Справа № 482/787/25
Номер провадження 1-кс/482/347/2025
УХВАЛА

Іменем України

28 травня 2024 року місто Нова Одеса

Слідчий суддя Новоодеського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нова Одеса, Миколаївської області клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000334 від 22.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

До Новоодеського районного суду Миколаївської області на розгляд слідчого судді надійшло клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000334 від 22.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України про арешт майна, вилученого в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- Блокнот темно коричневого кольору із чорновими записами спец пакет EXP0251031

-Жорсткий диск марки «Samsung» моделі «ST500DM005», S/N S20BJ90D745419 спец пакет PSP 1343363

-Мобільний телефон марки «Nokia» сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 із сім-картою мобільного оператору Лайф спец пакет PSP 1343362;

-Мобільний телефон марки «iPhone 14 Pro Max», ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 паперовий конверт із наліпкою НПУ - NPU 0318501. Вилученні предмети були упаковані до відповідних сейф-пакетів.

На обґрунтування клопотання вказано, що в 2014 році, більш точну дату та час в ході слідства не встановлено, ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_6 позичили у місцевого мешканця міста Миколаєва ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 10 тисяч Євро та 15 тисяч доларів США на власні потреби.

В подальшому, в період часу з 2014 по 2020 рік, ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_6 повернули ОСОБА_7 грошові кошти загальною сумою 55 600 доларів США, при цьому повертаючи їх різними частинами від 500 до 1000 доларів США щомісячно, та таким чином повністю повернувши грошові кошти ОСОБА_7 , які вони отримали від нього у борг.

Після цього, приблизно у січні лютому місяці 2024 року, більш точної дати та часу не встановлено, у ОСОБА_7 , який усвідомлював, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 факт повернення грошових коштів у вищевказаній сумі не оформлювали відповідно до вимог чинного законодавства, в тому числі шляхом складання відповідних документів (розписок), виник корисливий умисел, направлений на вимагання грошових коштів у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з погрозами насильства над останніми.

Так, в період січня - лютого 2024 року, більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 з метою реалізації виниклого умислу, пов`язаного з вимаганням грошових коштів, приїхав до офісного приміщення ОСОБА_5 за адресою: м. Миколаїв, Внутрішньоквартальний проїзд, 4, де почав вимагати від останнього повернення грошових коштів, які ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у нього позичали. Отримавши відповідь, що позичені грошові кошти йому були повернуті в повному обсязі та будь-яких боргових зобов`язань перед ОСОБА_7 вони не мають, останній почав погрожувати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 фізичною розправою і під погрозою застосування насильства змусив ОСОБА_6 написати розписку про боргові зобов`язання на суму 8000 доларів США, після чого висунув вимогу повернути вже не існуючий борг у розмірі 10 тисяч Євро і 23 тисячі доларів США.

12.09.2024 приблизно о 13 год. 11 хв. під час зустрічі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , яка відбулась напроти фітнес клубу «Grand» за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, 256/6, ОСОБА_7 , керуючись корисливим мотивом, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вимагання грошових коштів, діючи умисно, повторно висунув вимогу щодо передачі йому грошових коштів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рахунок погашення неіснуючого боргу у розмірі 10 тисяч Євро і 23 тисячі доларів США. У свою чергу ОСОБА_5 заперечив наявність будь-яких боргових зобов`язань перед ОСОБА_7 .

Отримавши відмову від ОСОБА_5 щодо сплати неіснуючого боргу, ОСОБА_7 , став висловлювати погрози застосування насильства відносно потерпілого ОСОБА_5 у разі невиконання його вимог в подальшому.

Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що у 2018 році, більш точну дату та час в ході слідства не встановлено, потерпілий ОСОБА_8 заборгував ОСОБА_9 , грошові кошти у розмірі 35 тисяч доларів США. За усною домовленістю, ОСОБА_8 впродовж невизначеного терміну зобов`язався повертати зазначену суму ОСОБА_9 частинами.

В період часу з 2018 року по 2021 рік ОСОБА_8 повернув ОСОБА_9 грошові кошти частину боргу в сумі 17 тисяч доларів США.

В подальшому на початку 2022 року, потерпілий ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_9 , про неможливість повернення решти грошових коштів, через фінансові складнощі. Невиплачена частка грошових коштів на той час склала 18 тисяч доларів США.

23.07.2024 на мобільний телефон потерпілого ОСОБА_8 , подзвонив раніше не знайомий йому ОСОБА_7 , який повідомив, що його звуть ОСОБА_10 і він є родичем ОСОБА_9 (що не відповідає дійсності) та повідомив, що він телефонує з приводу боргу ОСОБА_8 перед ОСОБА_9 .

В ході телефонної розмови ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вимогу передачі йому грошових коштів, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, почав погрожувати потерпілому ОСОБА_8 фізичною розправою і висунув вимогу повернути ОСОБА_9 решту грошових коштів у розмірі 18 тисяч доларів США. Почувши вказану вимогу, потерпілий ОСОБА_8 відмовився її виконувати і пояснив, що боргових зобов`язань по відношенню до ОСОБА_7 в нього не має, а питання повернення грошових коштів він буде вирішувати особисто із ОСОБА_9

25.09.2024 приблизно о 10.00 на мобільний телефон потерпілого ОСОБА_8 , подзвонив ОСОБА_7 та, не називаючи свого реального імені, представившись підприємцем, зацікавленим у співпраці з потерпілим, призначив останньому зустріч в кафе «Челентано» розташованому за адресою: м. Миколаїв, проспект Миру, 30А/1.

Того ж дня о 15 год. 30 хв. ОСОБА_7 прибув до обумовленого з потерпілим місця зустрічі та підійшов до потерпілого ОСОБА_8 , який вже очікував на відкритому майданчику кафе «Челентано». В ході розмови з ОСОБА_8 ОСОБА_7 повідомив, що його звуть ОСОБА_10 та він хоче обговорити борг потерпілого перед ОСОБА_9 .

Далі, реалізуючи раніше виниклий умисел на вимагання грошових коштів у потерпілого, ОСОБА_7 висунув останньому вимогу щодо передачі йому та ОСОБА_9 грошових коштів розмірі 18 тисяч доларів США, на що потерпілий відповів відмовою, пояснивши що не має наразі такої фінансової можливості.

Обурений відмовою, ОСОБА_7 продовжив наполягати на виплаті грошових коштів ОСОБА_8 , та вимагати від потерпілого якнайшвидше виконати вимогу, продавши свій автомобіль, на що ОСОБА_8 знову відмовив, пояснивши, що транспортний засіб є джерелом його доходу.

ОСОБА_7 , в свою чергу, почав висловлювати погрози застосування фізичного насильства до потерпілого у разі невиконання його вимог, а також висловив погрозу знищення автомобіля потерпілого ОСОБА_8 , підкреслюючи реальність погроз тим, що йому відома адреса проживання останнього та транспортний засіб, на якому він пересувається.

Крім цього, встановлено, що у 2023 році, більш точну дату та час в ході слідства не встановлено, потерпілий ОСОБА_11 заборгував ОСОБА_12 , грошові кошти у розмірі 300 000 гривень. За усною домовленістю, ОСОБА_11 зобов`язався повернути зазначену суму ОСОБА_12 в найкоротший термін.

Впродовж місяця з дня виникнення боргових зобов`язань ОСОБА_11 виплатив ОСОБА_12 290 000 гривень. Таким чином, Невиплачена частка грошових коштів на той час склала 10000 гривень.

Приблизно в червні 2024 року на мобільний телефон потерпілого ОСОБА_11 , подзвонив раніше не знайомий йому ОСОБА_7 , який повідомив, що його звуть ОСОБА_10 і він є компаньйоном ОСОБА_12 (що не відповідає дійсності) та телефонує з приводу боргу ОСОБА_11 перед ОСОБА_12 , який, за словами ОСОБА_7 , складає 250 тисяч гривень.

В ході телефонної розмови ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вимогу передачі йому грошових коштів, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, почав погрожувати потерпілому ОСОБА_11 фізичною розправою і висунув вимогу сплатити ОСОБА_12 грошові кошти у розмірі 250 000 гривень. Почувши вказану вимогу, потерпілий ОСОБА_11 відмовився її виконувати і пояснив, що боргових зобов`язань по відношенню до ОСОБА_7 в нього не має, а питання повернення грошових коштів він буде вирішувати особисто із ОСОБА_12 .

21.09.2024 ОСОБА_7 подзвонив на мобільний телефон потерпілому ОСОБА_11 , і діючи з корисливих мотивів, умисно, повторно, почав погрожувати потерпілому ОСОБА_11 насильством, висунув вимогу передати грошові кошти у сумі 250 тисяч гривень, аргументуючи це тим, що ОСОБА_12 є його компаньйоном і він, ОСОБА_7 , теж зазнав збитків внаслідок несплати потерпілим грошових коштів ОСОБА_12 . Почувши вказану вимогу, потерпілий ОСОБА_11 відмовився її виконувати і поставив під сумнів бізнес відносини ОСОБА_12 та ОСОБА_7 .

Продовжуючи розмову, ОСОБА_7 неодноразово наполягав на сплаті грошових коштів і вимагав від потерпілого ОСОБА_11 визнати наявність боргових зобов`язань, в тому числі перед ним особисто. Отримавши відмову від потерпілого, ОСОБА_7 почав висловлювати погрози застосування фізичного насильства потерпілому у разі невиконання його вимог, підкреслюючи реальність висловлених погроз тим, що йому відома адреса проживання ОСОБА_11

08.04.2025 до СУ ГУНП в Миколаївській області надійшла відповідь на доручення слідчого з УСБУ в Миколаївській області №64/20-2806 від 04.04.2025 в якому міститься відомості що за адресою: АДРЕСА_1 де проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином підозрюваного ОСОБА_7 , зберігаються мобільними телефони та боргові розписки, які ще не вилучені в ході досудового розслідування та мають значення в якості речових доказів в рамках зазначеного досудового розслідування.

Факт причетності ОСОБА_7 до вчинення вказаного кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності, зокрема протоколами негласних слідчих розшукових дій, з яких знято грифи секретності, висновками лінгвістичних експертиз, відповідями на доручення слідчого, допитами потерпілих.

09 квітня 2025 року слідчим суддею Новоодеського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , було надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

10.04.2025 слідчим у кримінальному провадженні було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 .

На час проведення обшуку в вищевказаному помешканні перебував ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході проведення обшуку було виявлено та в подальшому вилучено наступні предмети та речі:

-Блокнот темно коричневого кольору із чорновими записами спец пакет EXP0251031;

-Жорсткий диск марки «Samsung» моделі «ST500DM005», S/N S20BJ90D745419 спец пакет PSP 1343363;

-Мобільний телефон марки «Nokia» сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 із сім-картою мобільного оператору Лайф спец пакет PSP 1343362;

-Мобільний телефон марки «iPhone 14 Pro Max», ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 паперовий конверт із наліпкою НПУ - NPU 0318501. Вилученні предмети були упаковані до відповідних сейф-пакетів.

Постановою слідчого від 11.04.2025: блокнот темно коричневого кольору із чорновими записами спец пакет EXP0251031; жорсткий диск марки «Samsung» моделі «ST500DM005», S/N S20BJ90D745419 спец пакет PSP 1343363; мобільний телефон марки «Nokia» сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 із сім-картою мобільного оператору Лайф спец пакет PSP 1343362; мобільний телефон марки «iPhone 14 Pro Max», ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 паперовий конверт із наліпкою НПУ - NPU 0318501, визнано речовими доказами.

Вилучені речі та документи, відповідно ч. 7 ст. 236 КПК України, вважаються тимчасово вилученим майном.

Таким чином, вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно є речовими доказами, оскільки відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України - є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зазначене майно необхідне для забезпечення його збереження як речового доказу, запобігання можливості приховування, знищення доказів злочинної діяльності, проведення огляду, призначення криміналістичних експертиз та має суттєве значення для розслідування кримінального провадження.

Відповідно положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що вищезазначені речові докази мають суттєве значення для встановлення важливих обставин кримінальному проваджені, незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Посилаючись на вищевикладене, прокурор просить слідчого суддю накласти арешт на вказане майно з метою його збереження, запобігання його втраті або пошкодженню, що може позбавити можливості використати його, як доказ у кримінальному провадженні, перешкодити швидкому, повному та неупередженому розслідуванню, необхідністю проведення відповідних експертиз.

Вивчивши доводи клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, матеріалами клопотання підтверджується наявність підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України.

Відомості за даним фактом 22.03.2024 внесені до ЄРДР за № 0000334 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України.

10.04.2025 на підставі ухвали Новоодеського районного суду Миколаївської області, за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено:

- Блокнот темно коричневого кольору із чорновими записами спец пакет EXP0251031

-Жорсткий диск марки «Samsung» моделі «ST500DM005», S/N S20BJ90D745419 спец пакет PSP 1343363

-Мобільний телефон марки «Nokia» сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 із сім-картою мобільного оператору Лайф спец пакет PSP 1343362

-Мобільний телефон марки «iPhone 14 Pro Max», ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 паперовий конверт із наліпкою НПУ - NPU 0318501. Вилученні предмети були упаковані до відповідних сейф-пакетів.

Вилучене 10.04.2025 року майно, відповідно ч. 7 ст. 236 КПК України, вважається тимчасово вилученим майном.

Таким чином, вилучене у ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно є речовими доказами, оскільки відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України - є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, дізнавача, прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання. Перевіривши надані матеріали клопотання, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя дійшов наступного. Подане прокурором клопотання відповідає вимогам ст.171 КПК України. Відповідно до загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ст. 132 КПК України, застосування таких заходів не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою застосування цих заходів, наявна потреба досудового розслідування в їх застосуванні, можливість виконання завдання досудового розслідування лише за умови їх застосування, ця потреба виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого. Відповідно до ч.1 ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Пункт 1 ч.2 статті 167 КПК України передбачає, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та або зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. За змістом ст.173 КПК України особа, яка подала клопотання про арешт майна, має довести необхідність такого арешту. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Під час вирішення справи по заявленому клопотанню слідчим суддею враховані вимоги пп.1, 2, 5 ч.2 ст.173 КПК України. Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Під час судового розгляду встановлено, що метою накладення арешту на майно, яке тимчасово вилучене в ході обшуку місця проживання ОСОБА_13 10.04.2025, є забезпечення збереження речових доказів, для запобігання зникненню майна, його втрати або пошкодження, що може позбавити можливості використати його як доказ у кримінальному провадженні та розпорядження майном з боку його власників та інших третіх осіб, які заявлять право вимоги на нього, зокрема відчуження, зміни, спотворення, знищення майна, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню, в зв`язку з чим належить накласти арешт на тимчасово вилучене майно в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , а саме на:

-мобільний телефон Xiaomi Redmi 12C, imei1: НОМЕР_5 , imei2: Блокнот темно коричневого кольору із чорновими записами спец пакет EXP0251031;

-жорсткий диск марки «Samsung» моделі «ST500DM005», S/N S20BJ90D745419 спец пакет PSP 1343363;

-мобільний телефон марки «Nokia» сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 із сім-картою мобільного оператору Лайф спец пакет PSP 1343362;

-мобільний телефон марки «iPhone 14 Pro Max», ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 паперовий конверт із наліпкою НПУ - NPU 0318501. Вилученні предмети були упаковані до відповідних сейф-пакетів.

Доказів негативних наслідків від застосування такого максимального заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Оскільки в матеріалах клопотання міститься достатньо підстав вважати, що тимчасово вилучене під час обшуку місця проживання ОСОБА_4 майно є доказом в кримінальному провадженні, обмеження права власності на це майно є розумним і співмірним, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речового доказу. Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження. Разом з тим, слідчий суддя роз`яснює, що відповідно до положень ст.174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково. Відповідно до статті 175 КПК України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором, на яких також покладається обов`язок визначення місця зберігання тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст. .2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 372, КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно шляхом заборони користування та розпорядження будь-якій фізичній або юридичній особі, вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

-блокнот темно коричневого кольору із чорновими записами спец пакет EXP0251031

-жорсткий диск марки «Samsung» моделі «ST500DM005», S/N S20BJ90D745419 спец пакет PSP 1343363;

-мобільний телефон марки «Nokia» сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 із сім-картою мобільного оператору Лайф спец пакет PSP 1343362;

-мобільний телефон марки «iPhone 14 Pro Max», ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 паперовий конверт із наліпкою НПУ - NPU 0318501. Вилученні предмети були упаковані до відповідних сейф-пакетів.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Ухвала може бути скасована в порядку ст. 174 КПК України за клопотанням власника, володільця майна, що не був присутнім під час розгляду.

Слідчий суддя ОСОБА_1