Справа № 953/4492/25
н/п 1-кс/953/3739/25
"15" травня 2025 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - адвоката ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6 (рос. ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, який є військовослужбовцем НОМЕР_1 (військової частини № НОМЕР_2 ) НОМЕР_3 армійського корпусу балтійського флоту військово морських сил збройних сил Російської Федерації, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, -
Сторона обвинувачення просить обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
На обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, що з лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24.02.2022 президент РФ оголосив початок так званої спеціальної військової операції, що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення ЗС РФ, інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.
Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».
Відповідно до ст. 2, спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.
Відповідно до ст. 4 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.
Норми ст. 27 Конвенції, крім іншого, вказують на те, що особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.
Cторони конфлікту повинні застосовувати до осіб, що перебувають під захистом, таких заходів контролю чи безпеки, які будуть визнані за необхідні під час ведення війни.
Норми ст. 31 Конвенції забороняють застосування жодного примусу фізичного чи морального порядку до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.
Також, ст. 32 Конвенції встановлено, що Високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.
Стаття 33 Конвенції забороняє пограбування населення.
Частиною 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) передбачено, що вбивство є забороненим й буде залишатися забороненим в будь-який час і в будь-якому місці, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів.
Згідно із вимогами ст. 147 ЖК(IV) серйозні порушення, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричинять великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.
Нелюдське поводження та привласнення майна, не виправдане військовою необхідністю є воєнними злочинами відповідно до ст.8(2)(а)(іі) та ст.8(2)(а)(іv) Римського статуту Міжнародного кримінального суду.
Військовослужбовець 9 мотострілецького полку (військової частини № НОМЕР_2 ) 11 армійського корпусу балтійського флоту військово морських сил збройних сил Російської Федерації ОСОБА_6 брав участь у вторгненні на територію України у складі російських окупаційних військ.
Одразу після оголошення 24.02.2022 Президентом РФ про початок «спеціальної воєнної операції», російські війська, у т. ч. військовослужбовці 9 мотострілецького полку (військової частини № НОМЕР_2 ) НОМЕР_3 армійського корпусу балтійського флоту військово морських сил ЗС РФ, серед яких перебував військовослужбовець ОСОБА_6 , у невстановленому місці перетнули російсько-український кордон та пішли у наступ на території Харківської області.
Одночасно з веденням бойових дій на території області, військовослужбовці ЗС РФ з метою забезпечення можливості безперешкодного пересування територією Харківської області здійснювали блокування та тимчасове захоплення населених пунктів, облаштування на автомобільних шляхах області блокпостів для здійснення заходів щодо контролю доступу осіб на обумовлену ділянку території.
Так, у період часу з 02 по 03 червня 2022 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 разом з двома невстановленими в ході досудового розслідування військовослужбовцями ЗС РФ, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, приїхали на транспортному засобі марки «Hyundai Tucson», чорного кольору (державний номерний знак під час досудового розслідування не встановлено) до будинку АДРЕСА_2 , в якому разом з родиною мешкав ОСОБА_7 .
Незаконно проникнувши на подвір`я будинку, ОСОБА_6 пересвідчився в особі ОСОБА_7 , та, усвідомлюючи, що перед ним цивільна особа в розумінні ст. 50 ДП І, разом з двома невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ, будучи озброєними автоматичною вогнепальною зброєю, без складання будь-яких процесуальних документів почали проводити обшук в приміщенні будинку потерпілого.
В ході проведення обшуку у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на незаконне заволодіння автомобілем марки «Ford Kuga», зеленого кольору, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 , який перебував в дворі вказаного домоволодіння та належав ОСОБА_7 .
З метою здійснення значного психологічного тиску, залякування та демонстрації сили, відкрито демонструючи при цьому наявну у нього вогнепальну зброю, почав погрожувати її застосуванням у випадку невиконання його злочинних вимог, чим порушив положення абз 1 ст. 27, 29, 31, 32 Женевської Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949 та п.п. е) п.а) ч. 2 ст. 75 ДП І.
Сприймаючи погрози ОСОБА_6 як реальні, розуміючи, що ним або іншими невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ може бути застосована вогнепальна зброя, що напряму ставить під загрозу його життя та здоров`я, ОСОБА_7 не чинив опору та віддав ключі та пульт керування автомобілем.
З метою доведення свого спільного злочинного умислу до кінця, ОСОБА_6 разом з двома невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ, сіли до автомобіля та спробували привести в дію двигун внутрішнього згорання, проте не змогли цього зробити з причин, що від них не залежали.
ОСОБА_6 повідомив потерпілому ОСОБА_7 , що він повернеться за автомобілем пізніше, після чого сів за кермо автомобіля «Hyundai Tucson», чорного кольору, та разом з двома іншими військовослужбовцями ЗС РФ залишили місце вчинення кримінального правопорушення.
У подальшому, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_6 , за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування військовослужбовцями ЗС РФ, у період часу з 09 по 13 червня 2022 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, достовірно знаючи про відсутність ОСОБА_7 та членів його родини за місцем мешкання, проникли на територію його домоволодіння та незаконно заволоділи належними потерпілому легковим автомобілем марки «Ford Kuga», вартістю згідно висновку експерта 455 210 грн., та автопричепом марки «ПГА 1», вартістю згідно висновку експерта 12 653 грн., тим самим довівши свій спільний, злочинний корисливий умисел, направлений на пограбування цивільного населення, до кінця.
Після незаконного заволодіння вищевказаним майном, ОСОБА_6 разом з невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ покинули територію домоволодіння.
Своїми протиправними діями ОСОБА_6 разом з невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ спричинили згідно висновку експерта матеріальну шкоду на загальну суму 467 863 гривень 04 копійок (чотириста шістдесят сім тисяч вісімсот шістдесят три гривні та чотири копійки).
Отже ОСОБА_6 разом з невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ, усвідомлюючи явну злочинність своїх дій, наслідків та бажаючи їх настання, у порушення законів та звичаїв війни, що передбачені зокрема ст. ст. 27, 31, 32, 33 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 75 Додаткового протоколу І протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949 вчинив жорстоке поводження, що виражалось у завданні психологічних страждань (погроза вогнепальною зброєю), а також пограбуванні цивільної особи ОСОБА_7 .
Таким чином, громадянин Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у жорстокому поводженні з цивільним населенням, а також іншому порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинених за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України (в редакції 2022 року).
Обґрунтованість повідомленої підозри сторона обвинувачення підтверджує зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду, а також вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
29.04.2025 слідчим за погодженням із процесуальним керівником у кримінальному провадженні складено повідомлення про підозру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця НОМЕР_1 (військової частини № НОМЕР_2 ) НОМЕР_3 армійського корпусу балтійського флоту військово морських сил збройних сил Російської Федерації, у вчиненні останнім кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, яке розміщено у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 29.04.2025 № 86 (8011) та 29.04.2025 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування», разом із повістками про виклик останнього на 05.05.2025, 06.05.2025, 07.05.2025, з дотриманням вимог ст. 111, 135, 278 КПК України.
Крім того, вжиті заходи з встановлення можливих засобів повідомлення, шляхом направлення копій через мобільний додаток «Telegram», таким чином ОСОБА_6 , вважається таким, який був належним чином повідомлений згідно ч. 3 ст. 111, ст. 135, 278 КПК України.
В той же час, підозрюваний ОСОБА_6 , без поважних причин на виклики слідчого не прибув, про причини не явки нікого не повідомив. На теперішній час встановлено, що військовослужбовець зс рф ОСОБА_6 , переховується від органів досудового розслідування та перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою - агресором.
Також, в ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до листа УКР ГУНП в Харківській області, громадянин російської федерації ОСОБА_6 , перебуває на території Російської Федерації, за місцем свого мешкання, у місті Троїцьк, Челябінської області.
Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 , з вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.
Окрім того, у сторони обвинувачення наявні підстави допускати, що підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи на території держави, визнаної Верховною Радою України державою агресором, міг виїхати до будь-якої іншої країни.
У зв`язку з вищевикладеним, 08.05.2025 постановами слідчого ОСОБА_6 , оголошено в розшук, у тому числі міжнародний.
Відповідно до ст. 12 КК України підозрюваний ОСОБА_6 вчинив особливо тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.
Сторона обвинувачення зазначає, що у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваного ОСОБА_6 , не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
При розгляді клопотання в судовому засіданні прокурор підтримав клопотання.
Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання сторони обвинувачення.
Клопотання розглядається слідчим суддею в порядку ч. 6 ст. 193 КПК Країни за відсутності підозрюваного.
Згідно ч. 3 ст. 111, ч. 8 ст. 135 КПК України повідомлення про підозру та повістки про виклик ОСОБА_6 опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, в газеті кабінету міністрів України «Урядовий кур`єр».
Постановою слідчого СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 від 08.05.2025 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук.
Постановою слідчого СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 від 08.05.2025 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук.
Надані стороною кримінального провадження докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, що підтверджується: протоколами допиту та додаткового допиту потерпілого ОСОБА_7 ; протоколом пред`явлення ОСОБА_6 , для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом пред`явлення ОСОБА_6 , для впізнання за фотознімками свідкові ОСОБА_8 ; протоколами допитів свідка ОСОБА_9 ; протоколом пред`явлення ОСОБА_6 , для впізнання за фотознімками свідкові ОСОБА_9 ; висновком транспортно товарознавчої експертизи від 12.09.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом пред`явлення ОСОБА_6 , для впізнання за фотознімками свідкові ОСОБА_11 ; висновком транспортно товарознавчої експертизи від 30.01.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; матеріалами, зібраними співробітниками оперативного підрозділу УКР ГУНП в Харківській області, на виконання доручень слідчого, якими встановлено анкетні дані, особисті відомості та місцезнаходження ОСОБА_6 ; постановою про оголошення підозрюваного в розшук; постановою про оголошення підозрюваного в міжнародний розшук.
Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним прокурором існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідка; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.
Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.
Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя обирає запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу.
Враховуючи існування доведених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні у вчиненні якого підозрюється, ті обставини, що підозрюваний перебуває на території російської федерації, тобто території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором застосування більш м`яких запобіжних заходів, є неможливим, а тому обирає запобіжний захід відносно нього у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України. З вказаних підстав жодний інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не може забезпечити на теперішній час належну процесуальну поведінку підозрюваної.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 200, 206, 211, 372, 395, 579, 580 КПК України, слідчий суддя,
Клопотання слідчого - задовольнити.
В порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрати відносно ОСОБА_6 (рос. ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, зобов`язати компетентних службових осіб органу досудового розслідування після затримання ОСОБА_6 (рос. ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки його до місця кримінального провадження звернутися до слідчого судді, суду для розгляду питання за участю ОСОБА_6 (рос. ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.
Зобов`язати слідчого відділу розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту слідчого управління ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_6 (рос. ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про тримання під вартою останнього.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним ОСОБА_6 - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1