Справа № 175/8482/24
Провадження № 1-кп/175/517/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року селище Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Довжки Сколівського району Львівської області, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 у невстановлені кримінальним провадженням місці та часі, але не пізніше 05.05.2024, маючи злочинний умисел спрямований на незаконне носіння, зберігання та придбання вибухових речовин та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи всупереч вимог ст.68 Конституції України, пункту 1 Переліку видів майна, що може перебувати у власності громадян, громадських об?єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого постановою Верховної Ради України Про право власності на окремі види майна від 17.06.1992 №2471-XII, п.п. 9, 11, 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою КМУ №576 від 12.11.1992 з наступними змінами, п.11.7 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ №662 від 21.08.1998, придбав, шляхом привласнення найденого конструктивно оформленого заряду вибухової речовини, а саме спорядженого корпусу осколкової оборонної ручної гранати Ф-1 промислового виготовлення, яка відноситься до категорії вибухових речовин та придатна для здійснення вибуху, а також вибуховий пристрій, а саме модернізований уніфікований запал ручних гранат типу УЗРГМ (УЗРГМ-2), які став незаконно носити та зберігати у місці свого перебування за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, 05.05.2024 приблизно о 14:00 год. у ОСОБА_5 , який перебував на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту виник умисел на спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , з якою він проживає разом, пов`язаний сумісним побутом та перебуває у близьких відносинах.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх протиправних дій, перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 привів вибуховий пристрій - модернізований уніфікований запал ручних гранат типу УЗРГМ (УЗГМ-2) у бойову готовність та кинув під стілець на якому сиділа ОСОБА_4 .. Внаслідок вибуху запалу потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді дев`яноста шести непроникаючих уламкових поранень обох верхніх та обох нижніх кінцівок, які спричинені від дії додаткових факторів вибуху та відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день), на підставі пункту 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затвердженим наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих його кримінальних правопорушень та показав, що напередодні подій, приблизно 04.05.2024, він був в зоні бойових дій і на місці зупинки при виїзді з Донецької області він знайшов сумку з продуктами, яку взяв із собою. Коли приїхав додому та переглянув вміст сумки, то між продуктами виявив корпус гранати та запал до неї, які залишив в сумці, поки не вирішить що з ними робити. 05.05.2024 між ним та ОСОБА_4 виник словесний побутовий конфлікт, в ході якого він вирішив налякати потерпілу, яка в той час сиділа на дворі під навісом. Він в коридорі будинку із сумки дістав запал і кинув його під стілець, на якому сиділа ОСОБА_4 .. Вибухом його оглушило, а потерпілій посікло руки та ноги. В скоєному щиро розкаюється, зробив для себе відповідні висновки та просив строго не карати.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що вони з ОСОБА_5 проживають однією сім`єю без укладення шлюбу та 05.05.2024 між ними виник словесний конфлікт. Не бачила де і коли обвинувачений взяв запал. Коли сіла на стілець під навісом відбувся вибух, внаслідок якого вона отримала ушкодження. На сьогоднішній день вони з ОСОБА_5 , проживають разом, він попросив у неї пробачення, конфлікти між ними більше не виникають. Просила обвинуваченого ОСОБА_5 строго не карати.

Надані обвинуваченим ОСОБА_5 показання не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості та добровільності.

Винність обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджуються його показаннями та щирим каяттям у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 та ч.2 ст.125 КК України, а також показаннями потерпілої ОСОБА_4 ..

Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч.3 ст.349 КПК України, роз`яснені судом учасникам судового розгляду.

За згодою потерпілої ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 , які не оспорювали фактичні обставини справи та кваліфікацію кримінальних правопорушень, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності її позиції, а тому суд, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом потерпілої, обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу, а також стосуються вирішення питання долі речових доказів та процесуальних витрат.

Таким чином, винуватість ОСОБА_5 , який не оспорював фактичні обставини справи у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, знайшла повне підтвердження під час судового розгляду.

Проаналізувавши і оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень в об`ємі пред`явленого обвинувачення, та його умисні дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.263 КК України, як незаконне носіння, зберігання, придбання вибухових речовин та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу та за ч.2 ст.125 КК України, як заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обставиною, яка пом`якшує покарання суд визнає щире каяття, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

При призначенні покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 , відповідно до ст. 12 КК України, вчинив тяжкий злочин та кримінальний проступок, наявність обставини, що пом`якшує покарання, відомості про особу обвинуваченого, який неодружений, працює неофіційно, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Приймаючи до уваги вказані обставини у сукупності, думку потерпілої ОСОБА_4 щодо призначення покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі в мінімальних межах, а за ч.2 ст.125 КК України у виді обмеження волі в мінімальних межах, встановлених санкціями даних статей, а остаточне покарання за сукупністю злочинів визначити на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і приходить до переконання про можливість виправлення ОСОБА_5 без реального відбування покарання, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням відповідно до статей 75, 76 КК України.

Суд приходить до висновку, що у відповідності до ст. 50 КК України саме таке покарання, із звільненням від відбування покарання з випробуванням, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з вимогами ст.100 КПК України. З обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню процесуальні витрати.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не подано, заходи забезпечення на час прийняття рішення не застосовані.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного іспитового строку - 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 05.06.2025.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення двох судових вибухово-технічних експертиз у розмірі 7572 (сім тисяч п`ятсот сімдесят дві) грн. 80 копійок.

Речові докази: змив з рук ОСОБА_5 , контроль марлі, поміщені до паперового конверту; залишки змиву з предмету схожого на корпус гранати Ф-1, контроль марлі, поміщені до первинного паперового конверту скріпленого паперовою биркою із пояснювальними написами експерта; три металеві уламки, які утворилися внаслідок вибухового пристрою УЗРГМ, поміщені до спеціального пакету №AB1012098, після проведення експертизи разом із первинним пакуванням, копією протоколу огляду місця події та DVD-диском, які зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП №2 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до суду апеляційної інстанції через Дніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1