Провадження № 1-кс/127/7021/25
У Х В А Л А

Іменем України

29 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

підозрюваного: ОСОБА_4 , його захисника: адвоката ОСОБА_5 ,

перекладача: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу ІНФОРМАЦІЯ_22 підполковника юстиції ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів, Республіки Молдова, громадянина Республіки Молдова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , документованого закордонним паспортом громадянина Республіки Молдова НОМЕР_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС слідчого відділу ІНФОРМАЦІЯ_22 підполковник юстиції ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ).

Клопотання мотивовано тим, що слідчим відділом ІНФОРМАЦІЯ_22 проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000071 від 03.04.2025 за підозрою ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України та ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України.

В межах даного кримінального провадження 05 квітня 2025 року громадянину Республіки Молдова ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України.

07.04.2025 щодо підозрюваного громадянина Республіки Молдова ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на шістдесят днів з моменту затримання, тобто до 19 години 05 хвилин 03.06.2025.

Підставою продовження застосування стосовно підозрюваного громадянина Республіки Молдова ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім особливо тяжкого злочину, санкцією ч. 2 ст. 113 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Обставини по кримінальному провадженню з часу застосування до підозрюваного громадянина Республіки Молдова ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, ризики, передбачені ст.177 КПК України, які враховувались судом при обранні запобіжного заходу, не зменшились.

Наразі, у вказаному кримінальному провадженні існують наступні обґрунтовані ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

- переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки злочин, в якому підозрюється громадянин Республіки Молдова ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) має високу суспільну небезпечність та останній усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а саме позбавлення волі на тривалий строк, а також у нього наявні можливості переховуватись від органу досудового розслідування та суду, зокрема в Республіці Молдова, громадянином якої він є та де фактично проживає. У нього відсутні соціальні зв`язки на території України (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України);

- незаконного впливу підозрюваного на свідків, оскільки згідно ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Перебуваючи на волі, підозрюваний, матиме можливість незаконного впливу свідків, з метою створення сприятливих для себе умов або ж їх залякування для зміни показань (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, шляхом створення інших умов та обставин з метою уникнення кримінальної відповідальності (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України).

- вчинити інше кримінальне правопорушення подібного характеру, враховуючи обставини вчинення ним інкримінованого злочину, в якому він підозрюється, що вказують на схильність до вчинення дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (диверсійна діяльність) чи особам , які знаходяться під їхнім впливом та діють на виконанні їх вказівок (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Також необхідно врахувати, те що підозрюваний не має легальних джерел для належного матеріального існування, а інкриміноване йому діяння було обумовлене, в тому числі і намаганням подолати виниклі матеріальні труднощі, а відтак існує ризик продовження даної злочинної діяльності. При цьому, оскільки дії підозрюваного припинені шляхом його затримання, а вторгнення РФ на територію України наразі продовжується вірогідність даного ризику також підтверджується даною обставиною.

Зазначені ризики є суттєвими і їхньому настанню неможливо запобігти у разі застосування до підозрюваного громадянина Республіки Молдова ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) будь-яких інших запобіжних заходів.

Враховуючи викладене, слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до суду з вищевказаним клопотанням та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив продовжити підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів в межах строку досудового розслідування.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечували проти задоволення клопотання.

Суд, дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінального провадження №0000071, заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного та його захисника, дійшов висновку, що клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що слідчим відділом ІНФОРМАЦІЯ_22 проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000071 від 03.04.2025 за підозрою ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України та ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Конституції України - Основного Закону України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Виключно законами України встановлюються порядок допуску та умови перебування підрозділів збройних сил інших держав на території України.

Згідно зі статтями 132 - 134 Конституції України, територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Однак, з метою зміни меж території та державного кордону України під безпосереднім керівництвом та контролем осіб з числа політичного й військового керівництва Російської Федерації 7 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка», а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України - терористичну організацію «Луганська народна республіка», у складі яких утворені незаконні збройні формування.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України , підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 9 зазначеного Закону, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. При цьому, ефективний контроль та координацію діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади держави-агресора Російської Федерації та її Збройних Сил.

Визнання Верховною Радою України так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки» терористичними організаціями, як і численні злочини вчинені їх представниками, знайшли своє відображення у Заяві Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1596-VII, Заяві Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтримуваного російською федерацією міжнародного тероризму», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1597-VII, Зверненні Верховної Ради України до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав - членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому постановою Верховної Ради України від 14 січня 2015 року № 106-VIII, Заяві Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленій постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII, Заяві Верховної Ради України щодо ескалації російсько-українського збройного конфлікту від 30 березня 2021 року № 1356-IX, Заяві Верховної Ради України у зв`язку з визнанням Російською Федерацією незалежності незаконних самопроголошених утворень на тимчасово окупованих територіях окремих районів Донецької та Луганської областей України від 22 лютого 2022 року № 2093-IX, Заяві Верховної Ради України у зв`язку із злочинними рішеннями керівництва російської федерації щодо спроби анексії тимчасово окупованих територій Донецької, Луганської, Запорізької та Херсонської областей України від 6 жовтня 2022 року № 2632-IX.

Ураховуючи викладене, так звані «Донецька народна республіка» та «Луганська народна республіка» є стійкими об`єднаннями невизначеної кількості осіб (більше трьох), створені з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», є терористичними організаціями.

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України. Керівники терористичних організацій так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки», за сприяння та координації представників влади Російської Федерації, провели фіктивні референдуми про відокремлення Донецької і Луганської областей від України та проголошення їх незалежними «державами».

У подальшому, з метою створення приводів для ескалації і спроби виправдання своєї агресії перед світовою спільнотою, громадянами України, що проживають на тимчасово окупованих територіях, 21 лютого 2022 року Російською Федерацією визнано так звані «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами. Так, 21 лютого 2022 року підписано так звані Договір про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу між Російською Федерацією і Донецькою Народною Республікою, а також Договір про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу між Російською Федерацією і Луганською Народною Республікою. Зазначені Договори ратифіковані шляхом прийняття 22 лютого 2022 року Державною думою відповідного Федерального закону, який затверджений Радою Федерації. Після цього, 30 вересня 2022 року підписано так звані Договори про прийняття до складу Російської Федерації Донецької Народної Республіки, Луганської Народної Республіки, Запорізької області та Херсонської області та утворення нових суб`єктів Російської Федерації, які ратифіковано шляхом прийняття 3 жовтня 2022 року Державною думою відповідних Федеральних законів, які затверджені Радою Федерації.

Верховною Радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано віднесення так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки» до терористичних організацій, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, як учасників терористичної організації, рішуче засуджено підписання Російською Федерацією нікчемних « ОСОБА_11 » із так званими «Донецькою народною республікою» та «Луганською народною республікою».

Крім того, відповідно до вимог Конституції України перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч вимогам Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року, Гельсінського заключного акту 1975 року, Гаазької конвенції 1907 року, Женевських конвенцій 1949 року та інших міжнародно-правових актів є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Усупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права, вищі посадові особи політичного та військового керівництва держави-агресора Російської Федерації, діючи всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі 1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй , Декларацій Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали повномасштабну агресивну війну проти України, шляхом віддання наказу на збройне вторгнення підрозділів Збройних Сил Російської Федерації на територію України.

24 лютого 2022 року приблизно о 5 годині Російська Федерація, за результатами здійснених нею підготовчих неправомірних дій, розпочала так звану «спеціальну військову операцію» в Україні, про що оголосив президент Російської Федерації.

Надалі, Збройні Сили Російської Федерації, які діяли за наказом вищого політичного та військового керівництва, вторглися на територію Україну шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно увійшли на територію Україну через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, цивільні та інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське, оборонне значення, та здійснили окупацію частини території України, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків. Аналогічні дії були вчинені підрозділами терористичних організацій самопроголошених «Луганської народної республіки» та «Донецької народної республіки», які увійшли до складу Збройних Сил Російської Федерації.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України , відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжено Указами Президента України та який діє на даний час. Укази Президента України про введення воєнного стану в Україні, відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», затверджені Верховною Радою України шляхом прийняття відповідних законів.

Також 1 березня 2022 року Європейський суд з прав людини, враховуючи свою попередню практику застосування тимчасових заходів, відповідно до правила 39 Регламенту Суду, вирішив в інтересах сторін і належного розгляду справи наказати Уряду Росії утримуватися від військових нападів на цивільне населення та цивільні об`єкти, у тому числі житлові приміщення, транспортні засоби швидкої допомоги й інші цивільні об`єкти, що перебувають під спеціальною охороною, зокрема школи та лікарні, а також негайно забезпечити безпеку закладів медичної допомоги, їх особового складу й автомобілів швидкої допомоги на території, яка піддається нападу або облозі російських військ.

Надалі, 16 березня 2022 року Міжнародний суд справедливості ООН видав наказ про тимчасові запобіжні заходи, відповідно до якого: 1) Російська Федерація повинна негайно зупинити військові операції, які почала 24 лютого 2022 року на території України; 2) Російська Федерація повинна забезпечити, щоб будь-які військові або нерегулярні збройні формування, які можуть бути керовані або підтримувані нею, а також будь-які організації та особи, які можуть бути під її контролем або керівництвом, не вживали жодних заходів для сприяння військовим операціям, зазначеним у пункті (1); 3) Обидві сторони повинні утримуватися від будь-яких дій, які можуть погіршити або розширити спір перед Судом або ускладнити його вирішення.

Незважаючи на те, що вищенаведеними міжнародними документами закріплено обов`язок держав утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності, інших дій, що заборонені міжнародним гуманітарним правом, Російська Федерація, у порушення Статуту ООН , ігноруючи норми міжнародного права та рішення міжнародних органів, продовжила агресію проти України шляхом застосування збройної сили проти суверенітету, територіальної недоторканності, політичної незалежності України, а також продовжила здійснювати вторгнення та раніше розпочату у 2014 році окупацію території України.

Водночас, з початком повномасштабного військового вторгнення Російської Федерації на територію України 24.02.2022 відбулося значне посилення диверсійної діяльності спецслужб держави-агресора, зокрема Федеральної служби безпеки Російської Федерації. Ці структури систематично здійснюють комплексні заходи, спрямовані на дестабілізацію суспільно-політичної ситуації в Україні, поширення дезінформації, провокацію внутрішніх конфліктів та вчинення інших дій, спрямованих на підрив суверенітету, територіальної цілісності та обороноздатності держави, у тому числі шляхом активного вербування громадян України, з використанням методів залякування, шантажу або ж матеріального стимулювання, з метою залучення їх до вчинення диверсій, зокрема, пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, збору розвідувальної інформації та інших протиправних дій на шкоду національній безпеці України.

Так, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 2 Закону України «Про залізничний транспорт», залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв`язки і потреби населення у перевезеннях. Діяльність залізничного транспорту як частини єдиної транспортної системи країни сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України. Підприємства залізничного транспорту у взаємодії з іншими видами транспорту повинні своєчасно і якісно здійснювати перевезення пасажирів і вантажів, забезпечувати безпеку руху, розвивати сферу транспортного обслуговування народного господарства та населення. Частиною 1 ст. 5 передбачено, що магістральні залізничні лінії загального користування та розміщені на них технологічні споруди, передавальні пристрої, що безпосередньо використовуються для забезпечення процесу перевезень, а саме: залізничні станції та колії загального користування, тягові підстанції, контактна мережа та інші пристрої технологічного електропостачання, системи сигналізації, централізації, блокування та управління рухом поїздів, об`єкти і майно, призначені безпосередньо для виконання аварійно-відновлювальних робіт, є державною власністю, закріплюються за АТ « Укрзалізниця » на праві господарського відання та не підлягають приватизації.

Згідно із п. 11 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про критичну інфраструктуру», до життєво важливих функцій та/або послуг, порушення яких призводить до негативних наслідків для національної безпеки України, належать, зокрема: транспортне забезпечення.

Відповідно до положень Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83, до таких об`єктів, зокрема, належить АТ « Українська залізниця ».

Відповідно до положень Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 507 від 31.08.2005, сигналізація, централізація і блокування (СЦБ) - комплекс технічних засобів, за допомогою яких забезпечується необхідна пропускна спроможність ділянок залізниць та безпечний рух поїздів. За допомогою пристроїв СЦБ виконують автоматичний контроль стану ділянок залізниць з метою передачі усієї інформації локомотивним бригадам та іншим працівникам залізниць. За допомогою пристроїв СЦБ можливі автоматичне регулювання руху поїздів та дистанційне керування об`єктами залізничної автоматики на станціях та перегонах.

Відповідно до пунктів 2.1, п. 6.1, 6.19, 6.20 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 411 від 20.12.1996, споруди та пристрої залізниць, повинні утримуватися у справному стані. Сигнали служать для забезпечення безпеки руху, а також для чіткої організації руху поїздів і маневрової роботи. Перегони, як правило, мають бути обладнані колійним блокуванням, а на окремих ділянках - автоматичною локомотивною сигналізацією, що застосовується як самостійних засіб сигналізації і зв`язку, при якій рух поїздів на перегоні в обох напрямках здійснюється за сигналами локомотивних світлофорів. Пристрої автоматичного та напівавтоматичного блокування мають не допускати відкриття вихідного або прохідного світлофора до звільнення рухомим складом огороджувальної ними блок-ділянки (міжстанційного або міжпостового перегону), а також самовільного закриття світлофора в результаті переходу з основного на резервне електропостачання або навпаки.

При цьому, релейні шафи виконують роль вузлових пунктів для керування світлофорами, стрілками, блокуванням колій, у ній розміщується реле та інше допоміжне обладнання, що забезпечує управління та захист залізничних сигналів, стрілочних переводів, блокувальних систем і автоматичних бар?єрів на переїздах, що є важливим елементом системи автоматизації та забезпечує, зокрема, управління сигналами: реле, встановлені в шафі, відповідають за зміни сигналів, вмикання/вимикання червоного, жовтого чи зеленого світла на світлофорах, які регулюють рух поїздів; безпека руху: релейні шафи використовуються для контролю положення стрілок (переведення з одного напрямку на інший), роботи переїзних бар`єрів, а також для забезпечення безпеки руху в разі несправності обладнання; синхронізацію та блокування: релейна шафа також використовується в системах блокування, що гарантує, що два потяги не можуть перебувати на одній колії в той самий час.

Тому будь-яке їх виведення з ладу негайно впливає на безпеку руху (ризик аварій, зіткнень), блокує або дезорганізовує рух поїздів (затримки, зупинки), може призвести до значних матеріальних збитків і загрози життю пасажирів і працівників, а під час дії воєнного стану створює додаткові ризики для обороноздатності та евакуаційних заходів. В умовах воєнного стану залізниця є одним із основних способів швидкої передислокації військ, техніки, озброєння та гуманітарних вантажів.

Досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні установлено, що громадянин Республіки Молдова ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), після початку повномасштабного збройного вторгнення Російської Федерації на територію України, однак не пізніше квітня 2025 року (більш точна дата та час органом досудового розслідування на теперішній час не встановлено) налагодив контакт та розпочав листування у додатку для обміну миттєвими повідомленнями «Telegram» з невстановленою досудовим розслідуванням особою, яка використовувала акаунт у даному месенджері «Telegram» під нікнеймом « ОСОБА_12 » із ідентифікатором (ім`я користувача) - « ОСОБА_13 », яка в свою чергу здійснювала пошук осіб, які готові за грошову винагороду здійснювати підпали, вибухи, диверсійні та інші протиправні дії, спрямовані на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, є об`єктами критичної інфраструктури, а також техніки та особового складу Сил оборони України, правоохоронних органів, адміністративних приміщень органів державної влади та місцевого самоврядування.

При цьому, ОСОБА_4 , перебуваючи на території Республіки Молдова, у 2025 році, але не пізніше 02.04.2025, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, вже маючи досвід виконання завдань, пов`язаних з диверсійною діяльністю на території України, у зв`язку з чим неодноразово перетинаючи з цією метою державний кордон України у період початку повномасштабного збройного вторгнення Російської Федерації на територію України, діючи на замовлення невстановленої досудовим розслідуванням особи, яка використовувала акаунт у даному месенджері «Telegram» під нікнеймом « ОСОБА_12 » із ідентифікатором (ім`я користувача) - « ОСОБА_13 » запропонував своєму знайому громадянину Республіки Молдова ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ) вчинити підпали таких об`єктів на території України за грошову винагороду, яка у подальшому мала бути розподілена між ними.

У цей час, ОСОБА_4 , перебуваючи на території Республіки Молдова, надав ОСОБА_9 мобільний телефон «Xiaomi Redmi 14c», IMEI: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , із заздалегідь налаштованим зв`язком із невстановленою досудовим розслідуванням особою у месенджері «Telegram» під нікнеймом « ОСОБА_12 » із ідентифікатором (ім`я користувача) - « ОСОБА_13 » для координації протиправної діяльності та грошові кошти у сумі 2000 гривень в якості авансу.

На вказану пропозицію ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що в Україні триває широкомасштабна війна, введено воєнний стан, діючи з метою ослаблення Української держави, переслідуючи корисливий мотив, добровільно погодився та 02.04.2025 перетнув державний кордон України у міжнародному пункті пропуску « Могилів-Подільський - Отач » відділу митного оформлення №2 митного поста « Дністер» Вінницької митниці » у напрямку «В`їзд в Україну» та прибув у м. Вінницю, де винайняв номер у готелі « VIP Хостел », що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Генерала Арабея, 42А .

Для безпосереднього виконання спільного злочинного задуму, спрямованого на ослаблення держави в умовах воєнного стану, ОСОБА_9 , координуючи власні дії з ОСОБА_4 , який використовував акаунт у месенджері «Telegram» під нікнеймом « ОСОБА_14 » із ідентифікатором (ім`я користувача) - « ОСОБА_15 » та невстановленою досудовим розслідуванням особою, яка використовувала акаунт у даному месенджері «Telegram» під нікнеймом « ОСОБА_12 » із ідентифікатором (ім`я користувача) - « ОСОБА_13 », 02.04.2025, біля 15 год. 10 хв. придбав у супермаркеті « Аврора », що знаходиться за адресою: м. Вінниця, проспект Коцюбинського, 4 , компоненти для запальної суміші, а саме: пляшки із розпалювальною сумішшю, сірники, зошит, які помістив у власний рюкзак з яким пересувався по місцевості.

Надалі, 02.04.2025, ОСОБА_9 , рухаючись залізничним транспортом з м. Вінниці, прибув на станцію Калинівка-1, з якої пересуваючись пішим ходом, віднайшов поблизу залізничних колій релейну шафу сигнальної установки №2 перегону «Калинівка 1- Варшиця», 1052 км., пікет № 3, що відноситься до ВП « Вінницька дистанція сигналізації та зв?язку » регіональної філії « ПЗЗ » АТ « Укрзалізниця » та заховав на місцевості попередньо придбаний пакунок з пляшками із розпалювальною сумішшю, сірники, зошит з метою подальшого більш ефективного вчинення протиправних дій.

Разом з тим, ОСОБА_4 , 03.04.2025, у відповідності до розподілу ролей, для координації виконання диверсійних дій ОСОБА_9 перетнув державний кордон України у міжнародному пункті пропуску через державний кордон України для автомобільного сполучення « Мамалига », який розташований в с. Мамалига Дністровського району Чернівецької області у напрямку «В`їзд в Україну» та прибув у м. Львів з метою подальшої зустрічі з ОСОБА_9 на території України після вчиненням ним протиправних дій.

В подальшому, ОСОБА_9 повернувся у зворотному напрямку до м. Вінниці та 03.04.2025, рухаючись залізничним транспортом, прибув на станцію Калинівка-1 та в подальшому, пересуваючись поблизу залізничних колій пішим ходом до попередньо обраної ним релейної шафи сигнальної установки № 2 перегону «Калинівка 1- Варшиця», 1052 км., пікет № 3, що відноситься до ВП « Вінницька дистанція сигналізації та зв?язку » регіональної філії « ПЗЗ » АТ « Укрзалізниця », переконавшись у відсутності сторонніх осіб, що могли б виявити його протиправну діяльність, облив її зовнішню поверхню наведеною вище горючої рідиною та за допомогою сірників здійснив її підпал.

При цьому, ОСОБА_9 , на виконання завдання невстановленої досудовим розслідуванням особи, яка використовувала акаунт у даному месенджері «Telegram» під нікнеймом « ОСОБА_12 » із ідентифікатором (ім`я користувача) - « ОСОБА_13 », діючи за попередньою змовою з останнім та ОСОБА_4 , який надавав у період часу безпосереднього вчинення кримінального правопорушення поради та вказівки щодо порядку вчинення підпалу з метою завдання якомога більших пошкоджень, фіксації його наслідків з метою погодження замовником результатів протиправної діяльності та отримання обумовленої грошової винагороди, в тому числі шляхом демонстрації аркушу паперу з рукописним текстом з кодовим словом «Украина против 03.04.2025».

Завершуючи свої протиправні дії по вчиненню диверсії в умовах воєнного стану та в період збройного конфлікту України з Російською Федерацією, ОСОБА_9 для підтвердження виконання протиправних дій за допомогою камери власного мобільного телефону здійснив фотофіксацію факту вчинення підпалу, відправив підтверджуючі фотознімки невстановленій досудовим розслідуванням особі, яка користувалася акаунтом у зазначеному месенджері під нікнеймом « ОСОБА_12 » із ідентифікатором (ім`я користувача) - « ОСОБА_13 » та ОСОБА_4 , який користувався акаунтом у месенджері «Telegram» під нікнеймом « ОСОБА_14 » із ідентифікатором (ім`я користувача) - « ОСОБА_15 ».

Після підпалу релейної шафи, ОСОБА_9 , з метою уникнення викриття та притягнення до кримінальної відповідальності, залишив місце вчинення злочину.

04 квітня 2025 року о 19 год. 05 хв. ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) затримано в поряду ст. 208 КПК України.

05 квітня 2025 року ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України «Диверсія» (пособництво у вчиненні з метою ослаблення держави підпалу, спрямованого на зруйнування або пошкодження об`єкта, який має важливе народногосподарське та оборонне значення, вчинене в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.04.2025 по справі №127/10782/25 застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_17 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком 60 (шістдесят) днів, тобто до 19 години 05 хвилин 03 червня 2025 року включно (відповідно до протоколу затримання) в межах строку досудового розслідування.

В подальшому, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2025 по справі №127/16616/25 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000071 від 03.04.2025 за підозрою ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України та ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.113 КК України, продовжено до 4 (чотирьох) місяців, тобто до 04.08.2025.

Проаналізувавши зміст поданого клопотання та додані до нього документи слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, оскільки це підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 03.04.2024; протоколом затримання ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) від 04.04.2024; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ); протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ); протоколом огляду мобільного терміналу, вилученого в іншого підозрюваного у даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ); протоколом огляду мобільного терміналу, вилученого у ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ); протоколами огляду відеозаписів; повідомленням про підозру від 05.04.2025, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Як зазначено вище, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2025 по справі №127/16616/25 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000071 від 03.04.2025 за підозрою ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України та ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, продовжено до 4 (чотирьох) місяців, тобто до 04.08.2025.

При цьому, строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 закінчується 03 червня 2025 року, однак як пояснив у судовому засіданні прокурор завершити досудове розслідування до вказаного терміну не представляється можливим, оскільки у кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих та інших процесуальних дій, а саме:

- провести тимчасовий доступ до документів, що зберігаються в операторів стільникового зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_18 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_19 » та ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_20 » з метою встановлення обставин вчинених кримінальних правопорушень, що підлягають доказуванню;

- доручити співробітникам ІНФОРМАЦІЯ_22 проведення аналізу інформації отриманої від операторів стільникового зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_18 » та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_19 »;

- отримати ідентифікаційні відомості про криптовалютний гаманець « ІНФОРМАЦІЯ_21 », яким користувався ОСОБА_4 , з метою встановлення обставин вчинених кримінальних правопорушень, що підлягають доказуванню;

- отримати від компетентних органів Республіки Молдова, характеризуючі документи щодо ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ) та ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 );

- після отримання зазначених вище документів необхідно змінити раніше повідомлену підозру ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ) та ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України;

- провести інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, в яких виникне необхідність під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні;

- повідомити сторони захисту про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, отримати про це належне підтвердження від сторони захисту;

- завершити досудове розслідування та в порядку ст. 290 КПК України відкрити матеріали кримінального провадження стороні захисту та надати їй достатній час для ознайомлення з ними.

- скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Крім того, в рамках кримінального провадження призначені та проводяться ряд судово-біологічних експертиз, експертизи матеріалів, речовин та виробів та пожежно - технічна, які мають значення для встановлення всіх обставин вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України, але через значну завантаженість експертної установи на даний час експертизи по зазначеним напрямках експертної діяльності не проведенні.

Зі змісту положень частини п`ятої статті 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурором, слідчим буде доведено, що обставини, зазначені у частині 3 названої статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, зокрема, що заявлені ризики не зменшилися, а також є обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування.

Згідно зі статтею 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті п`ятої Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

В той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з того, що «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин (справа «Нечипорук і Йонкало проти України»).

На підставі викладеного, слідчий суддя при вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання враховує у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, наявність таких ризиків як можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також особу підозрюваного, який на час розгляду клопотання підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України), яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, відповідальність за яке передбачена у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі.

Також, судом враховано особливості та заплановану тривалість досудового слідства, пов`язану з необхідністю додаткового часу для проведення слідчих дій та неможливістю у зв`язку з цим проведення всіх необхідних слідчих дій, які в свою чергу свідчать про наявність однієї з підстав надання строку для продовження тримання підозрюваного під вартою.

Суд звертає увагу на те, що на час розгляду клопотання вищевказані ризики, що встановлені ухвалою суду про застосування запобіжного заходу не зменшилися. Відомостей, які б вказували про неможливість перебування ОСОБА_4 в місцях затримання, зокрема, за станом здоров`я під час розгляду клопотання надано не було, а тому слідчий суддя вважає, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою, що також доведено прокурором при розгляді даного клопотання.

Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на викладене слідчий суддя вважає за необхідне клопотання задовольнити та продовжити строк тримання підозрюваному ОСОБА_4 в межах строку досудового розслідування, тобто до 27 липня 2025 року (включно).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176 - 178, 183, 184, 186, 193, 196, 197, 199, 309, 372, 400 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 27 липня 2025 року (включно), в межах строку досудового розслідування.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 діє до 27 липня 2025 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя