Справа № 638/6151/25
Провадження № 1-кп/638/1532/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відоконференції в приміщенні Шевченківського районного суду м.Харкова кримінальне провадження №0001485 від 12.11.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бабанка Уманського району Черкаської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, малолітніх дітей та осіб похилого віку на триманні не має, перебуваючого посаді командира 3 механізованого відділення командира машини 1 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону, у званні старший сержант, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого, який перебуває в умовах ДУ Харківський слідчий ізолятор,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

в с т а н о в и в :

Судовим розглядом встановлено, що старший сержант ОСОБА_4 , відповідно до витягу з наказу №317 від 08.11.2024 командира вйськової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) призначений на посаду командира 3 механізованого відділення командира машини 1 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_2 .

Згідно ст. 68 Конституції України ОСОБА_4 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції країни покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Органи військового управління забезпечують неухильне додержання вимог Конституції України стосовно того, що Збройні Сили України не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів державної влади чи перешкоджання їх діяльності. Ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу військовослужбовці несуть відповідальність згідно з законом. Права і обов`язки військовослужбовців, які залучаються до здійснення заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті, визначаються законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1,4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_4 був зобов`язаний додержуватись Конституції і Законів України, бути прикладом високої культури, скромності та витримки, з повагою відноситися до спів службовців, поважати чужу гідність, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх справними, чистими та готовими до бою, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї.

Порушуючи вимоги вказаних вище нормативно-правових актів ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, став на шлях злочинної діяльності при наступних обставинах.

12.11.2024 року приблизно о 16 год. 00 хв., точний час в ході судового розгляду не встановлено, старший сержант ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді командира 3 механізованого відділення командира машини 1 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_2 , що тимчасово дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , знаходячись за місцем тимчасового проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, діючи протиправно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_7 і бажаючи їх настання, реалізуючи свій єдиний умисел, озброївшись ножами, якими умисно наніс ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 хаотичні множинні удари у життєво-важливий орган, а саме: в область голови та в область обличчя, від яких потерпілий помер на місці.

При цьому старший сержант ОСОБА_4 усвідомлював, що множинні ножові удари з урахуванням локалізації поранень (в безпосередній близькості до життєво важливого органу головного мозку) пошкодять життєво важливі органи та викличуть масивну крововтрату, яка в свою чергу неминуче призведе до бажаної мети у виді смерті ОСОБА_7 , а також те, що потерпілий ОСОБА_7 фізично не міг уникнути попадання та вжити заходів до самозбереження через перебування останнього в стані алкогольного сп`яніня. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 , встановлені наступні тілесні ушкодження:

- по одній різаній рані на лобі справа (рана №6), на нижньому повіці правого ока (рана №7), на верхній губі справа (рана №8), в області кута рота зліва (рана №9), які утворилися від місцевої дії гостро-ріжучого предмету, незадовго до смерті, стосовно живої людини відносяться до легких тілесних ушкоджень, які заподіяли короткочасний розлад здоров?я, в прямому зв?язку з настанням смерті не перебувають.

- - по одній колото-різаній рані на лівій щоці (рана №5), в вилично-скроневій області зліва (рана №4), які утворилися від місцевої дії колюче-ріжучого предмету, незадовго до смерті, стосовно живої людини відносяться до легких тілесних ушкоджень, які заподіяли короткочасний розлад здоров?я, в прямому зв?язку з настанням смерті не перебувають.

- колото-різана рана на нижньому повіці лівого ока, в області зовнішнього кута ока (рана №10), з крайовим перелом виличної кістки; колото-різана рана на нижньому повіці лівого ока в області внутрішнього кута ока (рана №11) 3 уламковим перелом передньої стінки верхнещелепної пазухи зліва, які утворилися від місцевої дії колюче-ріжучого предмету, незадовго до смерті, стосовно живої людини відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, по признаку тривалості розладу здоров?я, в прямому зв?язку з настанням смерті не перебувають.

- проникаюча колото-різана рана в лобній області зліва (рана №1) з щелевидним переломом склепіння черепу, без ушкодження оболонок та головного мозку, яка утворилася від місцевої дії колюче-ріжучого предмету, незадовго до смерті, стосовно живої людини відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, по признаку небезпечності для життя, та сприяли настанню смерті.

- по одній проникаючий колото-різаній рані в скроневій області зліва (рана №2) та в вилично-скроневій області зліва (рани №3) з щелевидними переломами кісток склепіння черепу, крововиливом під оболонки та тканину головного мозку, які утворилися від місцевої дії колюче-ріжучого предмету, незадовго до настання смерті, стосовно живої людини, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, по признаку небезпечності для життя, та знаходяться в прямому зв?язку з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_7 , настала 12.11.2024 в результаті проникаючих колото-різаних поранень склепіння черепу, які супроводжувались переломами кісток черепу, крововиливом під оболонки та тканину головного мозку.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, визнав у повному обсязі та пояснив, що в день вбивства був п`яний, оскільки вживав алкогольні напої. В с. Борова за місцем тимчасової дислокації? він зустрівся із другом сусідки, з яким почали випивати. В ході розмови виник словесний конфлікт з приводу того, що ОСОБА_7 не воює, а він сам на передовій. Тоді він схопив ніж, який лежав на підвіконні та наніс удари. Зазначив, що ударів було багато та наносив їх у голову потерпілому. У вчиненому щиро кається, просить суд суворо його не карати та наголошує, що має намір виправитися та більше не вчиняти злочинів.

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочині ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст. 349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_4 в умисному вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині та кваліфікує його дії за ч.1 ст.115 КК України.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України - є особливо тяжким злочином, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, відомості про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує - щире каяття та обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Фактичні обставини кримінального правопорушення встановлені під час досудового розслідування знайшли своє підтвердження дослідженими під час судового розгляду належними і допустимими доказами, які, за оцінкою суду, не викликають сумніву щодо дійсного наміру обвинуваченого та спрямованість умислу обвинуваченого саме на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 в силу ст. 89 К України раніше не судимий, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку, на обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває; до КЗОЗ «Обласний психоневрологічний диспансер» впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою не звертався.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Сукупність даних про обставини вчинення правопорушення та особу винного ОСОБА_4 дають суду підстави вважати, що виправлення та перевиховання останнього можливе лише при ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкцій статті обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні у строк відбування покарання із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, з 12.11.2024 року, тобто з моменту затримання в порядку ст.208 КПК України (протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 12.11.2024 року).

Оскільки судом призначається покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, за відсутності виняткових обставин, передбачених ч.3 ст.377 КПК України, враховуючи встановлені та викладені раніше обставини, у тому числі визначені ст. 178 КПК України, які підтверджують ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, на переконання суду до набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, необхідно залишити без змін.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування - підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд, -

у х в а л и л а :

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту затримання в порядку ст.208 КПК України, тобто з 12 листопада 2024 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 12.11.2024 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави, на відшкодування процесуальних витрат, вартість проведених експертиз у загальному розмірі 78244 (сімдесят вісім тисяч двісті сорок чотири) гривні 01 копійка.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.11.2024 року.

Речові докази по справі: ніж чорного кольору торгової марки FOX KNIVES який поміщено до картонної коробки з роз`яснювальними надписами завіреною печаткою №1 та опломбовано пломбою NPU-0579099; складний ніж з дерев`яною рукояткою коричневого кольору зі слідами РБК який поміщено до картонної коробки з роз`яснювальними надписами завіреною печаткою №1 та опломбовано пломбою NPU-0579100; два фрагменти кухонного ножа рожевого кольору (лезо та рукоятка) зі слідами РБК, який поміщено до картонної коробки з роз`яснювальними надписами завіреною печаткою №1 та опломбовано пломбою NPU-0618901; змив РБК на марлевий тампон з підлоги, поруч з трупом, який поміщено до паперового сейф пакету НПУ з роз`яснювальними надписами завіреною печаткою № 1; змив з правої кісті (долоні) ОСОБА_4 , який поміщено на фрагмент марлевого тампона та запаковано до паперового конверту НПУ; змив з лівої кісті (долоні) ОСОБА_4 який поміщено на фрагмент марлевого тампона та запаковано до паперового конверту НПУ; куртку синього кольору зі слідами РБК; кофту сірого кольору з довгим рукавом та слідами РБК; футболку жовтого кольору з червоним коміром на слідами РБК; спортивні штани синього кольору; шкарпетки синього кольору; спортивні штани синього кольору - знищити.

Речові докази: мобільний телефон, марки «Power Armor», модель Х 11 Рrо, ІМЕI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , без чохла з вставленою сім картою Київстар НОМЕР_5 , який поміщено до поліетиленового сейф пакету НПУ PSP № 1250119 - повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Головуючий: суддя