cправа № 570/1819/25
провадження № 1-кс/570/208/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі слідчого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне, вул.С.Петлюри,10) клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №1 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0000130, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.01.2025, за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.309, ч.1, ч. 3 ст.311, ч.1 ст.313 КК України,

про арешт майна,

у с т а н о в и в:

з метою забезпечення можливої конфіскації майна у клопотанні від 24 квітня 2025 року слідчий просить накласти арешт на квартири по АДРЕСА_1 , яка на праві приватної спільної частки належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Згідно з клопотанням, ОСОБА_5 , порушуючи порядок, встановлений ст.6, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», мав умисел на незаконне зберігання психотропної речовини, без мети збуту, прекурсорів, з метою виготовлення психотропних речовин, незаконне придбання та зберігання обладнання, призначеного для виготовлення психотропних речовин.

З 20 січня 2025 року розслідується кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.1,3 ст.311, ч.1 ст.313 КК України.

21 квітня 2025 року ОСОБА_5 повідомлений про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.1,3 ст.311, ч.1 ст.313 КК України.

Квартира АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ) .

Слідчий, прокурор, власники майна повідомлені про місце та час розгляду клопотання, але до суду не з`явилися.

Слідчий у поданій заяві клопотання підтримує у повному обсязі та просить його задоволити. Просить провести розгляд клопотання без його участі у зв`язку із зайнятістю в інших кримінальних провадженнях.

Враховуючи відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення, їх позицію, те, що в силу ч.1 ст.172 КПК України неприбуття слідчого та прокурора не перешкоджає розгляду клопотання, беручи до уваги встановлені строки розгляду, суд вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності вказаних осіб за наявними матеріалами справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, вважаючи їх достатніми для винесення рішення, прийшов до таких висновків.

Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ утручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених конвенцією прав, відповідно до ст.13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Спеціальні підстави законного обмеження особи в реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання в право мирного володіння майном.

Відповідно до вимог ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується тільки на підставах, передбачених ст.132, 170 КПК України. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову /ч.1 ст.170 КПК України/.

Арешт майна застосовується з метою забезпечення виконання вироку в частині цивільного позову чи можливої конфіскації майна в провадженні щодо кримінальних правопорушень, за які може бути застосовано додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Арешт майна, як правило, полягає у забороні розпоряджатися майном. Заборона на використання майна (вилучати корисні властивості речі для задоволення потреб власника чи інших осіб), а також заборона володіння таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Само по собі накладення арешту на належне відповідачу майно без передачі його на відповідальне зберігання іншій особі, не обмежує його права користування вказаним майном. Вважаю, що це забезпечить справедливу рівновагу між інтересами сторін, що узгоджується з положеннями ст.6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, так як накладення арешту на майно у виді заборони використання майна порушує передбачені ст.1 Протоколу міжнародної конвенції з прав людини та ст.21, 41 Конституції України права на свободу володіння майном.

Накладення арешту на майно є заходом контролю за використанням власності і не позбавляє особу цього права, а лише тимчасово обмежує її у користуванні та/або розпорядженні своїм майном. Перереєстрація, поділ, виділ та інші форми вчинення будь-яких дій щодо майна, які підлягають державній реєстрації, охоплюються правом розпорядження.

Вважаю, що існують достатні підстави для накладення арешту на вищевказане майно, оскільки це майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в КПК України. Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Вважаю, що слідчий довів необхідність арешту майна, який не порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданнями цього кримінального провадження, арешт на зазначене у клопотанні майно накладається з метою його збереження, враховуючи і наслідки від вжиття такого заходу для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому клопотання, яке подане з передбачених законом підстав та у встановленому законом порядку, за формою і змістом відповідає КПК України, підлягає до задоволення.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасований повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи судом під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано та за клопотанням осіб, які не були присутні при розгляді питання про його арешт.

Арешт майна носить тимчасовий характер, оскільки остаточне рішення про те, що належить вчинити з майном, яке арештоване, буде вирішено судом при ухваленні вироку.

З огляду на викладене, керуючись ст.131, 167, 170, 173 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

накласти арешт на квартири АДРЕСА_2 , яка на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1