Провадження № 1-кп/638/1044/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004663 від 01.07.2024, який надійшов з Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрий Львівської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, займав посаду кулеметника 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , військове звання «солдат», раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №4 від 27.02.2022 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на вci види забезпечення та призначено на посаду кулеметника 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв?язку із військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який на теперішній час продовжено.

Відповідно до вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов?язки та бути готовим до виконання завдань, пов?язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За приписами ст. 29 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 вказаного Статуту, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов?язаний перевіряти їх виконання, підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 цього Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається зі ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїми військовими званнями начальниками є: військовослужбовці сержантського і старшинського складу для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини; військовослужбовці молодшого офіцерського складу для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу; майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу; полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерали, адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його.

Військовослужбовець зобов?язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов?язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів

Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов?язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з?єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

При цьому, солдат ОСОБА_4 , під час проходження служби на посаді кулеметника 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , 14.05.2024 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 14.05.2024 ТВО командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 молодшим лейтенантом ОСОБА_6 вишикувано військовослужбовців стрілецької роти, в тому числі солдата ОСОБА_4 , в н.п. Борівська Андріївка Ізюмського району Харківської області з метою доведення бойового наказу командира 65 .: об ТрО № 316/ТрО від 16.04.2024.

Під час шикування ТВО командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 молодшим лейтенантом ОСОБА_6 в усному порядку доведено бойовий наказ командира НОМЕР_3 об ТрО №316/ТрО від 16.04.2024 до підлеглого ОСОБА_4 , відповідно до якого, останній мав з метою недопущення просування противника на ділянці оборони: лісосмуга, кут лісосмуги, північна околиця М?ясожарівка дорога, заступити на бойове чергування терміном 3 календарних дні на позицію Янтар, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ураження противника здійснювати із застосуванням штатної зброї та наявними вогневими засобами на позиціях.

Однак, солдат ОСОБА_10 , будучи невдоволеним вищевказаним наказом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи, що він зобов?язаний виконувати наказ начальника та маючи об?єктивну можливість його виконати, відкрито відмовився виконувати наказ начальника - бойовий наказ командира НОМЕР_3 об ТрО №316/ТрО від 16.04.2024, а саме 14.05.2024, перебуваючи на території АДРЕСА_2 , в присутності особового складу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 та ТВО командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 молодшого лейтенанта ОСОБА_6 , відкрито відмовився виконувати наказ начальника, чим підірвав боєготовність та боєздатність 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

У подальшому, особовий склад 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 направився для виконання бойового наказу командира НОМЕР_3 об ТрО №316/ТрО від 16.04.2024, а солдат ОСОБА_4 залишився в н.п. Борівська Андріївка Ізюмського району Харківської області.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та пояснив наступне. 14.05.2024 він перебував у складі військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 , займав посаду кулеметника, звання солдат. Вони чекали ротацію на м. Суми, проте замість виведення, ТВО командира стрілецької роти ОСОБА_11 зачитав бойовий наказ про необхідність висунення на позиції в районі н.п. М`ясожарівка, утримання позицій наявними засобами та недопущення просування ворога. Необхідно було висунутися 8 військовослужбовцям, замінити 12. Зміст наказу ОСОБА_4 був зрозумілим, проте він відмовився від його виконання, адже не мав на це психологічної та фізичної можливості, був виснажений через постійне перебування на бойових позиціях майже без відпочинку. Багато військовослужбовців самовільно залишали позиції, дехто зловживав алкоголем, міняти було ніким, він же відповідально ніс службу, алкоголь не вживає взагалі. Через такий стан думав про самокалічення, не розумів, яким чином можна було виконати наказ із наявними засобами. Описаний стан обвинуваченого також був обумовлений попередніми подіями, що відбувалися на вказаних позиціях, де він перебував із липня 2023 року. На початку травня 2024 російські військові під час ротації зайшли до них у тил, вбили чотирьох його співслужбовців. Командир роти ОСОБА_12 прийшов на допомогу, намагався разом із двома чоловіками вибити ворога, проте загинув від вибуху міни, а інший військовослужбовець отримав поранення, все це відбувалося на очах у обвинуваченого. Також до них не прийшла допомога, а ті, яких направляли не могли виконувати завдання за станом здоров`я. Під час виходу на позиції після загибелі командира, їх закидували отруйним газом, були вбиті та поранені. Крім того ОСОБА_4 не розумів, на який час необхідно було заходити на позицію, в якому складі групи, яким чином буде проводитися евакуація поранених, здійснюватися постачання води та продовольства, цю інформацію їм не повідомляли. Дістатися на позиції складно, необхідно пройти пішки 6 км, перейти річку, постійно літає «Орлан», скидає вибухівку. Через вказані обставини обвинувачений просив надати йому декілька днів відпочинку, в цьому було відмовлено. На запитання захисника також повідомив, що наказ передбачав ризик для життя, Самборський мав засоби захисту бронежилет, каску, на позиціях були протигази, проте фільтри в них не міняли, розміри не підходили, при цьому ворог постійно застосовував отруйні речовини, які скидав на їх позиції; у обвинуваченого була можливість самовільно залишити місце служби, але він тримався та виконував бойові завдання. Психологічний стан обвинуваченого також погіршився через серйозні проблеми у його старшої дитини та неможливість надання їй допомоги через перебування на фронті, а також те, що він не міг бачити свою дитину 2022 року народження. На думку обвинуваченого, сенсу тримати цю позицію не було, адже фланги вже відійшли, тому відхід на заздалегідь підготовлені оборонні позиції був би виправданим. В подальшому позиції, на які надійшов наказ висунутися, були захоплені ворогом, вся його рота пішла в СЗЧ. Також ОСОБА_13 повідомив, що до цієї події фактів невиконання наказів з його боку не було, виконував бойові завдання з травня 2022 року у Лимані, ОСОБА_14 , на Сватівському, Бахмутському напрямку. Додатково повідомив, що добровільно вступив у лави ЗС України 27.02.2022, хоча мав роботу у фермерському господарстві з можливістю бронювання від мобілізації. Наголосив на тому, що бажає продовжувати проходження військової служби та захищати Батьківщину, неодноразово звертався до командування військової частини НОМЕР_1 , інших військових частин, вони готові взяти його до складу після завершення розгляду кримінального провадження.

Захисник вважав вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення недоведеною та просив виправдати обвинуваченого на підставі п. 1,2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю події та складу кримінального правопорушення.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, його вина є повністю доведеною дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема показаннями свідків.

Так, свідок ОСОБА_15 надав наступні показання. Він проходить військову службу, з 06.06.2023 обіймає посаду заступника командира військової частини НОМЕР_1 з психологічної підтримки персоналу. 14.05.2024 солдат ОСОБА_4 , знаходячись у с. Борівська Андріївка, відмовився виконати поставлений йому бойовий наказ. Факт відмови свідок фіксував на відеокамеру. Наказ доводився в усному порядку в межах компетенції ТВО командира 1 стрілецької роти ОСОБА_6 . Зміст наказу обвинуваченому був зрозумілим, про його роз`яснення він не просив. Наказ полягав у тому, що ОСОБА_4 повинен був заступити на бойове чергування на раніше обладнані позиції ОСОБА_16 на 3 дні, тримати оборону, не допустити просування противника. Після відмови від виконання наказу командування направило донесення за таким фактом, проведено службове розслідування, відібрані пояснення, матеріали скерували до ДБР. Наскільки свідок пам`ятає, обвинувачений повідомив у якості причини невиконання наказу несприятливий морально-психологічний стан, при цьому дані та ознаки неможливості виконати наказ були відсутні. Вказаний наказ був виконаний іншими військовослужбовцями підрозділу. Зазначив, що факт невиконання ОСОБА_4 наказу негативно вплинув на підрозділ, погіршився бойовий дух та якість виконання бойового завдання. На запитання захисника повідомив, що із ОСОБА_4 проводилася робота із підтримки морально-психологічного стану, надавалося методичне забезпечення його безпосереднім командирам. Під час служби та напередодні невиконання наказу свідок особисто спілкувався із ОСОБА_4 , проводив із ним морально-психологічну роботи як індивідуально, так й у групі, це мало місце 11,12,13 травня 2024 року, так як обвинувачений після загибелі командира своєї роти говорив, що більше на позиції не піде. Військовослужбовці діставалися до позицій шляхом їх підвозу до певного рубіжа, після цього пішим ходом. Наказ був спрямований на планову заміну військовослужбовців на позиціях, на які ОСОБА_4 раніше вже заступав. Скарг від ОСОБА_4 на фізичний та моральний стан, обставин, які б унеможливлювали виконання наказу не надходило, наказ був виконуваним. ОСОБА_4 був забезпечений усім необхідним, а саме: зброєю, спорядженням, продовольством, боєприпасами, він мав відповідні навички та бойовий досвід із травня 2022 року. В їх батальйоні за планом проводяться інструктажі, стрільби, навчання. Військовослужбовці на позиціях замінювали один одного почергово і ненаправлення ОСОБА_4 порушило б плановість. На запитання суду свідок повідомив, що наказ є законним, ризики для життя та здоров`я ОСОБА_4 при виконанні наказу мали місце, але це війна та інакше неможливо. Командир при відданні наказу виявив розумну обачність, ризики були виправданими. Морально-психологічний стан ОСОБА_4 дозволяв йому виконувати бойове завдання, видимих ознак незадовільного фізичного стану здоров`я, тілесних ушкоджень у обвинуваченого не малось, ВЛК визнала його придатним до військової служби. До 14.05.2024 ОСОБА_4 по службі характеризувався добре, завжди виконував поставлені завдання, після 14.05.2024 також виконував бойові розпорядження.

Свідок ОСОБА_6 надав показання, згідно яких у травні 2024 року його призначили ТВО командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 через загибель командира роти. Особовий склад був пригнічений через трагічні події, загибель їх співслужбовців. ОСОБА_4 мав заступати на підготовлені (окопи, бліндажі) бойові позиції у н.п. М`ясожарівка, спочатку він погодився на це, але згодом відмовився, вказавши, що вже не може, не готовий виконувати наказ, не може зібратися із думками. Стан ОСОБА_4 був пригніченим, при цьому дезорієнтації в часі, просторі він не мав, міг керувати своїми діями. Зміст наказу обвинуваченому був зрозумілим, будь-яких роз`яснень не просив. ОСОБА_4 перебував у подавленому стані, потребував декілька днів відпочинку, про що й просив. Але надійшов наказ від командира батальйону про зайняття позицій, тримання лінії оборони, запобігання просуванню противника, який ОСОБА_6 зачитав двом військовослужбовцям роти, в тому числі й Самборському. Події відбувалися 14.05.2024 у н.п. Борівська Андріївка Ізюмського району Харківської області. Військовослужбовці заступали на позиції почергово на 3 дні, але могли бути там й місяць. Про наявність медичних протипоказань щодо виконання наказу свідку нічого невідомо, зовнішніх ознак, що ОСОБА_4 за станом здоров`я не міг виконати наказ, не було. ОСОБА_4 мав до цього досвід участі в бойових діях, визначений оборонний рубіж був важливим, його необхідно було тримати. Також зазначив, що відмова обвинуваченого від виконання наказу на підрозділ ніяк не вплинула, їх думка сформувалась ще до цього. Виконання бойового наказу несло ризик для життя та здоров`я військовослужбовців, при цьому командування не могло повністю виключити настання таких ризиків, інших варіантів тримати оборону не мало. На запитання сторони захисту повідомив, що тією кількістю людей, яку направляли на позиції, неможливо було втримати лінію оборони, сили були нерівні, він доповідав командуванню про складну обстановку; засоби для перебування на позиціях впродовж трьох днів були наявні, якщо б знаходилися довше, підвозили б, скидували з БПЛА; військовослужбовців підвозили до певного місця, далі йшли пішли біля 6 км, по дорозі всюди небезпека, обстріли; 8 військовослужбовців повинні були замінити 12; виконання наказу без ризику його невиконання було неможливо, кількість військовослужбовців у роті була недостатньою; евакуація з позицій відбувалася власними силами; якість підготовки та мотивації осіб, яких направляли для поповнення роти, були на дуже низькому рівні; на позиціях малися протигази, на 1й протидронова гармата; для переходу до позицій засоби РЕБ не видавалися. Також зазначив, що позиції в М`ясожарівці ЗСУ утримували з 2023 року до 24.11.2024 ціною великих втрат. Крім цього додав, що ОСОБА_4 на службі показував себе завжди добре, до 14.05.2024 виконував накази, за 2-3 дні до цих подій перебував на позиціях, давав відсіч піхоті противника, що йшла за підтримки броньованої техніки (танк, БТР).

Свідок ОСОБА_17 надав наступні показання. Із обвинуваченим вони разом проходили військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наприкінці весни 2024 року у с. Борівська Андріївка Харківської області ТВО командира роти зачитав наказ ОСОБА_4 , при цьому також був присутнім ОСОБА_18 . Обвинувачений та ще один військовослужбовець відмовилися від виконання наказу. При цьому ОСОБА_4 просив не ставити його в наряд, він був змучений, знаходився в поганому моральному стані, що він й зазначив у якості причини відмови від виконання наказу. Не пам`ятає, щоб у ОСОБА_4 були питання щодо наказу та чи просив він його роз`яснити. Зміст наказу свідок не пам`ятає. До цих подій, 03.05.2024 загинув командир роти ОСОБА_12 при виконанні бойового завдання. На запитання сторони захисту повідомив, що антидронових рушниць, засобів РЕБ на позиціях не було, їх туди неможливо було доставити. Протигази були наявні на позиціях з початку 2023, після чого їх не міняли. Засоби індивідуального захисту у ОСОБА_4 були (каска, бронежилет). Морально-психологічна допомога ОСОБА_4 , наскільки свідку відомо, не надавалася. На запитання суду повідомив, що ОСОБА_4 під час отримання наказу міг контролювати свої дії, розумів що відбувається, був адекватним. ОСОБА_4 служив з лютого 2022 року, до цього не відмовлявся від виконання наказів, завжди виконував їх, ризикував своїм життям та здоров`ям, захищав Україну. Обвинувачений проявив себе як сміливий боєць, зауважень від командування не мав. Позиція, на яку необхідно було висунутися, була важливою для утримання оборони. Явних травм, ушкоджень у ОСОБА_4 14.05.2024 свідок не бачив.

Вказані показання свідків є логічними, послідовними, не містять суперечностей, узгоджуються між собою, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим суд визнає їх належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Також, вина ОСОБА_4 підтверджується письмовими доказами у кримінальному провадженні, а саме:

- повідомленням про виявлене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, від 28.05.2024 за підписом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_19 на адресу ТУ ДБР, розташованого у АДРЕСА_3 , в якому викладено факти невиконання солдатом ОСОБА_4 бойового наказу командира НОМЕР_3 об ТрО № 316/ТрО від 16.04.2024;

- актом службового розслідування, проведеного комісією у складі: начальника групи персоналу штабу в/ч НОМЕР_1 майора ОСОБА_20 , офіцера групи сил підтримки штабу в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_21 , начальника групи планування штабу в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_22 . З даного акту вбачається, що за результатами дослідження отриманих під час службового розслідування даних, а саме: рапорту молодшого лейтенанта ОСОБА_6 , копії бойового наказу від 16.04.2024 № 316/ТрО, рапорта солдата ОСОБА_4 , пояснень молодшого лейтенанта ОСОБА_6 , пояснень молодшого лейтенанта ОСОБА_15 , пояснень солдата ОСОБА_23 , сержанта ОСОБА_17 , витягу з наказу № 4 від 27.02.2022 про призначення на посаду солдата ОСОБА_4 , доповіді № 1484/54/2/197, довідки ГВЛК № 4269 від 24.05.2024 зроблено висновок, що солдатом ОСОБА_4 порушено вимог ст. 11,16,30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, що виразилося у відкритій відмові в присутності особового складу стрілецької роти виконати бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2024 № 316/ТрО. Під час проведення даного службового розслідування солдат ОСОБА_4 від надання пояснень відмовився;

- витягом із наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 114од від 27.05.2024 «Про результати службового розслідування», яким за порушення вимог ст. 11,16,30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкриту відмову в присутності особового складу стрілецької роти виконати бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2024 № 316/ТрО, на кулеметника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, прийнято рішення про повідомлення органу досудового розслідування про вказані обставини та встановлення фактів, які вказують на наявність в діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України;

- витягом із наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 4 від 27.02.2022, згідно якого солдата ОСОБА_4 прийнято на військову службу за призовом під час мобілізації та призначено на посаду кулеметника 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 ;

- копією військового квитка серії НОМЕР_4 ОСОБА_4 із відповідними записами та відмітками про проходження ним військової служби. У вказаному документі міститься запис про те, що 28.02.2022 медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби;

- довідкою гарнізонної військово-лікарської комісії № 4269 від 24.05.2024, згідно якої ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби на підставі ст. 23-в, 64-в гр II Розкладу хвороб. Також встановлено спондилогенна цервікотораколюмбалгія, нестійка ремісія (М54), диссомнічний синдром (захворювання пов`язане з проходженням військової служби). Початкові прояви міжхребцевого остеохондрозу всіх відділів хребта без порушення функцій (М42). Короткозорість правого ока 1,0Д, лівого ока 0,5Д, при гостроті зору з корекцією 1,0/1,0 (Н52) (захворювання не пов`язане з проходженням військової служби);

- протоколом огляду документа від 16.06.2024, проведеним слідчим Другого СВ ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_24 , а саме висновку ВЛК № 4269, згідно якого ОСОБА_4 є придатним до військової служби;

- бойовим наказому командира НОМЕР_3 об ТрО № 316/ТрО від 16.04.2024, яким наказано солдату ОСОБА_4 з метою недопущення просування противника на ділянці оборони в районі н.п. М`ясожарівка заступити на бойове чергування терміном 3 календарних дні на позицію ОСОБА_25 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_26 . Вогневе ураження противника здійснювати із застосуванням штатної зброї та наявними вогневими засобами на позиціях. Продовжити ведення оборони, бути готовими до відбиття атаки противника всіма наявними засобами та нанесення йому вогневого ураження, бути в готовності до ведення бою вночі та вранці, бути в готовності до застосування протитанкових засобів. Вести постійне спостереження всіма наявними засобами для своєчасного виявлення прихованого просування противника та нанесення йому вогневого ураження. Час готовності до виконання завдань з 00:00 11.05.2024;

- протоколом огляду документа від 27.06.2024, проведеним слідчим Другого СВ ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_24 , а саме вищевказаного бойового наказу командира НОМЕР_3 об ТрО № 316/ТрО від 16.04.2024;

- рапортом молодшого лейтенанта ОСОБА_27 від 14.05.2025, яким він доповів командиру в/ч НОМЕР_1 про відмову 14.05.2024 о 10-35 год. солдатом ОСОБА_4 від виконання наказу № 316/ТрО;

- витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 14.05.2024 № 105агд про призначення службового розслідування за фактом відмови від виконання бойового наказу солдатом ОСОБА_4 ;

- доповіддю командира в/ч НОМЕР_1 № 1484/54/2/197 від 14.05.2024 по факту відмови від виконання наказу командира солдатом ОСОБА_4 , в якій викладено обставини невиконання солдатом ОСОБА_4 бойового наказу командира НОМЕР_3 об ТрО № 316/ТрО від 16.04.2024;

Вищевказані письмові докази у кримінальному провадженні відповідають критеріям належності, допустимості, отримані у передбачений кримінальним процесуальним кодексом України спосіб та підтверджують вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інкримінованого злочину.

При вирішенні питання щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, суд враховує, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Дослідивши вищенаведені докази, а саме показання свідків, у співставленні з наявними в справі письмовими доказами, які узгоджуються між собою, є цілком змістовними, суд вважає їх достатніми для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст. 91 КПК України.

Підсумовуючи вищевикладене, суд, дотримуючись вимог ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, за результатами аналізу наведених вище показань свідків та письмових доказів, вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена поза розумним сумнівом.

Аналізуючи доводи сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.

Так, захисник вказує на неможливість обвинуваченим виконати наказ через його критичний морально-психологічний стан та відсутність відпочинку, трагічні події із загибеллю співслужбовців.

З цього приводу суд вказує таке.

Свідки у справі дійсно підтвердили пригніченість, знаходження у незадовільному морально-психологічному стані ОСОБА_4 під час отримання ним наказу. Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 148 від 03.05.2024 підтверджується загибель командира 1 стрілецької роти ОСОБА_28 . Проте допитані свідки також вказали, що обвинувачений не був дезорієнтованим, розумів свої дії, міг керувати ними. Даних про неможливість виконання наказу через означений стан обвинуваченого сторона захисту не навела та судом такі не встановлені. Відповідно до акту службового розслідування, за інформацією заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення молодшого лейтенанта ОСОБА_15 із ОСОБА_4 проводилися індивідуальні бесіди, його морально-психологічний стан був на такому самому рівні як і в інших військовослужбовців роти, які виконували поставлені завдання. Отже причин, які б унеможливлювали виконання обвинуваченим наказу, за результатами судового розгляду не встановлено. Вказані обставини спростовують твердження захисника щодо відсутності умислу у ОСОБА_4 щодо невиконання наказу, адже обвинувачений усвідомлював, що не виконує наказ, бажав цього, відкрито заявив про його невиконання. При цьому, мотив і мета невиконання законного наказу на кваліфікацію даного злочину не впливають. Наведені факультативні ознаки суб`єктивної сторони складу злочину враховуються судом при визначенні ступеню вини та суспільної небезпечності злочину, що впливає на вид та розмір покарання за його вчинення.

Також суд не погоджується із твердженням захисника щодо злочинного характеру відданого наказу.

Судом встановлено, що бойовий наказ командира НОМЕР_3 об ТрО № 316/ТрО від 16.04.2024 виданий у встановленому законом порядку, відповідною особою в межах наданих повноважень, зміст наказу не суперечить чинному законодавству та не пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина, не має злочинного характеру.

Таким чином, вказаний наказ підлягав виконанню, як законний, статутний та такий, що відданий в інтересах військової служби.

Крім того, відповідно до ст. 20 Закону України «Про оборону України», посадові особи і громадяни, винні у порушенні законодавства та інших нормативно-правових актів у сфері оборони України, несуть визначену законом відповідальність з урахуванням бойового імунітету.

Статтею 1 вказаного закону визначено, що бойовий імунітет - звільнення військового командування, військовослужбовців, поліцейських поліції особливого призначення Національної поліції України, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України "Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України", від відповідальності, у тому числі кримінальної, за втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, наслідки застосування збройної та іншої сили під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), настання яких з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення законів та звичаїв війни або застосування збройної сили, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З урахуванням встановлених судом обставин, а саме важливості оборонного значення для України бойових позицій, на які повинен був заступити ОСОБА_4 , забезпеченості обвинуваченого засобами індивідуального захисту, особистою зброєю, запасом продуктів, а також перебування України під натиском ворожих військ країни агресора РФ, суд не вбачає підстав для констатації відсутності розумної обачності з боку військового командування та вважає ризики, що малися у відданому наказі, виправданими. Крім цього, викладені у ст. 1 Закону «Про оборону України» негативні наслідки для ОСОБА_4 не настали, що виключає можливість оцінки наказу на предмет його законності за наведеними критеріями. Також слід зазначити, що наказ передбачав зміни чергувань на 3 доби, після зміни не менше 2 діб на відновлення та відпочинку, наявність засобів обігріву, застереження щодо перебування в укритті у разі наявності загрози, відхід у випадку просування противника або неможливість утримування позицій, вогневе прикриття при цьому, порядок евакуації поранених та загиблих.

Щодо посилання захисника на відсутність тяжких наслідків внаслідок невиконання наказу, суд зазначає, що склад злочину, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, а саме: непокора, тобто відкрита відмовка виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, є формальним. Вказане кримінальне правопорушення вважається закінченим з моменту відкритої відмови виконати наказ начальника, незалежно від настання конкретних наслідків.

Вчинене кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану за наведених вище обставин посягає на встановлений порядок підлеглості, негативно позначилося на організованості й порядку у військовому підрозділі, його боєготовності та боєздатності, тим самим заподіяло істотну шкоду суспільним відносинам у сфері встановленого порядку несення військової служби, що охороняються кримінальним законом, та було здатне створити реальну загрозу спричинення такої шкоди, що й визначає суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

Таким чином, доводи сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_4 за результатами судового розгляду свого підтвердження не знайшли та спростовуються вищенаведеними у даному вироку належними, допустимими та достатніми доказами, як окремо так й у їх сукупності.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому за вчинене ним кримінальне правопорушення, суд виходить із наділених дискреційних повноважень, які визнаються і Європейським судом з прав людини (рішення ЄСПЛ від 12.01.2012 у справі «Довженко проти України»), наданих державою щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-владною діяльністю з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він має вищу освіту, одружений, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, із 27.02.2022 є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, займав посаду кулеметника 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , військове звання «солдат», раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Згідно із службовою характеристикою командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_19 та ТВО командира 1 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_29 від 14.05.2024, за час проходження служби ОСОБА_4 зарекомендував себе з позитивної сторони, всі завдання та розпорядження ним виконувалися вчасно, без контролю, до виконання службових обов`язків відноситься відповідально, сигналів про порушення ним військової дисципліни не надходило.

Відповідно до медичної характеристики від 26.05.2024, за час перебування у в/ч із 27.02.2022 ОСОБА_4 скарг не пред`являв, за медичною допомогою не звертався. 16.01.2023 отримав закритий перелом внутрішньої кісточки правого гомілково-стопного суглоба зі зміщенням, евакуйовано до ПХГ-4 н.п. Борова.

Згідно із довідкою гарнізонної військово-лікарської комісії № 4269 від 24.05.2024, визнаний придатним до військової служби на підставі ст. 23-в, 64-в гр II Розкладу хвороб. Встановлено спондилогенна цервікотораколюмбалгія, нестійка ремісія (М54), диссомнічний синдром (захворювання пов`язане з проходженням військової служби). Початкові прояви міжхребцевого остеохондрозу всіх відділів хребта без порушення функцій (М42). Короткозорість правого ока 1,0Д, лівого ока 0,5Д, при гостроті зору з корекцією 1,0/1,0 (Н52) (захворювання не пов`язане з проходженням військової служби).

З довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти Україні № 1484/54/2265 від 26.12.2024 слідує, що ОСОБА_4 з квітня 2022 по червень 2024 брав участь у вказаних заходах, перебуваючи в Бахмутському районі Донецької області, Ізюмському районі Харківської області.

Обставин, що відповідно до ст. 66, 67 КК України пом`якшують та/або обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, вищенаведені відомості про особу обвинуваченого, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, конкретні обставини вчиненого злочину та його наслідки, в результаті доходить висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 402 КК України, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, є домірним скоєному.

При цьому, судом враховуються положення ч.ч. 2,3 ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, суд враховує вищевказані дані про особу ОСОБА_4 , який до вчинення злочину сумлінно виконував свої службові обов`язки, у тому числі і накази командирів, дисципліну та порядок проходження військової служби не порушував, позитивно характеризується за місцем проходження служби, раніше судимим не був та до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, міцні соціальні та сімейні зв`язки, має низку хронічних захворювань, у тому числі пов`язаних з проходженням військової служби під час захисту Батьківщини. Також суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, відсутність фактів, які б вказували на наявність у ОСОБА_4 під час проходження ним військової служби боягузтва, слабкодухості та встановлення обставин, що свідчать про протилежне, відсутність наслідків протиправної діяльності, які могли бути віднесені до категорії тяжких. Суд приймає до уваги, що причиною вчинення злочину стало високе психо-емоціональне та фізичне навантаження, яке мало місце внаслідок тривалої участі обвинуваченого у бойових діях у складних умовах, загибель його співслужбовців, командира роти. Отже, за встановлених під час розгляду кримінального провадження обставин, мотивом та метою невиконання наказу стало бажання ОСОБА_4 відновитися після його попередньої участі у бойових діях. Також, суд враховує, що після невиконання наказу 14.05.2024, ОСОБА_4 продовжив виконувати бойові завдання, а саме: по 18.05.2024, з 25.05.2024 по 03.06.2024 (бойовий наказ № 410/ТрО від 22.05.2024), що також підтвердив свідок ОСОБА_15 , після початку процедури притягнення до кримінальної відповідальності намагався повернутися на військову службу, про що свідчать наведені нижче рекомендаційні листи від командування військових частин.

Крім цього, суд приймає до уваги висловлене в суді бажання ОСОБА_4 щодо подальшого проходження військової служби та захисту Батьківщини, внесення щодо нього рекомендаційних листів командиром військової частини НОМЕР_5 від 30.12.2024 та від 26.05.2025, командиром військової частини НОМЕР_6 від 10.01.2024, командиром військової частини НОМЕР_5 від 21.11.2024, командиром військової частини НОМЕР_1 від 19.06.2025, які висловили згоду щодо проходження ОСОБА_4 військової служби у вказаних військових частинах та просили про ухвалення позитивного рішення із цього питання.

Зважаючи на те, що протиправні діяння обвинуваченого були обумовлені вищезазначеними обставинами та не носили систематичний характер, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим до нього необхідно застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням та покладанням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, надавши можливість продовжити проходження військової служби та приймати участь у захисті Батьківщини.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме принципам гуманності й справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме критеріям пропорційності обмеження прав людини та легітимній меті кримінально-правових засобів.

Підстав для застосування до обвинуваченого положень ч. 1 ст. 69 КК України та призначення йому більш м`якого виду покарання, про що, окрім іншого, просив захисник, судом не встановлено.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 04.06.2024 по 06.06.2024 слід зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_4 із розрахунку: 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді застави в розмірі 121 120 гривень 00 коп., визначений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 04.06.2024, суд залишає без змін до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати, речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись статтями 368-371, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 04.06.2024 по 06.06.2024 із розрахунку: 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки на час іспитового строку:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, служби;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у виді застави в розмірі 121 120 гривень 00 коп. залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили, заставу в розмірі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень 00 коп. (призначення платежу: плата згідно ухвали слідчого судді Ленінського р-ного суду м. Харкова від 04.06.2024, застава за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , платник ОСОБА_30 ) повернути заставодавцю - ОСОБА_31 .

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1