КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №367/3017/25 Головуючий у І інстанції - ОСОБА_1
апеляційне провадження №11-сс/824/2880/2025 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 з доповненнями на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 17 березня 2025 року щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь, громадянина України, офіційно не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, у кримінальному провадженні №0000158 від 05 березня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 17 березня 2025 року клопотання слідчого СВ ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено частково.

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь, громадянина України, офіційно не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 21:00 год. до 07:00 год. наступної доби, строком на 60 днів, а саме до 15 травня 2025 року (включно), у межах строків досудового розслідування.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- не відлучатися з місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , з 21:00 години до 07:00 години ранку наступного дня, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, слідчого судді до суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за межі території України, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснено підозрюваному ОСОБА_7 , що відповідно до частини п`ятої статті 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Уважає ухвалу слідчого судді незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

У доповненнях до апеляційної скарги зазначає, що підозрюваний ОСОБА_7 може ухилитися від органу досудового розслідування та/або суду для уникнення кримінальної відповідальності, оскільки у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, крім того підозрюваний не працює, не одружений, не має на утриманні малолітніх дітей або осіб похилого віку, тобто відсутні стійкі соціальні зв`язки; підозрюваний може незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки йому відомі анкетні дані свідків та місце їх проживання, які можуть піддатися незаконному впливу з боку підозрюваного, що у подальшому призведе до спотворення їх показань, які вони надаватимуть під час досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження; підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за майнові злочини, а також вчиняв нові злочини під час випробувального терміну.

Наполягає на тому, що при винесенні слідчим суддею ухвали недостатньо враховано, що підозрюваний ОСОБА_7 не працює, немає стійких соціальних зав`язків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, а також підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, cлідчим відділенням відділу поліції №2 Бучанського управління поліції ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування по факту таємного викрадення чужого майна.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_7 , 03 березня 2025 року близько 23 год. 00 хв., який знаходився поблизу території ринку, що за адресою: Київська область, Бучанський район, м. Ірпінь, вул. Заріфи Алієвої 46, виник злочинний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна з території даного ринку в умовах воєнного стану.

Одразу після цього, ОСОБА_7 , перебуваючи в тому ж місці в той же час, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та він залишиться непоміченим, проник на територію ринку, де із застосуванням викрутки зламав вхідні двері до бутика НОМЕР_1, де здійснює свою діяльність громадянин ОСОБА_10 , таким чином потрапив всередину даного бутика, звідки викрав акумуляторний шурупокрут марки «ТЕХАС» модель «TAOE-CD37», акумуляторний ударний гайковерт-гвинтоверт марки «ТЕХАС» модель «TAOE-IW400», бензопилу марки STIHL модель «MS 180».

У подальшому ОСОБА_7 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 7 653 грн 69 коп.

Крім того, ОСОБА_7 08 березня 2025 року близько 22 год. 50 хв. (точний час не встановлено), який знаходився поблизу території приватного будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна з території даного будинку в умовах воєнного стану.

Одразу після цього, ОСОБА_7 , перебуваючи в тому ж місці, в той же час, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та він залишиться непоміченим, проник на територію будинку через паркан, де через вхідні двері з тильної сторони будинку потрапив в середину даного будинку звідки з одної із кімнат викрав мобільний телефон марки «Іphone» модель «11 pro» чорного кольору, з об`ємом пам`яті 256 гб.

У подальшому, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 19 329,23 грн.

Крім того, ОСОБА_7 11 березня 2025 року близько 19 год. 30 хв. (точний час не встановлено), який знаходився поблизу території приватного будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна з території даного будинку в умовах воєнного стану.

Одразу після цього, ОСОБА_7 , перебуваючи у тому ж місці, в той же час, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та він залишиться непоміченим, проник на територію будинку через паркан, де через вхідні двері потрапив до будинку, звідки з одної із кімнат викрав телевізор Philips 42pfl4606h 58.

У подальшому ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 5 083,13 грн.

13 березня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КПК України.

17 березня 2025 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь, громадянина України, офіційно не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, у кримінальному провадженні №0000158 від 05 березня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 17 березня 2025 року клопотання слідчого СВ ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено частково.

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь, громадянина України, офіційно не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 21:00 год. до 07:00 год. наступної доби, строком на 60 днів, а саме до 15 травня 2025 року (включно), у межах строків досудового розслідування.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- не відлучатися з місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , з 21:00 години до 07:00 години ранку наступного дня, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, слідчого судді до суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за межі території України, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснено підозрюваному ОСОБА_7 , що відповідно до частини пятої статті 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

З таким висновком колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Положеннями частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97 ВР (далі - Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до пункту «с» частини першої статті 5 Конвенції законними є арешт або затримання особи, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

За змістом положень частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилався слідчий у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України.

На основі наданих органом досудового розслідування матеріалів, які обґрунтовують клопотання, колегія суддів установила, що зазначені у клопотанні обставини підозри підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, зокрема: протоколом прийняття заяви ОСОБА_10 ; протоколом ОМП від 04 березня 2025 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 05 березня 2025 року; протоколом впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_10 від 05 березня 2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 05 березня 2025 року; протоколом огляду місця події від 05 березня 2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 06 березня 2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 06 березня 2025 року; протоколом впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_10 від 05 березня 2025 року; протоколом огляду відео від 12 березня 2025 року; протоколом прийняття заяви ОСОБА_16 ; протоколом огляду місця події від 09 березня 2025 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_17 від 10 березня 2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 10 березня 2025 року; протоколом огляду місця події від 09 березня 2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 10 березня 2025 року; протоколом впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_19 від 10 березня 2025 року; протоколом впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_11 від 10 березня 2025 року, з чим погоджується і колегія суддів.

Також слідчим суддею встановлено, що є достатні підстави вважати наявними ризики, які передбачені пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Разом з тим, слідчий суддя дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного ОСОБА_7 .

З таким висновком колегія суддів не погоджується.

Як установлено колегією суддів, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, зокрема, можливості підозрюваного ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

У контексті Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з захисту прав людини, на початкових етапах розслідування можливість перешкоджати правосуддю обвинуваченим обґрунтовує перебування такої особи під вартою. Для належного оцінювання ризику знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, що є суттєвими в контексті встановлення обставин кримінального правопорушення, також мають значення обставини, які характеризують особу обвинуваченого. Якщо у зв`язку з власною професійною діяльністю або за наявності ділових чи інших зв`язків особа має доступ до відповідних документів чи речей, існує ймовірність, що вона скористається нагодою та вчинить зазначені дії.

Враховуючи дані про особу підозрюваного в їх сукупності, який неодноразово судимий за вчинення майнових злочинів, не працює, не одружений, не має на утриманні малолітніх дітей або осіб похилого віку, тобто не має стійких соціальних зв`язків, конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватості, колегія суддів доходить висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, зокрема можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки у разі визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, крім того підозрюваний не працює, не одружений, не має на утриманні малолітніх дітей або осіб похилого віку, тобто відсутні стійкі соціальні зв`язки; незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки йому відомі анкетні дані свідків та місце їх проживання, які можуть піддатися незаконному впливу з боку підозрюваного, що у подальшому призведе до спотворення їх показань, які вони надаватимуть під час досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за майнові злочини, а також вчиняв нові злочини під час випробувального терміну.

У рішенні «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що національні судові органи повинні брати до уваги усі обставини справи, та зважати на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

На переконання колегії суддів, наведені слідчим у клопотанні ризики у сукупності з даними про особу підозрюваного та тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованими та такими, що виправдовують утримання ОСОБА_7 під вартою.

Встановлені під час апеляційного розгляду обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які колегія суддів вважає доведеними, та не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Даних, які б унеможливлювали утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, виходячи з положень пункту 2 частини третьої статті 407 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, як убачається з положень частини третьої статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно пункту 3 частини п`ятої статті 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, та покликаний забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

Ураховуючи обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, дані про його особу, враховуючи його майновий та сімейний стан, а також інші обставини, передбачені статтею 178 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що співмірним з існуючими в кримінальному провадженні ризиками буде розмір застави у вигляді 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень у національній грошовій одиниці з покладенням на нього обов`язків, у разі внесення застави, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України, у межах строку досудового розслідування.

На переконання колегії суддів, на даному етапі розслідування такий запобіжний захід є достатнім стримуючим заходом для підозрюваного, здатен забезпечити його належну процесуальну поведінку і виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 196 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

За правилами частини першої статті 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 115 КПК України строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.

При обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, дійшовши висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді та застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог частини четвертої статті 196, частини п`ятої статті 115 КПК України, вважає за необхідне визначити строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 10 травня 2025 року включно.

За таких обставин, виходячи з положень пункту 2 частини третьої статті 407 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави.

Керуючись статтями 176-178, 181, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 з доповненнями - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 17 березня 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчої СВ ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, тобто до 10 травня 2025 року включно, з утриманням у Державній установі «Київський слідчий ізолятор.

Взяти підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під варту в залі суду негайно.

Визначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок у національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, , Банк надавача послуг: ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку: 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186).

Підозрюваний або заставодавець має право в будь-який момент внести заставу у розмірі, зазначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом терміну дії ухвали.

На підставі частини п`ятої статті 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі внесення застави, такі додаткові обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за їх першою вимогою;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від поза процесуального спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні до завершення досудового розслідування;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на в`їзд та виїзд з України.

У разі внесення застави і з моменту звільнення підозрюваного з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, встановленої в даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді або до суду без поважних причин або не повідомить про причини неявки, застава звертається в дохід держави, зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України і використовується в порядку, встановленому законом для використання судового збору.

Строк дії покладених на підозрюваного обов`язків визначити до 10 травня 2025 року включно.

Виконання ухвали та контроль за її виконанням покласти на прокурора у кримінальному провадженні №0000158 від 05 березня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4