Справа № 464/2422/24
пр.№ 1-кп/464/195/25
УХВАЛА

26 серпня 2025 року м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 від 24.03.2024, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

встановив:

в провадженні суду перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Захисник ОСОБА_4 подала до суду клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 підтримала клопотання, вважає, що оскільки обвинувачений вперше вчинив кримінальне провадження, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, повністю відшкодував завдані збитки, існують достатні правові підстави для закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав подане клопотання та просив таке задовольнити. Додатково пояснив, що вину у вчиненому визнає в повному обсязі, підтвердив, що вчинив кримінальне правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті, відшкодував завдану шкоду, шкодує про вчинене.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечила щодо задоволення клопотання сторони захисту, вважає таке підставним, так як обвинувачений є таким, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив проступок, щиро покаявся у вчиненому, активно сприяв органу досудового розслідування у встановленні фактичних обставин кримінального правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_6 , його законний представник ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явились, звернулись до суду з заявами про розгляд кримінального провадження за їх відсутності, щодо міри покарання покладаються на розсуд суду.

Заслухавши пояснення обвинуваченого та захисника, думку прокурора, оглянувши матеріали кримінального провадження та дослідивши докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Положеннями п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» визначено, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому КПК України. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав.

Одночасно, п. 3 вищевказаної постанови передбачено, що звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям ст. 45 КК України можливе в разі вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості. Такою, яка вчинила злочин уперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення. Вчинення триваючого або продовжуваного злочину, двох або більше злочинів невеликої тяжкості, які утворюють сукупність (за винятком реальної), не може бути перепоною для застосування ст. 45 КК України. При цьому, дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК України. Виняток можуть становити лише випадки вчинення злочину чи замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитки. Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Як вбачається із вимоги про притягнення до кримінальної відповідальності №3127/39101/13/24 від 26.03.2024 встановлено, що 27.09.2022 ОСОБА_5 було висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.

Згідно Ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 02.04.2024 встановлено, що ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, що мало місце 27.09.2022 на підставі ст. 45 КК України.

Одночасно, як випливає із наявного на розгляді суду обвинувального акту, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 296 КК України 21.03.2024 року.

Крім того, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 підтвердив, що йому шкода обвинуваченим відшкодована, претензій матеріального чи морального характеру до останнього не має.

Із заяви від 25.08.2025 поданої на електронну адресу суду потерпілим ОСОБА_6 вбачається, що між ним та обвинуваченим досягнуто примирення, так як завдані збитки йому відшкодовані, ОСОБА_5 його перепросив, він жодних претензій матеріального чи морального характеру не має.

Таким чином вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності суд зважає на правову позицію Верховний Суд викладену у справі № 199/6365/19, зокрема, що розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Зокрема, щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Не заперечуючи наявності в даному випадку обставин дійового каяття, так, як обвинувачений послідовно визнав фактичні обставини справи, був переконливим в осудженні своєї поведінки, активно вчиняв дії щодо усунення наслідків своєї протиправної діяльності, примирився із потерпілими, повністю відшкодував останнім спричинену шкоду, активно сприяв на розкриття злочину, суд вважає за необхідне звернути увагу на необхідну для застосування ст. 45 КК України умову - вчинення кримінального правопорушення вперше.

Як випливає із постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 12 такою, яка вчинила злочин уперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення.

Такі висновки ВСУ підтверджені також правовими висновками викладеними ВС у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року (справа № 455/1490/17), 20 травня 2021 року (справа № 761/12266/19), згідно з якими під вчиненням злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості вперше розуміється те, що особа раніше не вчиняла будь-якого діяння, передбаченого Особливою частиною КК, а також і у випадку, якщо злочин фактично був вчинений нею хоча і не вперше, але на день його вчинення: 1) особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими КК; 2) особа хоча і була засуджена за попередньо вчинений злочин, однак судимість була погашена або знята; 3) особа не підлягає кримінальній відповідальності, оскільки злочинність раніше вчиненого діяння скасовано новим кримінальним законом.

Крім того ВС у справі № 672/1317/20 ухвалив рішення від 22.11.2022, згідно котрого погодився із висновками суду апеляційної інстанції, що особа, судимість якої погашено або знято, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості в ході вирішення будь-яких питань, у т. ч. і під час надання характеристики особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим.

Разом з тим ВС у справі справа № 127/31068/19 від 12.08.2020 прийшов до переконання, що вчинення обвинуваченим триваючого або продовжуваного злочину, двох або більше злочинів, які утворюють сукупність, не перешкоджає застосуванню норм про звільнення від кримінальної відповідальності лише за умови, що вони не становлять реальної сукупності. При цьому розяснив, що Сукупність злочинів може бути ідеальною та реальною. Ідеальна сукупність виникає, коли особа однією дією вчиняє одночасно два або більше злочинів, відповідальність за які передбачено різними статтями КК України. Ознаками ідеальної сукупності є вчинення злочину: а) одним діянням; б) в одному місці; в) одночасно; г) наявність усіх необхідних ознак, передбачених двома чи більше різними статтями КК України. Реальна сукупність має місце, коли особа в різний час кількома різними та відокремленими одне від одного діяннями вчинила два або більше злочинів. Кожен зі злочинів, які становлять сукупність, кваліфікується окремо за відповідною статтею (частиною статті) КК України.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 інкриміноване кримінальне правопорушення вчинив 21.03.2024, під час притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 309 КК України, що мало місце 27.09.2022.

Тобто на момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, раніше вчинений кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 309 КК України, не втратив правове значення.

З цього слідує, що на момент прийняття рішення судом про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 309 КК України, в його діях була наявна реальна сукупність кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 4 ст. 288 КПК України у разі встановлення судом необґрунтованості клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд своєю ухвалою відмовляє у його задоволенні та повертає клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку або продовжує судове провадження в загальному порядку, якщо таке клопотання надійшло після направлення обвинувального акта до суду.

З огляду на викладене, суд не може погодитися із твердженнями сторони захисту, що ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України, вчинено вперше, судом прийнято рішення про звільнення останнього від звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК України за злочин, що був вчиненим раніше інкримінованого, а відтак клопотання є не обґрунтованим, у зв`язку із чим до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 44, 45 КК України, ст. ст. 3, 284, 285, 286, 288 КПК України, суд,

постановив:

клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України у зв`язку із дійовим каяттям та закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 від 24.03.2024, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1