справа № 208/4238/25
провадження № 1-кс/208/1432/25
УХВАЛА

09 квітня 2025 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання дізнавача сектору дізнання Покровського РУП ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000041 від 03.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач сектору дізнання Покровського РУП ГУНП в Донецькій області капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із клопотанням, в якому просить накласти арешт на вилучені 03.04.2025 року раколовки.

До судового засідання прокурор та слідчий, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання не з`явилися, але подали заяви про підтримання заявленого клопотання та проведення судового розгляду за їх відсутності.

Власник майна ОСОБА_5 до суду не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.

Зі змісту клопотання та доданих документів вбачається, що 03.04.2025 до ЧЧ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення від працівника поліції ОСОБА_6 про те, що 03.04.2025 приблизно о 11.24 год. військовослужбовець ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на березі водоймища, розташованого за адресою: Донецька область, Покровський район, с. Гришине, незаконно, умисно, в порушення вимог ст. 4.5 «Правил любительського та спортивного рибальства у внутрішніх водоймах України», затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України №19 від 15.02.1999, за допомогою 2-х наявних у нього раколовок, здійснював незаконний вилов раків у нерестовий період, виловивши таким чином раків звичайних, річкових, не широколапих, у кількості 37 штук.

Відомості про вказаний кримінальний проступок, відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 214 КПК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.04.2025 за № 0000041 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

03 квітня 2025 року, в ході огляду місця події, яким був берег водоймища, розташованого за адресою: Донецька область, Покровський район, с. Гришине, за координатами мобільного додатку «Google maps» - 48.3199730, НОМЕР_1 , у військовослужбовця ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучено раків звичайних, річкових, не широколапих, у кількості 37 штук, які не занесені до Червоної книги, яких 03.04.2025 ОСОБА_5 незаконно, умисно виловив з водоймища за допомогою наявних в нього раколовок.

Виявлені оглядом раки у кількості 37 штук на момент огляду перебували у живому виді та, відповідно до ст. 63 ЗУ «Про тваринний світ», були випущені у своє природне середовище, а саме у вищезазначену водойму.

Також в ході огляду місця події у військовослужбовця ОСОБА_5 було вилучено 2 (дві) раколовки, за допомогою яких він незаконно, умисно виловив раків з водоймища.

Опитаний військовослужбовець ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надав свідчення про те, що 02.04.2025 у вечірній час, він прийшов на водоймище, що розташоване за адресою: Донецька область, Покровський район, с. Гришине, з метою виловити раків, яких він в подальшому хотів продати, взявши з собою 2 (дві) раколовки, які належать йому та давно перебувають у його володінні, він закинув з берега у воду, після чого пішов додому. Наступного дня, тобто 03.04.2025, приблизно о 11.24 год., він повернувся на вказане водоймище, де почав перевіряти вміст 2 раколовок, за допомогою яких він виловив раків у кількості 37 штук. Він дістав виловлених раків з раколовок та поклав їх у поліетиленовий пакет білого кольору, після чого знову закинув 2 раколовки у воду, але у цей час до нього підійшли працівники поліції.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 використовував вищевказані раколовки та повідомив, що вони належать йому, оскільки раніше він також використовував їх для вилову раків, є достатні підстави стверджувати, що ОСОБА_5 є власником 2 вилучених раколовок.

03 квітня 2025 року дізнавачем прийнято рішення про тимчасове вилучення майна ОСОБА_5 , а саме 2 раколовок, оскільки вони підшукані, пристосовані та використані, як знаряддя вчинення кримінального правопорушення. Того ж дня вилучені раколовки у кількості 2 штук визнані речовими доказами та залучені в якості речових доказів до кримінального провадження.

На теперішній час у органу досудового розслідування існують обґрунтовані підстави вважати, що вищевказані вилучені під час досудового слідства об`єкти - 2 раколовки, належні ОСОБА_5 , які визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, підлягають арешту, тобто тимчасовому позбавленню за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно до п.1 ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

В силу ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст.170 КПК України).

При цьому, ч.3 та ч.5 ст.132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п.7 ч.2 ст.131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно положень ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Характер та обсяг доказів, що збираються стороною обвинувачення, мають відповідати фактичним обставинам справи та правовій кваліфікації кримінального провадження.

У відповідності до ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

У ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Враховуючи вимоги ст.170 КПК України, обставини встановлені під час розгляду клопотання у їх сукупності, позиції слідчого, який довів обґрунтованість заявленого клопотання, враховуючи те, що підставою клопотання є те, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, є речовим доказом, та має доказове значення для встановлення фактичних обставин події кримінального правопорушення, а тому з метою його збереження, унеможливлення пошкодження та знищення, що може призвести до нівелювання доказової бази, арешт майна є в достатній мірі необхідним та таким, що забезпечить потреби кримінального провадження.

Керуючись ст.36, 131-132, 170-171, 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання дізнавача сектору дізнання Покровського РУП ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, належне ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме 2 (дві) раколовки, шляхом заборони відчужування, користування та розпорядження вказаним майном.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на дізнавача сектору дізнання Покровського РУП ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_3 .

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1