КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/1812/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

03 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0006476 від 24.05.2016 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, який має на утриманні малолітню дитину, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, і призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням - іспитовим строком, тривалістю 3 (три) роки, якщо протягом указаного строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого такі обов`язки:

1. періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2. повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, 24.05.2016 року близько 02 год. 30 хв., ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи за місцем проживання у будинку АДРЕСА_2 , безоплатно отримав, тобто придбав у невстановленої особи для власного вживання, без мети збуту, психотропну речовину амфетамін в прозорому пакеті з полімерного матеріалу з пазовим замком з написом «ІНФОРМАЦІЯ_2». Таким чином, ОСОБА_7 придбав психотропну речовину амфетамін без мети збуту. У цей же день, 24.05.2016 року, ОСОБА_7 зберігаючи у своїй сумці без мети збуту психотропну речовину амфетамін, спільно із невстановленою особою користуючись послугами таксі вирушили на автомобілі марки Део Ланос, д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору до м. Києва, таким чином, ОСОБА_7 почав зберігати та перевозити психотропну речовину амфетамін без мети збуту. Так, того ж дня приблизно о 03 год. 30 хв. ОСОБА_7 прибув до ТЦ «Україна», що за адресою: м. Київ, пл. Перемоги 3, де у період часу з 04 год. 00 хв. по 04 год. 47 хв. співробітниками слідчо-оперативної групи 1-го ВП Шевченківського УП ГУНП в м. Києві під час огляду, у присутності двох понятих, з особистої сумки ОСОБА_7 , котра висіла у нього на плечі було виявлено та вилучено прозорий пакет з полімерного матеріалу з пазовим замком з написом «ІНФОРМАЦІЯ_2», що містить вологу пастоподібну речовину світло-рожевого кольору, з різким запахом органічного розчинника, яка згідно висновку експерта № 1586х від 02.02.2016 року містить психотропну речовину амфетамін, маса якого становить 132,30 г.. Амфетамін згідно «Таблиці ІІ» «Списку № 2 Психотропні речовини, обіг яких обмежено», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 року «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів» є психотропною речовиною. Відповідно до Таблиці № 11 «Невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, обіг яких обмежено», яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я № 188 від 01.08.2000 року, маса амфетаміну в кількості від 15,0 г. перевищує особливо великі розміри вказаної психотропної речовини.

Не погоджуючись з вироком суду, перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 75 КК України) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 04.12.2020 стосовно ОСОБА_7 за ч.3 ст. 309 КК України скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 309 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що поза увагою суду, без необхідної оцінки залишились дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого. Апелянт зазначає, що судом не надано належної оцінки конкретним обставинам вчинення злочину, а саме тому, що обвинувачений придбав, зберігав та перевозив психотропну речовину в особливо великих розмірах, амфетамін є особливо небезпечною психотропною речовиною, яка не має жодного правомірного застосування, вилучена у обвинуваченого кількість такої психоактивної речовини складає сотні доз вживання. При цьому апелянт звертає увагу, що як встановлено в ході судового розгляду, обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, відповідний діагноз, пов`язаний з немедичним вживанням психоактивних речовин, йому не встановлювався. Однак, суд першої інстанції такі відомості про підвищену суспільну небезпеку вчиненого діяння та особи обвинуваченого проігнорував та за відсутності встановлених в ході судового розгляду обставин, які дозволяють обґрунтовано застосувати до обвинуваченого інститут звільнення від відбування покарання, ухвалив помилкове рішення про застосування ст. 75 КК України.

Також апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, оскільки в даному випадку в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, в визнання вини обвинуваченим, затриманим після вчинення злочину, свідчить про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинене.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та захисника, які заперечили проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, долучивши до матеріалів та дослідивши докази щодо особи обвинуваченого, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 309 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст. 349 КПК України, ніким з учасників судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій, а тому відповідно до положень ч. 2 ст. 394 КПК України колегією суддів не перевіряються

З приводу доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК України та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то колегія суддів, зазначає наступне.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі заходу примусу зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обираючи ОСОБА_7 захід примусу, суд першої інстанції врахувавступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини обвинуваченого, мотивацію кримінального правопорушення, та дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, під наглядом у лікаря - нарколога або психіатра не перебуває, разом із тим, пройшов курс добровільного лікування з 28.03.2017 року в Медичному центрі ТОВ «Клініка імені Гальченко В.В.» з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психосмуляторів (амфетамін), раніше не судимий, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції визнав і врахував - щире каяття та призначив останньому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 309 КК України.

Крім того, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети злочину, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення злочину і обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням обвинуваченим кримінального правопорушення, та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних властивостей обвинуваченого, зокрема, його молодого віку, стану здоров`я, способу життя, та обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд першої інстанції дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК Українита покладенням обов`язків, відповідно до ст.76 КК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки призначене судом першої інстанції покарання зі звільненням обвинуваченого від його відбування в даному конкретному провадженні відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів, а встановлений іспитовий строк буде необхідним контролем за поведінкою ОСОБА_7 з боку уповноваженого органу пробації.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що прокурором фактично не оскаржується правильність призначення обвинуваченому покарання, оскільки за результатами апеляційного розгляду останній просив залишити таке ж покарання, як призначено судом першої інстанції.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі прокурора, на те, що суд першої інстанції при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням належним чином не врахував дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, а також не надав належну оцінку конкретним обставинам вчинення злочину, то колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення, врахувавши у сукупності як тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, так і дані щодо його особи, а також всі обставини справи у їх сукупності, при цьому вчинення обвинуваченим незаконного придбання, зберігання та перевезення психотропної речовини без мети збуту, в особливо великих розмірах, враховано при правовій кваліфікації його дій.

Також, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про врахування щирого каяття ОСОБА_7 , як обставини, що пом`якшує покарання, оскільки перевіркою матеріалів провадження встановлено, що обвинувачений негативно оцінив свою злочинну діяльність, в повній мірі визнав вину та правдиво розповів суду про обставини вчиненого злочину, не заперечував щодо розгляду обвинувального акта в порядку ст. 349 КПК України, висловив жаль з приводу вчиненого, що беззаперечно свідчить про те, що ОСОБА_7 щиро покаявся у вчиненому злочині та підтверджує правильність визнання судом першої інстанції обставиною, яка пом`якшує покарання - щире каяття обвинуваченого. До того ж, стороною обвинувачення, ще в обвинувальному акті, відповідно до ст. 66 КК України дана обставина була визнана такою, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 .

Щодо тверджень апеляційної скарги прокурора про те, що кількість вилученої психоактивної речовини свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, то колегія суддів зауважує, що обвинувачений раніше не судимий, проходив курс добровільного лікування з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психосмуляторів (амфетамін), визнав свою вину, детально та послідовно розповів про обставини вчиненого злочину, щиро розкаявся, що свідчить про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечностіта вказують про суб`єктивне ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що обвинувачений критично оцінив свої дії та усвідомив тяжкість скоєного правопорушення, за яке повинен нести кримінальну відповідальність.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що з часу скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення минуло майже чотири з половиною роки, за які в матеріалах кримінального провадження відсутні дані щодо його неналежної поведінки, атакож посткримінальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 , який належним чином виконує покладені на нього судом першої інстанції обов`язки, неофіційно працює, згідно із побутовою характеристикою Голови ЖБК «Хімік 13» веде здоровий спосіб життя, позитивно характеризується за місцем проживання, наразі, проживає з бабусею ОСОБА_10 , 1947 року народження, яка була його опікуном і є єдиним родичем, утримує та доглядає за нею, адже, згідно із випискою з медичної карти №82112 та інших наданих стороною захисту та дослідженими в суді апеляційної інстанції медичних документів, ОСОБА_10 має ряд тяжких хронічних захворювань, через що потребує догляду. Наведена посткримінальна поведінка обвинуваченого, на переконання колегії суддів, свідчить як про правомірність поведінки обвинуваченого, так і підтверджує усвідомлення ним протизаконності вчинених злочинних дій та вказує на його вірний соціальний напрямок.

Наведені вище обставини в сукупності з принципом індивідуалізації покарання, а також індивідуального ступеню тяжкості вчиненого злочину та з огляду на те, що обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства і така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованим, а встановлений іспитовий строк буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і його перевиховання неможливе без реального відбування покарання прокурором до апеляційного суду не надано.

А нові, надані під час другого апеляційного розгляду додаткові дані про особу ОСОБА_7 свідчать про правильне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК України.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року у кримінальному провадженні №0006476 від 24.05.2016 щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст. 309 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3