підозрюваний ОСОБА_8 одружений, має на утриманні брата інваліда ІІ групи, який проживає з ним в одному будинку та є його опікуном. Також на його утриманні є батько ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає в с. Кованка Коростенського району, який за віком потребує опіки. Крім того підозрюваний працює водієм пожежного автомобіля у Кованському лісництві Словечанського надлісництва філії «Столичний лісовий офіс ДП «Ліси України», а його дружина - ОСОБА_14 працює прибиральницею в Кованському сільському клубі та має заробітну плату біля 4000 грн., що підтверджується довідкою Словечанської сільської ради №1194 від 05.05.2025 року.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів, з урахуванням конкретних обставин провадження, особи підозрюваного та його майновий стан, вважає за можливе зменшити розмір застави, визначений слідчим суддею.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Враховуючи наведене вище, та обставини конкретного кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , зокрема те, що вказане кримінальне правопорушення за ч.3 ст.332, яке відносяться до категорії тяжкого злочину, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, практику Європейського суду з прав людини, в частині того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірною для нього, колегія суддів вважає, що застава у виді 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121120 грн., не порушує права підозрюваного та інших осіб, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні.

Вказаний розмір застави, на переконання колегії суддів, є достатнім та необхідним для забезпечення виконання ОСОБА_8 покладених на нього законом обов`язків та є помірним для підозрюваного.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 02.05.2025, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в частині визначення розміру застави змінити.

Зменшити визначений підозрюваному ОСОБА_8 розмір застави з 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб до 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121120 грн.

В решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :