ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2157/25 Справа № 205/573/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 травня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк від 10 місяців до 5 років 10 місяців.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що адміністрація ДУ «Дніпровська виправна колонія № 89» на вимогу суду підготувала висновок щодо ступеня виправлення засудженого до клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строк та дійшла висновку про можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строк засудженому ОСОБА_8 , однак суд першої інстанції в ході дослідження доказів дійшов протилежних висновків.

Зазначає, що судом в порушення ч. 7 ст. 539 КПК України проведено оцінку всього періоду відбування покарання засудженим, а не останнього року відбування покарання.

Стверджує, що за час відбування покарання він допустив 7 порушень, а не 8, як вказано в ухвалі суду, також з висновку щодо ступеня виправлення засудженого слідує, що він отримав підсумкову кількість балів 77, а не 64, як про це вказано в ухвалі суду.

Посилається на те, що всі стягнення, які були накладені на нього, були погашені в установленому законом порядку, а відтак, він вважається таким, що не допускав порушень та не притягався до дисциплінарної відповідальності.

Зазначає, що він визнав свою вину, також він не працює з незалежних від нього обставин, оскільки держава в особі відповідних її органів влади позбавляє його права на оплачувану працю, а до безоплатної праці установа виконання покарань його не залучала, оскільки він відбуває покарання у приміщенні камерного типу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати як незаконну та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що посилання суду першої інстанції на положення п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» є помилковим, оскільки ця постанова не є джерелом права та є застарілою.

Зазначає, що до суду був наданий проєкт Висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 , згідно якого адміністрація державної установи виконання покарань, дійшла висновку про можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строк засудженому ОСОБА_8 .

Посилається на те, що судом в порушення ч. 7 ст. 539 КПК України проведено оцінку всього періоду відбування покарання засудженим, а не останнього року відбування покарання.

Стверджує, що всі стягнення, які були накладені на засудженого, були погашені в установленому законом порядку, а відтак, засуджений ОСОБА_8 вважається таким, що не допускав порушень та не притягався до дисциплінарної відповідальності.

Зазначає, що суд не врахував, що згідно із Висновком щодо ступеня виправлення засудженого, ОСОБА_8 став на шлях виправлення, його поведінка була сумлінною, упродовж переважного часу перебування в умовах ізоляції від суспільства засуджений отримував заохочення, а отже, прагнув виправитися. Крім того, суд не врахував його позитивну характеристику, прагнення до праці та навчання, а також те, що на день розгляду клопотання ОСОБА_8 фактично відбув 24 роки та 2 місяці покарання.

Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 травня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, згідно із проєктом висновку щодо ступеня виправлення засудженого, із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення та має бути представлений до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (ст.82 КК України), отримавши 64 бали.

Однак наявність заохочень, застосованих адміністрацією установи до засудженого та дотримання ним режиму установи виконання покарань, саме по собі не доводить того, що такий засуджений став на шлях виправлення в розумінні положень статті 82 КК України.

Окрім того, згідно із інформацією, наявною в матеріалах провадження, засудженому ОСОБА_8 відмовлено в заміні режиму тримання та направленні матеріалів в суд щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк на підставі ст.82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення. Крім того, згідно із матеріалами особової справи, чотири рази відмовлялось у задоволенні клопотання про помилування засудженого ОСОБА_8 , які направлялись до Офісу Президента України.

Також у п.1 «Ставлення до скоєного кримінального правопорушення» розділу ІІ проєкту «Критерії оцінки виправлення засудженого», зазначено: засуджений шкодує про вчинене ним кримінальне правопорушення та визнає свою вину, що не відповідає дійсності, оскільки в судовому засіданні засуджений ОСОБА_8 пояснив, що винним себе не визнає та каятися йому ні в чому, тому колегія суддів має обґрунтований сумнів щодо об`єктивності зазначеного висновку в цілому.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.12 ст.154 КВК України, визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації, в той же час, наданий суду проєкт не містить посилання на участь у визначенні ступеня виправлення та складанні висновку представників органу пробації.

Також суд зазначив, що вимоги ОСОБА_8 в частині заміни йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк від 10 місяців до 5 років 10 місяців суперечать вимогам частин 1 та 5 статті 82 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого та захисника, які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги засудженого та захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно із ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Наведених вимог суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував дані, що характеризують особу засудженого, і з цього приводу суд в ухвалі зазначив мотиви, з яких дійшов до висновку про відмову у задоволенні цього клопотання.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.03.2002 року за ст.ст.93 п.п. «а», «г», «ж», «з», «і»; 17 ч.2-93 п.п. «а», «і»; 142 ч.3 КК України (в редакції 1960 року), ст.187 ч.2 КК України (в редакції 2001 року) до довічного позбавлення волі, з конфіскацією належного йому майна. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 21.10.2003 року, вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.03.2002 року залишено без змін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.10.2018 року ОСОБА_8 зараховано в строк покарання термін попереднього ув`язнення: з 03.11.2000 року до 21.10.2003 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10.12.2018 року, ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.10.2018 року - змінено, зараховано в строк покарання термін попереднього ув`язнення: з 02.11.2000 року до 21.10.2003 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1, 5 ст.82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України №2690-ІХ від 18.10.2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

При цьому ч. 12, 13 ст. 154 КВК України визначено обставини, які враховуються під час вирішення питання про заміну більш м`яким (позбавлення волі на строк від 15 до 20 років) покарання у виді довічного позбавлення волі.

Зазначені норми зобов`язують приймати таке рішення з урахуванням висновку адміністрації установи щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі, складання якого здійснюється за участю уповноваженого органу з питань пробації. Метою подання такого висновку є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Окрім цього особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення.

З характеристики на засудженого ОСОБА_8 вбачається, що під час перебування в Криворізькому СІЗО (№4) характеризувався негативно. Один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашено. Заохочень не мав.

Під час перебування в Дніпропетровському СІЗО (№3) характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 14.05.2004 року перебуває в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№ 89), для відбуття покарання в приміщенні камерного типу сектору максимального рівня безпеки. Сім разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашено. Має чотири заохочення. На виробництві установи не працевлаштований по незалежним від нього причинам. Від праці не відмовляється.

22.06.2015 року на засіданні адміністративної комісії установи розглядалося питання про можливість застосування зміни умов тримання відповідно до ст. 100, 151-1 КВК України, на якій було відмовлено в застосуванні як особі, яка не стає на шлях виправлення.

09.12.2022 року на адміністративній комісії установи розглядалося питання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням відповідно до ст. 82 КК України, на якій було відмовлено, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

18.07.2019 року, 06.11.2020 року та 13.03.2024 року звертався до Офісу Президента України з клопотаннями про помилування, які залишилися без задоволення.

Також 19.10.2022 року матір засудженого ОСОБА_8 зверталася до Офісу Президента України з клопотанням про помилування ОСОБА_8 , яке залишилося без задоволення.

Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній.

Також судом взято до уваги наданий адміністрацією ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №89» проєкт висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 , з якого слідує, що із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення та має бути представлений до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (ст.82 КК України).

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що попри формальну відповідність ОСОБА_8 критерію визнання таким, що став на шлях виправлення, останній не був представлений ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №89» до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк та звернувся до суду із відповідним клопотанням самостійно.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про те, що засуджений ОСОБА_8 не став на шлях виправлення.

Так, за весь період відбування покарання, засуджений мав 8 стягнень, які хоч і є погашеними, однак характеризують його поведінку протягом всього періоду відбування покарання.

Крім того, наявність у ОСОБА_8 лише чотирьох заохочень за весь період відбування покарання, початок якого рахується з 02.11.2000 року, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення, навіть з урахуванням його прагнення до праці та навчання.

Також судом обгрунтовано звернуто увагу на те, що засудженому ОСОБА_8 відмовлялося у застосуванні ст.82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення, та що йому чотири рази відмовлялось у задоволенні клопотання про помилування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на виконання вимог Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні «Петухов проти України (№2)» від 12 березня 2019 року, 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України №2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим законом гарантується право особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернутися до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

На час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк ОСОБА_8 набув формальне право на застосування до нього ст.82 КК України.

Проте такі обставини не зобов`язують суд автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття покарання строком від 15 років.

Рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально. При цьому для суду є важливим дослідити у сукупності всі відомості, які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулися певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, у зв`язку з чим посилання в апеляційних скаргах на те, що судом в порушення ч. 7 ст. 539 КПК України проведено оцінку всього періоду відбування покарання засудженим, а не останнього року відбування покарання, - колегія суддів вважає безпідставним.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які вказували б на виправлення засудженого. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання. Крім того, засуджений просить замінити призначене покарання у виді довічного позбавлення волі не на 15-20 років позбавлення волі, а на позбавлення волі на строк від 10 місяців до 5 років 10 місяців, що не ґрунтується на вимогах ст. 82 КК України.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання, оскільки на думку колегії суддів відсутні достатні підстави стверджувати, що засуджений ОСОБА_8 протягом фактичного строку відбування покарання став на шлях виправлення, у зв`язку з чим у задоволенні апеляційних скарг засудженого та захисника слід відмовити.

Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 травня 2025 року залишити без задоволення.

Ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 травня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4