465/3967/25
1-кс/465/786/25
У Х В А Л А

слідчого судді

14.05.2025 м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання слідчої ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0000252 від 26.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Слідча ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 за погодженням прокурора звернулася дослідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0000252 від 26.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Клопотання мотивує тим, що 25.03.2025 до ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області надійшла заява ОСОБА_5 про те, що 15.06.2021, невідома особа шляхом обману та зловживанням довірою, шахрайським шляхом заволоділа належною йому квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , в якій він проживає.

Допитаний як потерпілий ОСОБА_5 повідомив, що з 1982 року проживав на АДРЕСА_1 , але з 2018 року більше часу проводив на ОСОБА_6 , адже піклувався за батьком, батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім нього ключів до квартири АДРЕСА_2 ніхто ніколи не мав і не має.

Квартиру АДРЕСА_2 приватизував після смерті діда ОСОБА_7 у 1996 році. З 1982 року постійно проживав в даній квартирі сам, а з 2018 року більше часу проводив на ОСОБА_6 , адже піклувався за батьком.

Дізнався про те, що не являється власником квартири АДРЕСА_2 в листопаді 2022 року, коли пішов у ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», щоб оформити право на спадок після смерті батька, матері і тітки та для виготовлення нового технічного паспорту на дану квартиру. Саме тоді і дізнався що він нібито «подарував» дану квартиру ОСОБА_8 , відповідно до Договору дарування від 10 вересня 1996 року, посвідченого ОСОБА_9 державним нотаріусом П`ятої Львівської нотаріальної контори (реєстровий № 2625). Ніякого Договору дарування від 10 вересня 1996 року, посвідченого ОСОБА_9 , Державним нотаріусом П`ятої Львівської нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 2625 він ніколи не підписував і підпис на договорі не є його.

ОСОБА_8 та ОСОБА_10 є незнайомими йому людьми, яких він ніколи в житті не зустрічав та не бачив. У ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ОСОБА_5 надали копію договору дарування, довідку, видану ОСОБА_8 про те, що станом на 12.03.2021 квартира належить ОСОБА_5 . Також у ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» йому сказали піти отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 10.11.2022 ОСОБА_5 отримано інформаційну довідку, в якій було вказано, що власником квартири є ОСОБА_10 . Після отримання довідки він звернувся до адвоката і подав позов до суду, на даний момент справа розглядається в суді.

Згідно з довідки Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 711/14 від 10.03.2023 ОСОБА_9 працювала на посаді нотаріуса П`ятої Львівської держконтори з 14 жовтня 1996 року. На час укладення фіктивного договору дарування нотаріус, яка нібито посвідчувала цей договір в П`ятій Львівської державній нотаріальній конторі ще не працювала.

Відповідно до архівної довідки Львівського Державного нотаріального архіву від 21.02.2023 за № 298/01-17 в реєстрах за № 02-01 для вчинення нотаріальних дій П?ятої Львівської державної нотаріальної контори запис про вчинення нотаріальних дій, а саме посвідчення договору дарування квартири від 10 вересня 1996 року за реєстровим номером 2625, стороною якого був ОСОБА_5 - не виявлений.

У нарядах справ П?ятої Львівської нотаріальної контори 02-07 «Договори відчуження квартир та документи на підставі, яких вони посвідчувались» за 1996 рік договір дарування квартири, посвідчений 10 вересня 1996 року П?ятою Львівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2625 - не виявлений.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, встановлено, що об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_2 є предметом кримінально протиправних дій, оскільки була незаконно отримана у власність та в подальшому відчужена.

Враховуючи вищевикладене, внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_10 було незаконно отримано у власність та в подальшому відчужена квартиру АДРЕСА_2 , з метою збереження речового доказу, уникнення подальшого незаконного відчуження даної квартири, з метою відновлення порушених прав необхідно накласти арешт на вказану квартиру для заборони розпоряджатися будь-яким чином цією квартирою, в тому числі вчиняти нотаріальні дії та дії в межах заведених виконавчих проваджень, таких як проведення прилюдних торгів приватними чи державними нотаріусами.

Зважаючи на встановленні обставини є підстави вважати, що мало місце вчинення кримінального правопорушення, зокрема у частині реєстрації прав власності нерухомого майна.

Слідча покликається на те, що накладення арешту, на об`єкти нерухомого майна, на час досудового розслідування у кримінальному провадженні, дозволить забезпечити збереження речових доказів у кримінальному провадженні, а також дозволить припинити вчинення будь-яких незаконних дій з об`єктом нерухомого майна, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, на даний час, є достатні підстави вважати, що об`єкт нерухомого майна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є предметом протиправних дій, а також містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто є речовим доказом, відповідно до ст. 98 КПК України.

У ході здійснення досудового розслідування з метою повного, всебічного та неупередженого проведення досудового розслідування, забезпечення цілісності та належності майна виникла необхідність у накладенні арешту на вказане нерухоме майно.

Слідчий та прокурор в судове засідання не прибули, слідча подала заяву у якій просила проводити розгляд клопотання без їхньої участі.

Так у відповідності ч. 1, 2 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Необхідність розгляду клопотання про арешт майна у відсутності власника майна завжди має бути об`єктивно обґрунтованим з метою недопущення порушення права на захист особи та забезпечення змагальності, всебічності судового розгляду.

Відповідна необхідність може обумовлюватися наявністю обґрунтованої підозри, що власник майна, в разі повідомлення про наміри накласти арешт на його майно, може сховати, знищити, пошкодити, відчужити майно.

У будь-якому випадку слідча повинна мотивувати необхідність розгляду клопотання без повідомлення власників майна, а слідчий суддя переконатися, що таке мотивування є обґрунтованим.

Враховуючи наведене, слідчий суддя прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання про арешт майна, без повідомлення їх власників та погоджується з думкою слідчої, що з метою забезпечення арешту майна, з врахуванням положень ч. 2 ст. 172 КПК України, слід здійснити розгляд клопотання без повідомлення власника майна та осіб, у фактичному володінні яких перебуває це майно, оскільки існує ризик того, що дізнавшись про внесення та розгляд цього клопотання, здійснюватимуться перешкоди у накладені арешту на нього і майно може бути відчужене чи перереєстроване на інших осіб, що унеможливлять накладення подальшого арешту, а також унеможливить досягнення мети арешту.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності підчас кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Сукупність наведеної норми свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Вивчивши та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, підтверджується факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за № 0000252 від 26.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 425877299) право власності за вказаною квартирою, що за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_10 від 15.06.2021.

Під час здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, з метою збереження майна (речових доказів) для отримання та перевірки доказів у вказаному кримінальному провадженні, під час проведення огляду вилучено вказані предмети.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимогами ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Слідча просить накласти арешт на майно, з метою унеможливлення подальшого відчуження такого майна третім особам, його переобладнання чи знищення.

Дослідивши матеріали клопотання, яке відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, та подане у строки встановлені ч. 5 ст. 171 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що є підстави вважати, що вилучені предмети, можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому клопотання слідчої слід задовольнити та накласти арешт на зазначене вище майно.

На підставі наведеного, керуючись вимогами статтей 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), із забороною будь-яким особами, уповноваженим особам на внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, в тому числі нотаріусам, суб`єктам державної реєстрації прав та приватним і державним виконавцям, посадовим та службовим особам ДП «Сетам» та його територіальним підрозділам вчиняти будь-які дії, спрямовані на примусову реалізацію вище вказаного нерухомого майна, а також вчиняти будь-які дії з таким нерухомим майном чи його частинами в примусовому порядку та в межах відкритих виконавчих проваджень до прийняття рішення про зняття арешту.

Зобов`язати посадових осіб управління державної реєстрації Львівської міської ради внести відповідні відомості про накладення арешту на вказане майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна накласти арешт на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Виконання ухвали покласти на слідчу ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 .

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1