Справа № 202/2904/25
Провадження № 1-кс/202/3949/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
У Х В А Л А

28 травня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділу РОТЗ СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджено з прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна, яке подане у кримінальному провадженні № 0000010 від 12.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий відділу РОТЗ СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернувся з погодженим із прокурором клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування свого клопотання слідчий посилається на те, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000010 від 12.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме в одержанні неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення службовими особами 20 Регіональної військово-лікарської комісії щодо визнання особи непридатною до проходження військової служби.

В цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Санкцією частини 3 статті 369-2 КК України передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Встановлено, що ОСОБА_5 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

Отже, з метою забезпечення можливої конфіскації майна слідчий просить накласти арешт на належне підозрюваній нерухоме майно шляхом заборони відчуження та розпорядження ним.

Відповідно до частини 2 статті 172 КПК України з метою забезпечення конфіскації просить розглянути клопотання без повідомлення підозрюваної та її захисника.

В судове засідання слідчий не з`явився, в матеріалах клопотання наявна заява про розгляд клопотання без його участі.

Відповідно до частини 2 статті 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна клопотання розглядається без повідомлення власника майна.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000025 від 05.01.2024 року, в якому 28 березня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується протоколами допиту свідка ОСОБА_6 , протоколом затримання ОСОБА_5 , в якої були вилучені грошові кошти, які є предметом неправомірної вигоди.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_5 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

При розгляді клопотання про арешт цього майна слідчий суддя виходить з того, що за змістом частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з частиною другою статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини 5 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Згідно статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких у тому числі належить арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна (частина четверта статті 170 КПК України).

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрівається у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, санкцією якої передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Отже, є достатні підстави стверджувати, що підозрювана, будучи обізнаною про здійснення відносно неї кримінального провадження та повідомлення їй про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, за яке може бути призначено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, може вчиняти дії з метою запобігти цьому.

Слідчий суддя вважає доведеним, що в разі не накладення арешту на вищевказане нерухоме майно існує ризик його відчуження чи передачі іншим особам, так як власник майна є особою, заінтересованою у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає можливим клопотання слідчого задовольнити та з метою забезпечення можливої конфіскації майна накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном.

На переконання слідчого судді, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна та накладення арешту не матиме негативних наслідків для підозрюваної та інших осіб, оскільки кримінальне провадження здійснюється за фактом тяжкого злочину, санкцією якого передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна, арешт носить тимчасовий характер, накладення арешту не позбавляє права користування цим майном.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 .

Роз`яснити, що відповідно до частини 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала підлягає негайному виконанню, але може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_7