Дата документу 12.05.2025 Справа № 335/5104/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/5104/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/346/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України, Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0000137 від 4 грудня 2023 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий слідчого управління ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором першого відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на квартиру, реєстраційний номер майна: 101, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання вказав, що під час досудового розслідування встановлено, що 21 серпня 2017 року між продавцем ОСОБА_9 (громадянин Російської Федерації) та покупцем ОСОБА_10 укладено договір купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим № 519.

Відповідно до умови договору продаж квартири, за домовленістю сторін, вчинено за 195435, 00 грн., з яких 97717, 00 грн. покупець ( ОСОБА_10 ) сплачує продавцю ( ОСОБА_9 ) в момент укладання договору, а решту цієї суми, а саме 97718, 00 грн. покупець ( ОСОБА_10 ) зобов`язується виплатити продавцю ( ОСОБА_9 ) в строк до 5 березня 2018 року.

20 травня 2021 року від імені ОСОБА_9 складено заяву про те, що ОСОБА_10 повністю виконала свої зобов`язання за договором купівлі-продажу від 1 грудня 2020 року квартири АДРЕСА_2 та сума в розмірі 195435, 00 грн. ним одержана.

Вказана заява нібито посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_12 , скріплена печаткою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_13 та внесена до журналу нотаріальних дій за №3520.

Встановлено, що ОСОБА_9 протягом 2021 року в`їхав на територію України 9 вересня 2021 року, а 23 вересня 2021 року виїхав за її межі та після цього не повертався, у зв`язку з чим не міг скласти вище вказану заяву та звернутись до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_13 .

Також встановлено, що у реєстрі нотаріальних дій за реєстровим №3520 від 20 травня 2021 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_13 засвідчено справжність підпису ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на заяві до нотаріальної контори про надання згоди на продаж його дружиною ОСОБА_15 будь-якого набутого у шлюбі нерухомого майна, про що ОСОБА_14 в графі 7 реєстру проставлений підпис із зазначенням прізвища.

Будь-які відомості про заяву складену ОСОБА_9 20 травня 2021 за реєстровим №3520 та посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_13 у реєстрі нотаріальних дій відсутні.

5 червня 2023 року до Центру надання адміністративних послуг Запорізької міської ради надійшла заява №55624512 від ОСОБА_10 про державну реєстрацію прав, договір купівлі-продажу квартири від 21.08.2017 за реєстровим № 519, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_11 , заява ОСОБА_9 від 20 травня 2021 року, посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстровим №3520, яка не є документом, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов договору купівлі-продажу від 21 серпня 2017 року.

Вказану заяву за №55624512 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 5 червня 2023 року о 15 годині 16 хвилин та державним реєстратором виконавчого комітету Преображенської сільської ради Пологівського району Запорізької області ОСОБА_16 сформовано друковану форму заяви та розпочато її розгляд.

У подальшому, 8 червня 2023 року державний реєстратор виконавчого комітету Преображенської сільської ради Пологівського району Запорізької області ОСОБА_16 , маючи доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, всупереч вимогам статей 3, 10, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 та пунктів 40, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 здійснив державну реєстрацію прав на підставі документів, які не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження та прийняв рішення № 67932685 щодо заяви №55624512 від 5 червня 2023 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та не санкціоновано змінив інформацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - вніс відомості про речові права на нерухоме майно у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, а саме про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_10 , з присвоєнням реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна №101.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що об`єкт нерухомості є майном, що є доказом вчиненого злочину.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив про недоведеність наявності підстав вважати, що спірна квартира є речовим доказом у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_16 за ч. 1 ст. 362 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про арешт майна, а саме на квартиру, реєстраційний номер майна: 101, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своєї скарги вказує, що матеріали кримінального провадження, додані до клопотання, містять достатні дані для висновку, що зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема, може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому є необхідність у накладенні арешту, з метою збереження речових доказів.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор вказує, що клопотання про арешт майна розглянуто упередженим складом суду, оскільки ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2025 року було відведено суддю ОСОБА_1 від розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_16 , проте 11 квітня 2025 року зазначеним складом суду розглянуто клопотання про арешт майна у вказаному кримінальному провадженні.

12 травня 2025 року від представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити оскаржувану ухвалу без змін. В обґрунтування вказує, що доводи апеляційної скарги щодо упередженості слідчого судді ґрунтуються виключно на припущеннях прокурора, оскільки під час розгляду клопотання про арешт майна, слідчим не було заявлено відводів складу суду.

Крім того, зазначає, що апеляційна скарга прокурора не містить жодних конкретних даних, які б вказували про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує про відсутність в матеріалах клопотання доказів того, що спірна квартира була знаряддям вчинення кримінального правопорушення або зберегла на собі його сліди, а тому не є речовим доказом у кримінальному провадженні за ст. 362 КК України.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав апеляційну скаргу без надання доповнень та просив її задовольнити.

Представник - адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що сторона обвинувачення під час розгляду клопотання про арешт майна була обізнана про задоволення відводу слідчому судді у провадженні, де розглядалось клопотання щодо застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_16 , проте слідчим у даному провадженні відводу заявлено не було.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 , дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи із положень ст. 131 КПК України арешт майна є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Якщо ж арешт накладається у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК, тобто з метою конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного (обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження).

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів приходить до висновку, що в даному провадженні слідчий суддя вищезазначених вимог закону дотримався, прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на майно, яке зазначено в ньому.

Так, з матеріалів провадження убачається, що Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000137 від 4 грудня 2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 358 КК України.

Із фабули витягу з ЄРДР за №0000137 за правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 362 КК України слідує, що 8 червня 2023 року державний реєстратор виконавчого комітету Преображенської сільської ради Пологівського району Запорізької області ОСОБА_16 , який має доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не санкціоновано змінив інформацію, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах щодо права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, із фабули витягу з ЄРДР за правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 358 КК України убачається, що група осіб, за попередньою змовою між собою, вчинила підробку офіційних документів, в результаті чого вказані особи отримали у власність нерухоме майно.

Також із матеріалів кримінального провадження випливає, що 31 березня 2025 року ОСОБА_16 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України.

Мотивуючи клопотання, слідчий вказав, що квартира є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Так, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як слідує із матеріалів клопотання, наразі у даному кримінальному провадженні здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 358 КК України.

Диспозиція ч. 1 ст. 362 КК України встановлює кримінальну відповідальність за несанкціоновані зміна, знищення або блокування інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї.

Предметом злочину, передбаченого ст. 362 КК України є інформація, яка оброблюється за допомогою комп`ютерних мереж або зберігається на відповідних носіях, тобто комп`ютерна інформація.

Крім того, предметом злочину, передбаченого ст. 358 КК України є: 1) посвідчення або інший документ, який надає права або звільняє від обов`язків і який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином - підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи; 2) печатки, штампи чи бланки підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності; 3) інші офіційні печатки, штампи чи бланки.

Так, зі змісту клопотання випливає, що ОСОБА_16 здійснив державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, які, як встановлено органом досудового розслідування, не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження та прийняв відповідне рішення про державну реєстрацію нерухомого майна.

Отже, із наведеного слідує, що предметом даного кримінального провадження є документи, на підставі яких було проведено державну реєстрацію, а також відповідні відомості, внесені державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відтак, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, а саме на квартиру, не є ані предметом злочинів, передбачених ст.ст. 358, 362 КК України, ані знаряддям їх вчинення.

Таким чином, із вищевказаного убачається, що у даному кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ст.ст. 358, 362 КК України, де предметом такого злочину є документи та відомості, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, і інших доказів, які б свідчили про внесення відомостей до ЄРДР за ознаками злочину, де б вказане в клопотанні майно могло б бути речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України, клопотання слідчого не містить.

Ураховуючи зміст клопотання про арешт майна і заявлену підставу та мету для його арешту, судова колегія приходить до висновку про недоведеність необхідності накладення арешту на вказане в ньому майно.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками слідчого судді, оскільки з матеріалів провадження не убачається наявність об`єктивних підстав вважати, що вказане майно є предметом вчинення злочинів, як зазначає слідчий в своєму клопотанні і відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування в клопотанні не надано обґрунтованої оцінки щодо правової підстави для арешту вказаного в клопотанні майна, а слідчий суддя, врахувавши вимоги ст.ст. 170, 173 КПК України, обґрунтовано встановив відсутність правових підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на вказане майно.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 170, 173 КПК України, повинен у залежності від мети накладення арешту, врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, застосування щодо нього спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання, наявність чи відсутність цивільного позову про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Між тим, слідчим в клопотанні про накладення арешту на майно не зазначено правових підстав для прийняття рішення про відповідність такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про упередженість слідчого судді у даному кримінальному провадженні, то слід зазначити, що кримінальним процесуальним законодавством як прокурор, так і слідчий наділені дискреційними повноваження щодо можливості заявлення відводів, у тому числі складу суду.

Так, із апеляційної скарги слідує, що у зв`язку із тим, що слідчого суддю ОСОБА_1 було відведено від участі у даному кримінальному провадженні під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_16 , то його участь у розгляді клопотання про арешт майна має упереджений характер.

Разом з цим, як встановлено із матеріалів клопотання, зокрема, журналу та аудіо-запису судового засідання від 11 квітня 2025 року слідчий ОСОБА_8 , який приймав участь під час розгляду клопотання про арешт майна, не заявляв відводів слідчому судді, а навпаки, зазначив про їх відсутність, що свідчить про відсутність підстав вважати, що на час розгляду клопотання у слідчого не виникло сумнівів щодо упередженості слідчого судді.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу з доповненням прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України, Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0000137 від 4 грудня 2023 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 358 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4