постанова

ІМЕНЕМ УКРАЇНи

03 червня 2025 року

м. Київ

справа № 161/19851/23

провадження № 51-3235км24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000472 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька та мешканця АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами обставини

За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2023 року, залишеним без зміни ухвалою Волинського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року, ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

- за ч. 4 ст. 185 КК - на строк 5 років;

- за ч. 1 ст. 263 КК - на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків, до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного ОСОБА_5 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2022 року та остаточно визначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Згідно зі статтями 96-1, 96-2 КК застосовано спеціальну конфіскацію та конфісковано у власність держави 14 предметів зовні схожих на патрони.

Стягнуто процесуальні витрати та вирішено долю речових доказів.

Місцевий суд установив, що ОСОБА_5 у період з 12 по 22 травня 2023 року у невстановлений час шляхом вільного доступу повторно вчинив кілька епізодів таємного викрадення чужого майна зі складського приміщенні на АДРЕСА_2 , чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди, а саме:

12 травня викрав 4 пледи «RUSTA HOME» загальною вартістю 860 грн;

13 травня викрав 3 пледи «RUSTA HOME» загальною вартістю 645 грн;

18 травня викрав 3 пледи «RUSTA HOME» загальною вартістю 645 грн;

20 травня викрав 3 пледи «RUSTA HOME» загальною вартістю 645 грн;

22 травня викрав 4 пледи «RUSTA HOME» загальною вартістю 860 грн.

Він же, у невстановлений день і час у серпні 2020 року поблизу ставка в с. Боголюби Луцького району Волинської області знайшов та привласнив, тобто незаконно придбав 14 мисливських патронів кільцевого запалення призначених для стрільби з нарізної вогнепальної зброї калібру 5,6 мм, які переніс у будинок за місцем свого проживання в с. Тарасове де незаконно зберігав до їх виявлення та вилучення працівниками поліції під час проведення обшуку 12 вересня 2023 року.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У поданій касаційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять жодного підтвердження про те, що ОСОБА_5 був належно повідомлений про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, який розглянув провадження без його участі.

Таким чином, на думку захисника, апеляційним судом було порушено вимоги кримінального процесуального закону, а саме: засади змагальності сторін кримінального провадження, що передбачено ст. 22 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК); засади доступу особи до правосуддя (ст. 21 КПК); засади забезпечення права на захист (ст. 20 КПК). Допущені порушення позбавили засудженого можливості надати свої пояснення в судому засіданні та реалізувати інші процесуальні права при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вважає, що такі грубі порушення засад верховенства права та законності з боку апеляційного суду призвели до ухвалення ним незаконного рішення.

Також вказує, що при перегляді вироку апеляційний суд належно не перевірив доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про застосування до нього положень ст. 69 КК при призначенні покарання, залишивши поза увагою зокрема те, що він має на утриманні малолітню дитину, посередньо характеризується за місцем проживання, а потерпілий не наполягав на призначенні йому суворого покарання.

З урахуванням цих обставин захисник вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК.

Позиція учасників у суді касаційної інстанції

Засуджений підтримав касаційну скаргу захисника.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги.

Мотиви Суду

Колегія суддів (далі - Суд), заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, дійшла висновку про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції може вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Правильність кваліфікації дій засудженого захисником у касаційній скарзі не оскаржуються та під сумнів не ставляться, а тому судом касаційної інстанції в цій частині судові рішення не перевіряються.

Розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції здійснено відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, в частині призначеного покарання, засуджений подав на нього апеляційну скаргу доводи якої є аналогічними тим, що наведені захисником у касаційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), що покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів у справі, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушенням.

Цих вимог закону суд апеляційної інстанції дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні 26.03.2024 суд апеляційної інстанції задовольнив клопотання ОСОБА_5 про відкладення судового засідання в зв`язку з його бажанням залучити захисника та відклав апеляційний розгляд справи на 13:00 30.04.2024 (т. 1, а. к. п. 106-108).

При цьому апеляційний суд роз`яснив ОСОБА_5 , що відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства він вважається таким, що належно повідомлений про апеляційний розгляд справи, а тому у випадку його неявки в судове засідання без поважних причин справу буде розглянуто без його участі.

У судове засідання 30.04.2024 засуджений ОСОБА_5 не з`явився, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав, а тому апеляційний суд зважаючи на вимоги апеляційної скарги засудженого та положення статей 404-405 КПК, заслухавши думки прокурора та потерпілого ОСОБА_8 дійшов правильного висновку про можливість розгляду провадження без його участі (т. 1, а. к. п. 111).

При перегляді вироку апеляційний суд уважно перевірив доводи апеляційної скарги засудженого та обґрунтовано відмовив у її задоволенні вказавши у своєму рішенні про неможливість застосувати до нього положення ст. 69 КК, оскільки обставини на які він посилався в скарзі були враховані судом першої інстанції і стали підставами для призначення йому мінімального покарання, передбаченого кримінальним законом за вчинені ним злочини.

Призначене йому місцевим судом покарання відповідає загальним засадам, визначеним статтями 50, 65 КК, та є співмірним і необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Тому рішення апеляційного суду в цій частині є законним та обґрунтованим.

Разом із тим Суд вбачає підстави для зміни судових рішень у кримінальному провадженні з урахуванням положень ст. 433 КПК.

Так, 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП.

У новій редакції зі змінами, положення ст. 51 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення адміністративного правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, після внесення цих змін особа несе кримінальну відповідальність за ст. 185 КК лише у випадку, якщо вартість викраденого майна перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з положеннями частини 5 підрозділу 1 розділу XXПодаткового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом станом на 1 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_5 вчинив 5 епізодів таємного викрадення чужого майна, а саме: 12, 13, 18, 20 та 22 червня 2023 року на суму відповідно 2 епізоди по 860 грн та 3 епізоди по 645 грн.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн.

Тобто, вартість викраденого ОСОБА_5 чужого майна у кожному випадку є меншою ніж встановлений законом розмір прожиткового мінімуму станом на 01.01.2023.

Тому, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України та ст. 5 КК принцип зворотної дії закону в часі ці дії ОСОБА_5 не є кримінально караним діянням, передбаченим ч. 4 ст. 185 КК.

З урахуванням цих змін та положень статей 433, 440 КПК кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК підлягає закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК.

З огляду на викладене вище касаційну скаргу захисника треба задовольнити частково.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Задовольнити частково касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 .

В порядку ч. 2 ст. 433 КПК вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2023 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_5 змінити.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Виключити з вироку посилання на ч. 1 ст. 70 КК.

Відповідно до частин 1 та 4 ст. 71 КК за сукупністю вироків, до вказаного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання призначеного ОСОБА_5 за попереднім вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.06.2022 та остаточно визначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3