Провадження №1-кп/523/815/25
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

25.04.2025р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000500 від 30.07.2024р., за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із неповною середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, не офіційно працюючою різноробочим, маючого тяжке захворювання (зі слів обвинуваченого), зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , згідно зі ст.89 КК України не маючого судимості,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 достовірно знаючи про військову агресію збройних сил російської федерації та впровадження на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

29.07.2024р., приблизно о 15год. 15хв., ОСОБА_5 знаходячись на АЗС «Сокар», розташованого за адресою: м. Одеса, Київське шосе,12/1, помітив автомобіль марки «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що був припаркований потерпілим ОСОБА_6 біля будівлі автомобільної заправної станції та який останній, через необачність залишив у відкритому стані. В подальшому, у ОСОБА_5 виник корисливий, злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, що перебувало у цьому автомобілі, реалізуючи який, він усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишились непомітними для оточуючих, з корисливих мотивів, діючи умисно, з метою незаконного власного збагачення, відчинив задні двері автомобіля та шляхом вільного доступу потрапив до салону, де таємно викрав тактичний рюкзак марки «JHL Р-12», кольору зелений піксель, вартістю 1200грн., в якому знаходились оригінали документів о ОСОБА_6 : договір про надання послуг з розробки природоохоронної документації від 26.06.2018, укладений між ФОП ОСОБА_7 та ТОВ «Ларнс», із 13 додатками; акти приймання-передачі наданих послуг за період 2018-2019 років до договору про надання послуг з розробки природоохоронної документації від 26.06.2018, що укладений між ФОП ОСОБА_7 та ТОВ «Ларнс», у кількості 10 одиниць; договір про надання юридичних послуг від 05.01.2018, що укладений між ФОП ОСОБА_7 та ТОВ «Ларнс»; додатки - акти приймання-передачі наданих послуг за період 2018 - 2019 років до договору про надання юридичних послуг від 05.01.2018, що укладений між ФОП ОСОБА_7 та ТОВ «Ларис», у кількості 5 одиниць; договір про відступлення права вимоги від 17.12.2018, що укладений між ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 та ТОВ «Ларнс»; договір про надання юридичних послуг від

17.12.2018, що укладений між ФОП ОСОБА_8 та ТОВ «Ларнс» із додатком; додатки - акти приймання-передачі наданих послуг за період 2019-2020 років до договору про надання юридичних послуг від 17.12.2018, що укладений між ФОП ОСОБА_8 та ТОВ «Ларнс», у кількості 4 одиниці; договір про надання юридичних послуг від 06.01.2021, що укладений між ФОП ОСОБА_8 та ТОВ «Ларнс», із додатком, акт приймання-передачі наданих послуг від 31.03.2021 до договору про надання юридичних послуг від 06.01.2021, що укладений між ФОП ОСОБА_8 та ТОВ «Ларнс»; договір про надання юридичних послуг № 001/18 від 01.11.2018, що укладений між ФОП ОСОБА_9 та ТОВ «Ларнс», із додатком; акт наданих послуг № 1 від 21.12.2018 до договору про надання юридичних послуг № 001/18 від 01.11.2018, що укладений між ФОП ОСОБА_9 та ТОВ «Ларнс» із додатком; планшет марки «Ipad», в корпусі чорно-сірого кольору, імеі: НОМЕР_2 , вартістю 5000грн. Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 6200грн.

В судовому засіданні, ОСОБА_5 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченням, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, потерпілий та обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_5 , який є особою згідно ст.89 КК України на маючої судимості, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, перебуваючого у цивільному шлюбі, не офіційно працюючою різноробочим, маючого тяжкі захворювання (зі слів обвинуваченого), маючого постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом із цивільною дружиною.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини та активне сприяння розкриттю злочинів, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого до обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_5 , який є особою згідно ст.89 КК України на маючої судимості, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, перебуваючого у цивільному

шлюбі, не офіційно працюючою різноробочим, маючого тяжкі захворювання (зі слів обвинуваченого), маючого постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом із цивільною дружиною, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочинів, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого до обвинуваченого та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, беручи до уваги суспільну небезпеку та характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, з метою запобігання вчиненню останнім нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про те, що виправлення та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе без його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі з випробуванням (із застосуванням ст.75 КК України).

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, передбаченого санкцією ч.4 ст.185 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі з випробуванням за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік із покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_4 обрати у вигляді особистого зобов`язання.

Речові докази: відеозаписи з камер відеоспостереження - залишити при матеріалах кримінального провадження; рюкзак із планшетом та документами - вважати повернутими за належністю ОСОБА_6 ; шорти, кросівки - вважати повернутими за належністю ОСОБА_4 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Суддя ОСОБА_1