УХВАЛА

Іменем України

09.05.2025 Справа №607/9526/25 Провадження №1-кс/607/2705/2025

м. Тернопіль

Слідча суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000096 від 31.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України,

УСТАНОВИЛА:

09.05.2025 на розгляд слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло клопотання прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000096 від 31.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що слідчими четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000096 від 31.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України.

Під час здійснення досудового розслідування встановлено, що службові особи 3 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Тернопільській області за попередньою змовою групою осіб, зловживаючи службовим становищем, систематично здійснюють розтрату та привласнення бюджетних коштів і матеріальних цінностей, в умовах воєнного стану.

Також під час здійснення досудового розслідування встановлено, що до вказаних кримінальних правопорушень причетний начальник 3 Державної пожежно-рятувальної частини 3 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області ОСОБА_3 .

Так, 07.05.2025 у вказаному кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.05.2025 проведений обшук у квартирі за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час даного обшуку виявлений та вилучений мобільний телефон марки «IPhone 12 Pro Max» (IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ), який поміщений в спецпакет № S1000879.

Постановою слідчого від 08.05.2025 указаний вище мобільний телефон визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

За таких підстав, вважаючи вказане майно таким, що відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, з метою збереження речових доказів та забезпечення спеціальної конфіскації прокурор просить накласти арешт на вказане майно.

У судове засідання прокурор ОСОБА_5 не з`явився. Попередньо подав заяву про здійснення судового розгляду у його відсутність, клопотання підтримав та просив клопотання задовольнити.

У судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання. Адвокат вказав, що зазначений у клопотанні мобільний телефон був добровільно виданий ОСОБА_3 під час обшуку та останній надав код доступу до указаного мобільного пристрою. Відтак в органу досудового розслідування було достатньо часу для проведення усіх необхідних слідчих та процесуальних дій із указаним майном, а тому відсутні підстави для його арешту. Також прокурором не конкретизовані підстави накладення арешту на зазначене майно та не вказано, які саме експертизи слід провести із даним мобільним телефоном. Крім цього, адвокат вказав, що ОСОБА_3 не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, а тому доводи прокурора про накладення арешту на майно з метою забезпечення спеціальної конфіскації є безпідставними та передчасними.

Заслухавши адвоката, дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, слідча суддя дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу (ч. 1 ст. 100 КПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000096 від 31.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України.

Слідча суддя встановила, що під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні 07.05.2025 на підставі ухвали слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.05.2025 проведений обшук у квартирі за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час даного обшуку виявлений та вилучений мобільний телефон марки «IPhone 12 Pro Max» (IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ), який поміщений у спецпакет № S1000879.

Відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_6 від 08.05.2025 зазначений телефон визнанийречовим доказом у кримінальному провадженні № 0000096 від 31.07.2024. Після проведення відповідних експертиз указаний речовий доказ вирішено зберігати у камері речових доказів Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові.

Доданими до клопотання документами прокурор довів, що вказане майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та може бути використане як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, та у випадку ненакладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого його приховування, знищення, відчуження або до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

При цьому слідча суддя відхиляє доводи сторони захисту щодо можливості огляду вилученого у ОСОБА_3 телефону та достатності часу для здійснення з таким майном необхідних слідчих дій. Слідча суддя зауважує, що черговість та строки вчинення слідчих і процесуальних дій належать виключно до компетенції слідчого. При цьому обшук є невідкладною слідчою дією, за наслідками якої у подальшому орган досудового розслідування визначає порядок вчинення інших слідчих дій відносно майна, яке було вилучене під час такого обшуку.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. 170-173 КПК України, слідча суддя доходить висновку, що з метою збереження речових доказів, для забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, зокрема для проведення необхідних експертиз, клопотання прокурора про арешт майна підлягає задоволенню, так як незастосування арешту може призвести до відчуження такого майна або знищення слідів кримінального правопорушення.

Поряд з цим в обґрунтування указаного клопотання прокурор також вказав про необхідність накладення арешту на зазначене майно з метою забезпечення у подальшому його спеціальної конфіскації.

Так, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України (ч. 4 ст. 170 КПК України).

Ураховуючи, що прокурор не зазначив та не надав докази на підтвердження процесуального статусу ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні, слідча суддя виходить з того, що арешт накладається на майно третьої особи. Разом з тим про наявність обставин, визначених в абз. 2 ч. 4 ст. 170 КПК України, прокурор не вказав та докази на підтвердження цих обставин до клопотання не долучив.

За таких підстав слідча суддя доходить висновку, що клопотання в частині необхідності накладення арешту на майно з метою його спеціальної конфіскації є необґрунтованим.

Також згідно з п. 5 ч. 2, ч. 4 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Ураховуючи, що для встановлення обставин, що мають значення у даному кримінальному провадження, необхідним є проведення в подальшому ряду слідчих (розшукових) дій, кількість та види яких на даній стадії досудового розслідування визначити неможливо та предметом яких може бути вилучене майно, слідча суддя доходить висновку про необхідність накладення арешту з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування даним майном.

Доходячи такого висновку, слідча суддя враховує й те, що у даному випадку обмеження права власності та законного володіння є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, а обставини кримінального провадження станом на час прийняття процесуального рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому докази негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчою суддею не встановлені та такі докази учасниками кримінального провадження не надавались.

Також слідча суддя роз`яснює, що у разі, якщо в подальшому у застосуванні арешту відпаде потреба, власник чи законний володілець майна, на яке було накладене арешт, має право звернутись із клопотанням про скасування такого арешту.

Керуючись ст. 98, 170-173, 309, 369-372, 532 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000096 від 31.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України, задовольнити повністю.

Накласти арешт на мобільний телефон марки «Iphone 12Pro Max», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування цим майном.

Копію ухвали негайно вручити адвокату ОСОБА_4 та не пізніше наступного робочого дня після її постановлення направити прокурору.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідча суддя ОСОБА_1