Справа № 477/727/22
Провадження № 1-кп/477/400/25
УХВАЛА

(повний текст)

01 липня 2025 року м. Миколаїв

Вітовський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі - судді ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 ,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

під час проведення підготовчого судового засідання в залі судових засідань Вітовського районного суду Миколаївської області по розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000758, по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2023 року щодо ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, скасований і призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Частиною 1 статті 416 КПК України визначено, що після скасування судом апеляційної інстанції вироку або ухвали про закриття кримінального провадження чи про застосування, відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду.

Під час підготовчого судового засідання прокурор висловив думку щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, оскільки визначені законом перешкоди щодо цього відсутні.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 висловила думку щодо необхідності закриття кримінального провадження за ст. 284 КПК України, оскільки невинуватість її підзахисного встановлена ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року, якою вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області щодо ОСОБА_5 скасований.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника.

Прокурор заперечував щодо закриття кримінального провадження, оскільки підстави для цього відсутні і апеляційною інстанцією кримінальне провадження направлене на новий судовий розгляд.

Разом з тим, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд не погоджується з думкою учасників судового розгляду та дійшов наступного висновку.

Як вбачається з обвинувального акту обвинувачення, яке ставиться у провину ОСОБА_5 , сформульоване наступним чином:

24 лютого 2022 року розпочалася військова агресія російської федерації проти України, в ході якої збройні сили та інші військові формування російської федерації розпочали окупацію частини території України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє на даний час.

Усвідомлюючи факт тимчасової окупації частини території України збройними формуваннями держави-агресора - російської федерації, та вчинення ними військових злочинів на окупованих територіях у невстановлений в ході досудового розслідуванням час та місці у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на виправдування збройної агресії російської федерації та глорифікацію її учасників.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій ОСОБА_5 у проміжок часу з 27.05.2022 року по 03.06.2022 року, перебуваючи у Воскресенській амбулаторії загальної практики сімейної медицини, розташованій за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, смт. Воскресенське, вул. Матросова, 37, під час спілкування з працівниками вказаного закладу, усвідомлюючи тимчасову окупацію частини території України збройними формуваннями держави-агресора - російської федерації, неодноразово почав висловлювати свою підтримку діям збройних сил російської федерації по окупації України, та глорифікації її учасників.

Виправдовуючи дії агресора ОСОБА_5 вказував на те, що метою захоплення території України є встановлення російської влади, яка є кращою за українську, та на недостовірні факти, що на тимчасово окупованих територіях державою - агресором забезпечено кращий рівень життя ніж на вільній території України.

Також, ОСОБА_5 з метою глорифікації учасників збройної агресії російської федерації неодноразово в присутності працівників Воскресенській амбулаторії загальної практики сімейної медицини, розташованої за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, смт. Воскресенське, вул. Матросова, 37, повідомляв про необхідність здаватися військовим формуванням держави-агресора, які після захоплення території України та встановлення російської влади забезпечать належний на його думку рівень життя.

При цьому, ОСОБА_5 неодноразово погрожував присутнім тим фактом, що у випадку супротиву агресору нова окупаційна влада буде застосовувати до таких осіб покарання.

Вказане діяння органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 436-2 КК України.

Частиною 1 статті 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Тобто, обов`язковими елементами доказування у кримінальному провадженні є подія кримінального правопорушення (злочину), яка розуміється як елемент об`єктивної сторони складу злочину, що відбувся у певному часі, місці та певним способом. А також форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; наслідки кримінального правопорушення.

Частиною 2 статті 291 КПК визначено, що обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Зі змісту наведеної статті вбачається, що в обвинувальному акті мають бути викладені фактичні обставини злочину. Тобто, ті обставини, з яких вбачається, що відбулася подія злочину.

Як було зазначено вище складовою події злочину є час, місце та спосіб вчинення злочину, які в свою чергу підлягають доказуванню.

Вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що вказаний обвинувальний акт не містить відомостей щодо часу вчинення злочину, оскільки у ньому зазначений лише орієнтовний період вчинення злочину, в той час як з обвинувального акту вбачається, що вказані дії особа вчиняла під час відвідування місцевої амбулаторії.

Крім цього, у обвинувальному акті не зазначені конкретні висловлювання, які необхідно було вказати при формулюванні обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення ч. 1 ст. 436-2 КК України та які підлягають доказуванню в ході судового розгляду.

А також не зазначені форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; наслідки кримінального правопорушення.

Тобто, має місце неконкретизоване обвинувачення.

Відсутність належного формулювання обвинувачення, унеможливлює якісний і повний захист, тобто порушує право особи на захист.

Вищевказане також зазначено в ухвалі колегії суддів Миколаївського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року. Саме відсутність належного формулювання обвинувачення стало причиною порушення права на захист обвинуваченого, а також стало підставою для скасування вироку суду першої інстанції, хоча як вбачається з матеріалів справи суддя вжив всі можливі заходи для усунення недоліків обвинувального акта.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, рекомендовано, що суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Стаття 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду. При цьому варто зауважити, що йдеться саме про «практику Суду» у значенні, розкритому у статті 1 цього Закону, тобто практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини, а не лише про рішення щодо України. Крім того, необхідно зазначити, що у Законі України № 3477-ІУ немає положень, які б забороняли застосовувати рішення чи ухвали ЄСПЛ, постановлені щодо інших країн.

Так, Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, так як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).

Крім того, ЄСПЛ нагадує, що у кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллас проти Угорщини», п. 47).

Аналізуючи вищенаведене, слід дійти висновку, що всупереч вищезазначеним вимогам, в обвинувальному акті не вказаний повний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які стали відомі слідчому під час досудового розслідування, на підставі яких встановлюється об`єктивна сторона та склад злочину. Тобто, обвинувальний висновок не відповідає вимогам закону.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, а саме має місце неконкретність обвинувачення, наслідком якого є порушення права обвинуваченого щодо підготовки захисту від обвинувачення, тобто право на захист, то обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Керуючись ст. 314 КПК України,

УХВАЛИВ:

Повернути прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 06 червня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000758, по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Вітовський районний суд Миколаївської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде складений та підписаний 04 липня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1