В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, без виклику учасників судового провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000575, яке внесене до ЄРДР 19 липня 2025 року стосовно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Біла Церква Київської області, громадянин України, із професійно-технічною освітою, непрацюючий, неодружений, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

учасники кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_4 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

захисник - ОСОБА_5 , установив таке.

І. Встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження і визнані судом доведеними.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» (далі по тексту -Закон), якою передбачено, що обіг наркотичних засобів, психотропнихречовин, включенихдо таблиці 2 «Переліку наркотичних засобів,психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою КабінетуМіністрів України від 6 травня 2000 року № 770 (далі по тексту - Перелік), в тому числі і «метадону» (фенадону), включеного до таблиці 2 вказаного Переліку, допускається для використання у медичній практиці за призначенням лікаря, а також у цілях, передбачених статтями 19, 20 та 23цього Закону, а саме:використання наркотичних засобів, психотропних речовин іпрекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності (ст. 19 Закону);діяльність з використання наркотичних засобів, психотропнихречовин і прекурсорів у наукових та навчальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст. 20 Закону);використаннянаркотичних засобів, психотропних речовин іпрекурсорів у ветеринарній медицині (ст. 23 Закону).

Однак, в порушення вищевказаних вимог чинного законодавства, ОСОБА_3 19 липня 2025 року близько 12 години 35 хвилин, перебуваючи поблизу будинку № 82 по бульвару Олександрійському в м. Біла Церква Київської області, на земельній ділянці незаконно придбав-знайшов 2фрагмента блістерної упаковки, з написами «метафін», всередині яких знаходились 4 таблетки білого кольору.

Надалі, ОСОБА_3 за зовнішніми ознаками переконався, що знайдена ним речовина є наркотичним засобом, а саме - «метадон», оскільки в минулому мав досвід його вживання, поклав знайдені ним 2 блістери до належноїключниці, яку помістив до належної йому сумки, яка була одягнена у нього через плече та почав незаконно зберігати при собі для власного вживання, безмети збуту.

В подальшому, 19 липня 2025 року в період часу з 13 год. 28 хв. по 13 год. 38 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу будинку № 96 по бульваруОлександрійському в м. Біла Церква Київської області, у ході проведення огляду місця події, добровільно видав працівникам поліції 2 фрагмента блістерної упаковки, з написами «метафін», всередині яких знаходились 4 таблетки білого кольору, які містять у своєму складі наркотичний засіб, обігякого обмежено - «метадон» (фенадон). Загальна маса «метадону» (фенадону) втаблетках складає 0,088г., які ОСОБА_3 посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів і охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону, незаконно придбав та зберігав при собі для власноговживання без мети збуту.

Отож, за викладених обставин ОСОБА_3 вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, тобто кримінальний проступок, передбачений частиною першою статті 309 КК України.

ІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 349 КПК України, допит обвинуваченого не здійснювався.

Згідно із ч. 2 ст. 382 КПК України, замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

ІІІ. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає: щире каяття.

Обставини передбачені ч. 1 ст. 67 КК України, прокурором не заявлялися.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отже, якщо в обвинувальному акті прокурором не заявлені обставини, які обтяжують покарання, суд позбавлений можливості їх установлювати на власний розсуд, оскільки це погіршує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

ІV. Мотиви призначення покарання.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі № 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що санкція ч. 1 ст. 309 КК України, передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або пробаційного нагляду на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк.

З наявних у матеріалах справи доказів, судом установлено, що ОСОБА_3 раніше не судимий (а.с. 63), медичну допомогу в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує (а.с. 66), за місцем проживання: характеризується посередньо, сварок з сусідами не вчиняє, громадський порядок не порушує, у конфліктних ситуаціях з сусідами не помічений (а.с. 67).

Отже, зважаючи на ступінь тяжкості кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_3 , яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком, обставини його вчинення, зокрема, розмір наркотичного засобу вилученого у ОСОБА_3 , добровільну його видачу працівникам правоохоронного органу, установлені вище дані про особу ОСОБА_3 , з огляду на обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає, що досягнення мети визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення, як ним, так і іншими особами нових кримінальних правопорушень можливе шляхом призначення покарання, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік та покладенням обов`язків, передбачених ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України.

Суд не може призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу та виправних робіт, оскільки він не працює, будь-якого іншого доходу не має.

Своєю чергою, обмеження волі, зважаючи на розмір наркотичного засобу вилученого у ОСОБА_3 , наявність обставини, що пом`якшує покарання, буде надто суворим для нього покаранням.

V. Мотиви ухвалення інших рішень.

Рішення щодо речових доказів.

У ході судового розгляду установлено, що речовими доказами визнані: таблетки, які містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), масою 0,088 г та таблетки білого кольору, в оболонці жовтого кольору - зопіклон, масою 0,015 г. (а.с. 37-38); змиви з двох блістерів, які поміщені до паперового конверту (а.с. 40-41).

За правилами частини дев`ятої статті 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому: (1) гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю); (2) гроші, цінності та інше майно, які призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, конфіскуються; (3) майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується; (4) майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання; (5) гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; (6) гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються; (6-1) майно (грошові кошти або інше майно, а також доходи від них) засудженого за вчинення корупційного злочину, легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, його пов`язаної особи конфіскується, якщо в суді не підтверджено законність підстав набуття прав на таке майно. (7) документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Отже, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне знищити речові докази у кримінальному провадженні.

Рішення щодо процесуальних витрат.

Згідно зі ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються із: (1) витрат на правову допомогу; (2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; (3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; (4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

У ході судового розгляду, на підтвердження процесуальних витрат надана довідка про витрати на проведення судової експертизи (висновок експерта № СЕ-19/111-25/45205-НЗПРАП від 25 липня 2025 року) у розмірі 3565 гривень 60 копійок.

Інших видів процесуальних витрат прокурором - не заявлялось.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, суд стягує із ОСОБА_3 документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 3565 гривень 60 копійок.

Рішення щодо запобіжного заходу та інших заходів забезпечення кримінального провадження.

З огляду на вид призначеного покарання, суд не бачить підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу.

Керуючись ст. 100, 124, 368, 374, 381-382, 392, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у межах санкції вказаної норми, у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

Згідно із ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, зобов`язати ОСОБА_3 , протягом строку пробаційного нагляду, виконувати такі обов`язки:

(1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

(2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

(3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

(4) виконувати заходи, передбачені пробаційною программою.

Строк пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації, за місцем його проживання.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Речові докази: таблетки, які містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), масою 0,088 г та таблетки білого кольору, в оболонці жовтого кольору - зопіклон, масою 0,015 г.; змиви з двох блістерів, які поміщені до паперового конверту, - знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом тридцяти днів з дня отримання його копії, але не з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_1

Київської області