Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/435/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 405/2632/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції у м.Кропивницькому апеляційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Подільського районного суду м. Кропивницького від 14 травня 2025 року про умовно дострокове звільнення від покарання засудженого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Подільського районного суду м. Кропивницького від 14 травня 2025 року задоволено подання начальника Державної установи «Кропивницька ВК (№6)» та звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання умовно достроково на 1 рік 11 місяців 15 днів.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання та сумлінною поведінкою він довів своє виправлення, а тому заслуговує на застосування до нього ст. 81 КК України, а саме умовно - дострокове звільнення з місць позбавлення волі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в апеляційній скарзі, заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_9 , просить ухвалу щодо засудженого ОСОБА_7 скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання ДУ «Кропивницька виправна колонія (№ 6)» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що п.п. 2 та 3 ч. 3 ст. 81 КК України визначено, що умовно - дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано після фактичного відбуття засудженим, у тому числі:

не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі;

не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Із зазначених вище положень слідує, що матеріальним правом передбачено, що однією з формальних умов прийняття судом рішення про умовно-дострокове звільнення особи є встановлення факту відбуття ним визначеної законом частини строку покарання.

Однією з цілей покарання є виправлення особи з метою запобігання вчиненню засудженим нових кримінальних правопорушень. У межах досягнення даної мети існує інститут умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, підставою для застосування якого є встановлення судом факту, що засуджений достроково довів своє виправлення. Однак таке звільнення від відбування покарання є умовним, оскільки встановлення судом факту дострокового виправлення засудженого є оціночним поняттям, а тому в деяких випадках може бути помилковим, зокрема, засуджений маючи намір достроково вийти на волю може виконати формальні умови, передбачені законом.

Однак в дійсності він ні з морально-вольової, ні з психологічної точки зору не виправився й вчинення нових злочинів для нього є прийнятним способом життя на волі. Тобто вчинення нових умисних злочинів в період умовно-дострокового звільнення свідчить про те, що засуджений в дійсності не виправився, а рішення суду про його умовно- дострокове звільнення від відбування покарання було помилковим з точки зору дійсного виправлення засудженого.

Відповідно, у подальшому при вирішенні аналогічного питання при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення такої особи необхідне більш ретельне ставлення до підтвердження факту виправлення засудженого. Одним з таких заходів для більш ретельної оцінки фактів, які б підтверджували чи спростовували виправлення такого засудженого, є більш тривалий строк реального відбування покарання для отримання можливості звернення до суду з питанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Таким чином застосування вище вказаних способів тлумачення норми права, передбаченої п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, вказують на необхідність її розуміння у спосіб, який визначає, що особа, яка раніше звільнялася умовно- достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання, може бути звільнена від відбування лише після відбуття не менше 3/4 строку покарання, не залежно від того, чи вона відбуває покарання до якого, на підставі ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України, частково або повністю приєднано невідбуту частину покарання чи іншого покарання за новий злочин, за умови,«що судимість за вироком, при відбутті покарання у якому особа вже звільнялась умовно-достроково і вчинила під час нього новий злочин, не погашена або не знята у встановленому законом порядку.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_7 неодноразово судимий, звільнявся умовно-дострокового від відбування покарання (за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2009, яким його засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та згідно ст. 71 КК України призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, від якого звільнений 03.11.2011 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 19 днів) й вчинив новий злочин під час умовно дострокового звільнення від відбування покарання (за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.04.2012 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, за який згідно ст. 71 призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, від якого звільнений 24.03.2015 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 11 місяців 07 днів).

Судимість за вище вказаним вироком не погашена та не знята у встановленому законом порядку.

Таким чином ОСОБА_7 раніше умовно-достроково звільнявся від відбування покарання та вчинив упродовж невідбутого строку покарання нове умисне кримінальне правопорушення, у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України міг бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання лише після відбуття 3/4 строку покарання у вигляді 6 років позбавлення волі за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2021, що становить не менше 4 років 6 місяців.

Натомість, на дату постановлення оскарженої ухвали суду першої інстанції ОСОБА_7 відбув лише 4 роки 14 днів, тобто лише 2/3 строку покарання.

Вказані фактичні обставини залишились поза увагою суду першої інстанції. Судом першої інстанції не взято до уваги фактичні обставини щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання раніше та вчинення ним нового умисного кримінального правопорушення у період умовно-дострокового звільнення, а також застосування положення п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, які не підлягали застосуванню, а натомість відсутність використання норми п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, яка підлягала реалізації.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_7 , який не заперечував щодо задоволення апеляційних вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зіст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону місцевим судом не дотримано.

Так, суд першої інстанції приймаючи рішення про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання умовно достроково на 1 рік 11 місяців 15 днів, врахував відбуття засудженим більше 2/3 строку покарання та те, що сумлінною поведінкою він довів своє виправлення.

Проте, такі висновки не ґрунтуються на вимогах закону та є помилковими виходячи з наступного.

Відповідно до правил ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Згідно з положеннями ч.2 вказаної статті умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Водночас, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як убачається з матеріалів подання ОСОБА_7 , раніше неодноразово судимий, а саме:

вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2008 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2009 за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71 КК України, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Звільнений 03.11.2011 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 19 днів;

вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.04.2012 за ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі ст. 71 КК України, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. Звільнений 24.03.2015 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 11 місяців 07 днів;

вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2021 за ч. 2 ст. 263 КК України призначено покарання у виді обмеження волі на 2 роки, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2021 за ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ст. 71 КК України, остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 1 місяць;

вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2021 за ч. 2 ст. 307 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Таким чином, у відповідності до матеріалів провадження ОСОБА_7 був раніше звільнений умовно-дострокового від відбування покарання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2009, за ч. 2 ст. 185 КК України, та на підставі ст. 71 КК України, остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, від якого звільнений 03.11.2011 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 19 днів, а також за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.04.2012 за ч. 2 ст. 186 КК України, за який на підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, від відбування покарання за даним вироком звільнений 24.03.2015 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 11 місяців 07 днів).

Отже ОСОБА_7 раніше умовно-достроково звільнявся від відбування покарання та вчинив упродовж невідбутого строку покарання нове умисне кримінальне правопорушення, тобто у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України може бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання лише після відбуття 3/4 строку покарання, а не після відбуття 2/3 строку призначеного покарання, як про те зазначив суд першої інстанції.

Наведене вище залишилось поза увагою місцевого суду, який дійшов помилкового та передчасного висновку про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, а тому оскаржувану ухвалу належить скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання виправної колонії, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Керуючись статями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Кропивницького від 14 травня 2025 року стосовно засудженого ОСОБА_7 скасувати.

Відмовити у задоволенні подання начальника Державної установи «Кропивницька ВК (№6)» про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4