Номер провадження 1-кп/201/571/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 ,

батька померлого обвинуваченого ОСОБА_12 ОСОБА_12 ,

розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу та покладення передбачених ст. 194 КПК України обов`язків, подані під час підготовчого провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 12 березня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_7 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Воскресенівка, Новомосковського району, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_8 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_9 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_10 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_11 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 12 березня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України.

Під час підготовчого провадження прокурором ОСОБА_3 подані клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, із визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 908 400, 00 гривень, обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту строком на 60 діб, а також клопотання про покладення передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків на обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строком на 60 діб.

В обґрунтування доводів клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор ОСОБА_3 посилався на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_13 , вчиненої в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_13 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , що супроводжувалося заподіюванням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у закінченому замаху на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло потерпілого ОСОБА_13 , з використанням іншого предмета, без добровільної згоди останнього (згвалтування), вчиненому групою осіб з ОСОБА_12 та ОСОБА_10 та в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, вчиненому з метою залякування та примусу потерпілого ОСОБА_13 до певних дій, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин, які підтверджуються наведеними у клопотанні доказами.

Так, за наявності обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_3 , продовжують існувати враховані при застосуванні та подальшому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ОСОБА_8 може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, та вагомість наявних доказів про вчинення цих злочинів

На підтвердження продовження ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_8 незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, в тому числі, шляхом залякування та здійснення насильницьких дій, свідчать такі обставини, як встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками, які мають бути допитані судом безпосередньо відповідно до ст. 23 КПК України. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду і не вправі посилатися на покази, надані слідчому або прокурору під час досудового розслідування.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження.

Зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , які пов`язані із застосуванням фізичного насильства та заподіянням тілесних ушкоджень, дані про його особу, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, прокурор ОСОБА_3 клопочить про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, із визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування доводів клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту (нічного), прокурор ОСОБА_3 посилався на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_13 , вчиненої в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_13 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , що супроводжувалося заподіюванням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у закінченому замаху на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло потерпілого ОСОБА_13 , з використанням іншого предмета, без добровільної згоди останнього (згвалтування), вчиненому групою осіб з ОСОБА_12 та ОСОБА_8 та в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, вчиненому з метою залякування та примусу потерпілого ОСОБА_13 до певних дій, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин, які підтверджуються наведеними у клопотанні доказами.

Так, за наявності обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_3 , продовжують існувати враховані при застосуванні та подальшому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ОСОБА_10 може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, та вагомість наявних доказів про вчинення цих злочинів.

На підтвердження продовження ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_10 незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, в тому числі, шляхом залякування та здійснення насильницьких дій, свідчать такі обставини, як встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками, які мають бути допитані судом безпосередньо відповідно до ст. 23 КПК України. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду і не вправі посилатися на покази, надані слідчому або прокурору під час досудового розслідування.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження.

Зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_10 , які пов`язані із застосуванням фізичного насильства та заподіянням тілесних ушкоджень, дані про його особу, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, прокурор ОСОБА_3 клопочить про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на 60 днів за місцем проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_11 , заборонивши залишати житло з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин без дозволу суду, за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та необхідності

забезпечити свою безпеку в укритті під час оголошення повітряної тривоги, за умови негайного повернення до місця проживання після оголошення про відбій повітряної тривоги.

При цьому, покласти на ОСОБА_10 обов`язки прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В обґрунтування доводів про покладення на обвинуваченого ОСОБА_4 передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, прокурор ОСОБА_3 посилався на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого ОСОБА_13 , вчиненої в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_13 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , що супроводжувалося заподіюванням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у примушуванні до виконання цивільно-правових зобов`язань, за відсутності ознак вимагання, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , поєднаному з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_14 , тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин, які підтверджуються наведеними у клопотанні доказами.

Так, за наявності обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_3 , продовжують існувати враховані при застосуванні та подальшому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ОСОБА_4 може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, та вагомість наявних доказів про вчинення цих злочинів.

На підтвердження продовження ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_4 незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, в тому числі, шляхом залякування та здійснення насильницьких дій, свідчать такі обставини, як встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками, які мають бути допитані судом безпосередньо відповідно до ст. 23 КПК України. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду і не вправі посилатися на покази, надані слідчому або прокурору під час досудового розслідування.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження.

За наведених обставин, з огляду на застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді застави, прокурор ОСОБА_3 клопочить про покладення на обвинуваченого передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; утримуватися від спілкування з обвинуваченим, свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; прибувати за викликом до прокурора з метою отримання клопотань у кримінальному провадженні, строком на 2 місяці.

В обґрунтування доводів клопотання про покладення на обвинуваченого ОСОБА_5 передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, прокурор ОСОБА_3 посилався на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_13 , вчиненої в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_13 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , що супроводжувалося заподіюванням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у примушуванні до виконання цивільно-правових зобов?язань, за відсутності ознак вимагання, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , поєднаному з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_14 , тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин, які підтверджуються наведеними у клопотанні доказами.

Так, за наявності обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_3 , продовжують існувати враховані при застосуванні та подальшому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ОСОБА_5 може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, та вагомість наявних доказів про вчинення цих злочинів.

На підтвердження продовження ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_5 незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, в тому числі, шляхом залякування та здійснення насильницьких дій, свідчать такі обставини, як встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками, які мають бути допитані судом безпосередньо відповідно до ст. 23 КПК України. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду і не вправі посилатися на покази, надані слідчому або прокурору під час досудового розслідування.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження.

За наведених обставин, з огляду на застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави, прокурор ОСОБА_3 клопочить про покладення на обвинуваченого передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; утримуватися від спілкування з обвинуваченим, свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; прибувати за викликом до прокурора з метою отримання клопотань у кримінальному провадженні, строком на 2 місяці.

В обґрунтування доводів про покладення на обвинуваченого ОСОБА_6 передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, прокурор ОСОБА_3 посилався на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого ОСОБА_13 , вчиненої в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_13 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у примушуванні до виконання цивільно-правових зобов`язань, за відсутності ознак вимагання, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , поєднаному з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_14 , тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин, які підтверджуються наведеними у клопотанні доказами.

Так, за наявності обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_3 , продовжують існувати враховані при застосуванні та подальшому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ОСОБА_6 може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, та вагомість наявних доказів про вчинення цих злочинів.

На підтвердження продовження ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_6 незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, в тому числі, шляхом залякування та здійснення насильницьких дій, свідчать такі обставини, як встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками, які мають бути допитані судом безпосередньо відповідно до ст. 23 КПК України. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду і не вправі посилатися на покази, надані слідчому або прокурору під час досудового розслідування.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження.

За наведених обставин, з огляду на застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави, прокурор ОСОБА_3 клопочить про покладення на обвинуваченого передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; утримуватися від спілкування з обвинуваченим, свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; прибувати за викликом до прокурора з метою отримання клопотань у кримінальному провадженні, строком на 2 місяці.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подані ним клопотання у повному обсязі, просив їх задовольнити з викладених ним підстав та продовжити строк дії раніше застосованих до обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_10 запобіжних заходів строком на 60 днів, а також покласти на обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки строком на 2 місяці.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність заявлених стороною обвинувачення ризиків.

До того ж просив врахувати стан здоров`я його підзахисного ОСОБА_8 , який останнім часом погіршився, а в умовах слідчого ізолятора відсутня об`єктивна можливість провести необхідні обстеження з питань проктології та надати належне адекватне лікування, оскільки відповідного лікаря-проктолога в цій установі не має.

На підтвердження своїх доводів надав інформацію з ДУ «ДУПВ «№ 4» станом на вересень 2024 року.

Зауважив, що для його підзахисного ОСОБА_8 застава у розмірі 908 400 гривень, визначена апеляційною інстанцією, є непомірною, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати цілодобовий домашній арешт за місцем фактичного мешкання його підзахисного із електронним засобом контролю. Додав, що останній вже тривалий час перебуває під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позицію свого захисника, посилався на погіршення стану свого здоров`я та загострення проктологічних проблем, оскільки перед затриманням йому було проведено відповідну операцію і він не встиг пройти реабілітацію після оперативного втручання. Зауважив на тому, що лікаря-проктолога у слідчому ізоляторі не має, а тому він не може отримати належну медичну допомогу в умовах цієї установи.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 заперечував проти клопотання прокурора, посилаючись на те, що його підзахисний виконує покладені на нього обов`язки та дотримується умов застосованого запобіжного заходу, а тому, з огляду на відсутність ризиків, просив застосувати до ОСОБА_10 особисте зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав позицію свого захисника.

Захисник обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та покладення на її підзахисних передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, окрім обов`язку з`являтися до прокурора для отримання клопотань, оскільки цей обов`язок не був покладений на її підзахисних апеляційною інстанцією. До того ж обвинувачені завжди з`являлися до прокурора та отримували клопотання у цьому провадженні, і жодного разу не саботували отримання тих чи інших документів від прокурора. Зауважила на тому, що її підзахисні у повному обсязі виконують ті обов`язки, які були покладені апеляційним судом в ухвалі при визначенні розміру застави.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали позицію свого захисника.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу, з`ясувавши позицію представника потерпілого та сторони захисту, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У підготовчому судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 подані клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, із визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 908 400, 00 гривень, обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту строком на 60 діб, а також клопотання про покладення передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків на обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строком на 60 діб.

Так, надаючи оцінку доводам сторони обвинувачення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали здійснюється за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частиною 2 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати здійсненню судового провадження розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Окрім того, статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зав`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до вимог ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на вимоги до ч. 4 ст. 199, ч. 2 ст. 177 КПК України, суд виходить з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також продовження існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого ОСОБА_13 , вчиненій в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_13 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіюванням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у закінченому замаху на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло потерпілого ОСОБА_13 з використанням скляної пляшки, без добровільної згоди останнього (зґвалтування) групою осіб з ОСОБА_10 та спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_13 з метою залякування останнього та примусу до вчинення їх вимог, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України за обставин, детально викладених в обвинувальному акті, що надійшов до суду.

Розглядаючи доводи прокурора про доцільність продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, вважає, що, в даному випадку, є обов`язкова умова conditionsinequanon правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочини, що, на думку суду, підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту.

Отже, у даному випадку, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується під час підготовчого провадження, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання про необхідність застосування запобіжного заходу на стадії судового провадження вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи продовження існування наведених прокурором ризиків, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів тощо, виходячи з наступного.

Так, серед іншого, ОСОБА_8 висунуто обвинувачення, в тому числі, у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189 та ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватися від суду.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Тож, суд приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При цьому, суд безумовно зважає на фактичні обставини, зухвалість та характер інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, зокрема, останні згідно висунутого обвинувачення у період воєнного стану за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 незаконно позбавили волі потерпілого ОСОБА_13 з корисливих мотивів, що супроводжувалося заподіюванням йому фізичних страждань та вимагали передачі грошових коштів у розмірі 14 000 доларів США та права власності на автомобіль, застосовуючи до потерпілого насильство небезпечне для його життя та здоров`я, зокрема, численні удари, в тому числі, кастетом по тулубу і голові, а також діючи групою осіб з ОСОБА_10 , який наказав потерпілому ОСОБА_13 роздягнутися до білизни, розірвали білизну та силою утримували потерпілого на дивані за ноги та плечі, а ОСОБА_10 наніс 5-7 ударів скляною пляшкою в область анального отвору потерпілого, спричинивши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження (закриту хребтово-спиномозкову травму з переломами поперечних відростків 2-го, 3-го та 4-го поперекових хребців), намагаючись здійснити дії сексуального характеру, пов`язані із анальним проникненням в тіло потерпілого ОСОБА_13 з використанням скляної пляшки, без добровільної згоди останнього (зґвалтування), при цьому, здійснюючи відеозйомку побиття потерпілого на мобільні телефони, змушуючи його висловлювати на свою адресу образливі слова, які принижують честь та гідність людини, погрожуючи розповсюдженням знятого відеозапису близьким родичам та у соціальні мережі. В подальшому, після невдалих спроб оформити у нотаріусів довіреність на право керування та розпорядження належним потерпілому ОСОБА_13 автомобілем, залишили на парковці під своїм контролем транспортний засіб і документи потерпілого.

До того ж, оцінюючи вищевказані обставини, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

При цьому, судом враховуються дані про особи обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема, який офіційно не працевлаштований і не має законного джерела доходу, неповнолітні діти або ж батьки похилого віку на утриманні відсутні, за місцем реєстрації не проживає, не одружений, до арешту проживав у гуртожитку без відповідної реєстрації зі слів з цивільною дружиною, що є тими обставинами, які свідчать не на користь доводів сторони захисту щодо наявності сталих соціальних зв`язків та зв`язків із державою.

Тим більше, розуміючи складність проведення судового провадження у цій справі в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів по всій території України через збройну агресію Російської Федерації проти України, обвинувачені можуть здійснити спроби переховуватися від суду.

Тож, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання винуватим, суд виходить з сукупності встановлених обставин, наведених у цьому рішенні, які дають суду достатні підстави дійти висновку про наявність реального ризику можливих спроб ОСОБА_8 переховуватися від суду, який продовжує існувати дотепер.

Оцінюючи доводи прокурора про можливість незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів тощо, суд зважає на суть пред`явленого обвинувачення, зухвалість та характер злочинних дій, що інкримінуються ОСОБА_8 та його ролі у кримінальних правопорушеннях.

Також, судом враховується і встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, зокрема, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а на стадії судового розгляду суд досліджує докази безпосередньо, показання свідків отримує усно в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 352 КПК України).

При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового розгляду.

Тож, ризик впливу на потерпілих, свідків, експертів існує не лише під час зібрання доказів, а й на стадії судового провадження до моменту безпосереднього отримання показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

З огляду на те, що наразі триває стадія підготовчого провадження, судовий розгляд не призначено і не розпочато, потерпілі, свідки, експерти не допитані судом, існує ймовірний ризик того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на вказаних осіб з метою змусити їх до дачі неправдивих свідчення або ж до відмови від їх надання.

У сукупності зазначені обставини свідчать про наявність такого ризику, як можливість незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів тощо у кримінальному провадженні, в тому числі, і з огляду на обізнаність обвинувачених щодо місця перебування вказаних осіб.

А отже, наведені обставини та дані про осіб обвинуваченого у сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів тощо, ступень яких є досить високою.

Таким чином, суд погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

Отже, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України, тяжкості покарання, що загрожує останньому у разі визнання винуватим, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, конкретних обставин інкримінованих дій, зухвалості та характеру насильницьких дій відносно потерпілого ОСОБА_13 , які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, особи обвинуваченого та його ролі у вчиненні протиправних дій, а також відсутності сталих соціальних зв`язків та будь-яких зв`язків з державою, суд дійшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд не знаходить підстав для скасування або зміни застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою закінчується 07 квітня 2025 року, до якого судовий розгляд не може бути завершений, вважає за доцільне продовжити тримання останнього під вартою строком на 60 днів до 01 червня 2025 року включно.

Оцінюючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави і обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року частково скасована ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2024 року та обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 23 грудня 2024 року із застосуванням кожному із них застави у розмірі по 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400, 00 гривень, та покладенням відповідних обов`язків.

Прокурор ОСОБА_3 у своєму клопотанні просив суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 тримання під вартою, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у визначеному апеляційною інстанцією розмірі.

В цьому контексті, суд вирішує питання щодо застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в межах поданого прокурором клопотання та, з огляду на ухвалене 02.12.2024 року судом апеляційної інстанції рішення, та вважає, що вже застосований альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у визначеному розмірі забезпечить виконання останнім покладених на нього обов`язків.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд виходить з наступного.

Відповідно до ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2024 року під час досудового розслідування відносно ОСОБА_10 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 20 травня 2024 року включно, без визначення розміру застави, який в подальшому був неодноразово продовжений, в останнє до 23 вересня 2024 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року ухвала слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2024 року скасована і застосований до ОСОБА_10 раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, був змінений на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_11 , із покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.

В подальшому, на стадії підготовчого провадження ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2025 року застосований до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту був продовжений на 60 днів до 23 грудня 2024 року включно, із покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року частково скасована ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2024 року, обвинуваченому ОСОБА_10 продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 23 грудня 2024 року та покладено обов`язки: в період з 22.00 годин по 06.00 годин не залишати без дозволу суду місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_11 , за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та необхідності прямувати до укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру; прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному проводженні.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний час доби (з 22.00 години по 06.00 годину), з огляду на вимоги до ч. 4 ст. 199, ч. 2 ст. 177 КПК України, суд виходить з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також продовження існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_10 обґрунтовано обвинувачується у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого ОСОБА_13 , вчиненій в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_13 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб з цими фігурантами, що супроводжувалося заподіюванням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у закінченому замаху на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло потерпілого ОСОБА_13 з використанням скляної пляшки, без добровільної згоди останнього (зґвалтування) групою осіб з ОСОБА_12 та ОСОБА_8 та спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_13 з метою залякування останнього та примусу до вчинення їх вимог, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України за обставин, детально викладених в обвинувальному акті, що надійшов до суду.

Розглядаючи доводи прокурора про доцільність продовження ОСОБА_10 строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, вважає, що, в даному випадку, є обов`язкова умова conditionsinequanon правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочини, що, на думку суду, підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту.

Отже, у даному випадку, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту вирішується під час підготовчого провадження, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання про необхідність застосування запобіжного заходу на стадії судового провадження вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи продовження існування наведених прокурором ризиків, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_10 переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів тощо, виходячи з наступного.

Так, серед іншого, ОСОБА_10 висунуто обвинувачення, в тому числі, у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189 та ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватися від суду.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Тож, суд приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При цьому, суд безумовно зважає на фактичні обставини, зухвалість та характер інкримінованих ОСОБА_10 злочинів, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, зокрема, останній згідно висунутого обвинувачення у період воєнного стану за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , незаконно позбавив волі потерпілого ОСОБА_13 з корисливих мотивів, що супроводжувалося заподіюванням йому фізичних страждань та вимагав передачі грошових коштів у розмірі 14 000 доларів США та права власності на автомобіль, при цьому, застосовуючи до потерпілого насильство небезпечне для його життя та здоров`я, зокрема, численні удари, в тому числі, кастетом по тулубу і голові, а також наказав потерпілому ОСОБА_13 роздягнутися до білизни, і діючи групою осіб з ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , які розірвали білизну та силою утримували потерпілого на дивані за ноги та плечі, наніс 5-7 ударів скляною пляшкою в область анального отвору потерпілого, спричинивши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження (закриту хребтово-спиномозкову травму з переломами поперечних відростків 2-го, 3-го та 4-го поперекових хребців), намагаючись здійснити дії сексуального характеру, пов`язані із анальним проникненням в тіло потерпілого ОСОБА_13 з використанням скляної пляшки, без добровільної згоди останнього (зґвалтування), при цьому, здійснюючи відеозйомку побиття потерпілого на мобільні телефони, змушуючи його висловлювати на свою адресу образливі слова, які принижують честь та гідність людини, погрожуючи розповсюдженням знятого відеозапису близьким родичам та у соціальні мережі. В подальшому, після невдалих спроб оформити у нотаріусів довіреність на право керування та розпорядження належним потерпілому ОСОБА_13 автомобілем, залишили на парковці під своїм контролем транспортний засіб і документи потерпілого.

До того ж, оцінюючи вищевказані обставини, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

При цьому, судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , зокрема, який офіційно не працевлаштований і не має законного джерела доходу, неповнолітні діти або ж батьки похилого віку на утриманні відсутні, не одружений, народився в Чеченській Республіці Російської Федерації, є громадянином Російської Федерації і має посвідку на постійне проживання в Україні, що є тими обставинами, які свідчать про відсутність в обвинуваченого сталих соціальних зв`язків та зв`язків із державою.

Тим більше, розуміючи складність проведення судового провадження у цій справі в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів по всій території України через збройну агресію Російської Федерації проти України, обвинувачений можуть здійснити спроби переховуватися від суду.

Тим більше, обвинувачений ОСОБА_10 є громадянином Російської Федерації, не є військовозобов`язаним, а отже, на нього не розповсюджується заборона перетину кордону України в умовах воєнного стану, що дає право у будь-який час виїхати з країни.

Тож, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання винуватим, суд виходить з сукупності встановлених обставин, наведених у цьому рішенні, які дають суду достатні підстави дійти висновку про наявність реального ризику можливих спроб ОСОБА_10 переховуватися від суду, який продовжує існувати дотепер.

Оцінюючи доводи прокурора про можливість незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів тощо, суд зважає на суть пред`явленого обвинувачення, зухвалість та характер злочинних дій, що інкримінуються ОСОБА_10 та його ролі у кримінальних правопорушеннях.

Також, судом враховується і встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, зокрема, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а на стадії судового розгляду суд досліджує докази безпосередньо, показання свідків отримує усно в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 352 КПК України).

При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового розгляду.

Тож, ризик впливу на потерпілих, свідків, експертів існує не лише під час зібрання доказів, а й на стадії судового провадження до моменту безпосереднього отримання показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

З огляду на те, що наразі триває стадія підготовчого провадження, судовий розгляд не призначено і не розпочато, потерпілі, свідки, експерти не допитані судом, існує ймовірний ризик того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на вказаних осіб з метою змусити їх до дачі неправдивих свідчення або ж до відмови від їх надання.

У сукупності зазначені обставини свідчать про наявність такого ризику, як можливість незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів тощо у кримінальному провадженні, в тому числі, і з огляду на обізнаність обвинувачених щодо місця перебування вказаних осіб.

А отже, наведені обставини та дані про осіб обвинувачених у сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_10 переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів тощо, ступень яких є досить високою.

Таким чином, суд погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

Отже, суд вирішує питання щодо продовження вже застосованого запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту в межах поданого прокурором клопотання та, з огляду на ухвалене 02.12.2024 року судом апеляційної інстанції рішення, та вважає, що такий запобіжний захід підлягає продовженню.

Тож, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України, тяжкості покарання, що загрожує останньому у разі визнання винуватим, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, конкретних обставин інкримінованих дій, зухвалості та характеру насильницьких дій відносно потерпілого ОСОБА_13 , які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, особи обвинуваченого, який є громадянином Російської Федерації і має можливість у будь-який час перетнути кордон України, його ролі у вчиненні протиправних дій, а також відсутності сталих соціальних зв`язків та будь-яких зв`язків з державою, суд дійшов до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний час доби строком на 60 днів, із покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.

При цьому, ОСОБА_10 слід заборонити залишати житло за адресою: АДРЕСА_11 , де останній проживає, з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

А також зобов`язати ОСОБА_10 не залишати без дозволу суду місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_11 , за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та необхідності забезпечити свою безпеку в укритті під час оголошення повітряної тривоги, за умови негайного повернення до місця проживання після оголошення про відбій повітряної тривоги, прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_10 , що у разі невиконання ним обов`язків, покладених судом, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу, є 01 червня 2025 року включно.

Виконання ухвали про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України на ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області.

При вирішенні клопотання прокурора про покладення на обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, суд виходить з наступного.

Відповідно до ухвал слідчих суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2024 року під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до кожного на 60 днів до 20 травня 2024 року включно, без визначення розміру застави, який в подальшому був неодноразово продовжений.

На стадії підготовчого провадження ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2025 року застосований до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був продовжений кожному на 60 днів до 23 грудня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

В подальшому, на стадії підготовчого провадження ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року застосований до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був продовжений кожному на 60 днів до 07 лютого 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 січня 2025 року була скасована ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Постановлена в цій частині нова ухвала, якою клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено, строк дії запобіжного заходу продовжено до 07 лютого 2025 року включно, з визначенням ОСОБА_4 та ОСОБА_6 кожному з них застави у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 454 200 гривень, ОСОБА_5 застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 605 600 гривень, з покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України на кожного обов`язків, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду у визначений час, не відлучатися із населеного пункту, в якому вони проживають, без письмового дозволу суду, утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченим та свідками у кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

17 січня 2025 року визначена судом апеляційної інстанції застава внесена та обвинувачені ОСОБА_15 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звільнені з під-варти.

Строк дії покладених апеляційним судом на обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обов`язків закінчився 13 березня 2025 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.

Частиною 7 статті 194 КПК України встановлено, що обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

В силу ч. 4 ст. 202 КПК України, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Тобто, з моменту внесення застави, обвинувачений є особою відносно якої у кримінальному провадженні застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Положеннями КПК України не визначено конкретного строку дії запобіжного заходу у виді застави.

Згідно зі ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, обрання запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді застави, продовжує діяти до підстав, визначених ст. 203 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 182 КПК України з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З огляду на те, що стороною обвинувачення доведена наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів та передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, зважаючи на застосований апеляційним судом до вказаних осіб запобіжний захід у вигляді застави, суд вважає за доцільне покласти на кожного з обвинувачених на строк два місяці наступні обов`язки: не відлучатися з населеного пункту, в якому вони проживають без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Водночас, суд не погоджується із доводами прокурора ОСОБА_3 про необхідність покладення на обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обов`язку прибувати за викликом до прокурора з метою отримання клопотань у кримінальному провадженні, з підстав недоведеності доцільності покладення такого обов`язку на вказаних осіб, адже випадків зволікання з боку обвинувачених або ж відмови в отриманні від сторони обвинувачення клопотань не було, що не заперечував і прокурор в судовому засіданні.

В цьому контексті суд вважає заперечення сторони захисту слушними.

До того ж, посилання прокурора на необхідність покладення на обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обов`язку прибувати за кожною вимогою до суду, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки такого обов`язку ч. 5 ст. 194 КПК України, на яку спирається сторона обвинувачення, не містить.

Тим більше, положеннями ст. 42 КПК України і так передбачений обов`язок обвинувального прибувати за кожною вимогою до суду.

Тож, в цій частині клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 131-132, 176-178, 183-184, 193-194, 199, 314-315, 369-372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити частково.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки: не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 встановлюється до 01 червня 2025 року включно.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити частково.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки: не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 встановлюється до 01 червня 2025 року включно.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити частково.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки: не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 встановлюється до 01 червня 2025 року включно.

Роз`яснити кожному з обвинувачених, що у разі не з`явлення їх за викликом до суду без поважних причин чи не повідомлення ними про причини своєї неявки, або порушення ними обов`язків, покладених на нього, застава звертається у дохід держави.

В іншій частині клопотання відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 01 червня 2025 року включно.

Встановити, що у разі внесення обвинуваченим ОСОБА_8 , або іншою фізичною чи юридичною особою на депозитний рахунок № UA0017442 в ГУДКСУ в м. Київ, одержувач платежу ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, , МФО 820172, застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400, 00 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, ОСОБА_8 підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 з-під варти, зобов`язати його прибувати за кожною вимогою до суду у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, а також покласти на останнього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що у разі не з`явлення його за викликом до суду без поважних причин чи не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього, застава звертається у дохід держави.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задовольнити.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту продовжити на строк 60 днів до 01 червня 2025 року включно.

Заборонити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , залишати житло за адресою: АДРЕСА_11 , де останній проживає, з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

Зобов`язати ОСОБА_10 не залишати без дозволу суду місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_11 , за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та необхідності забезпечити свою безпеку в укритті під час оголошення повітряної тривоги, за умови негайного повернення до місця проживання після оголошення про відбій повітряної тривоги.

Зобов`язати ОСОБА_10 прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_10 , що у разі невиконання ним обов`язків, покладених судом, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу, є 01 червня 2025 року включно.

Виконання ухвали про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України на ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області.

Копію ухвали направити до ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області для контролю за поведінкою ОСОБА_10 .

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, особою, що тримається під вартою у той же строк з моменту отримання її копії.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 16 годині 00 хвилин 04 квітня 2025 року.

Суддя: ОСОБА_1