Справа № 932/4823/25
Провадження № 1-кс/932/2071/25
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 57
телефон приймальні судді 099 520 65 95
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 травня 2025 року м. Дніпро

Слідча суддя Шевченківського районного суду м. Дніпра ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

старшого слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5

представника підозрюваного адвоката ОСОБА_6

представника підозрюваного адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС Третього слідчого відділу ТУ ДБР розташованого у місті Краматорську ОСОБА_4 , яке погоджене начальником другого відділу Управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0013427, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.04.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Береги Самбірського району Львівської області, громадянина України, має середню спеціальну освіту, неодружений, військовослужбовець військової служби за контрактом, головний сержант-командир відділення управління командира батальйону взводу зв`язку батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «штаб-сержант», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України

установила:

17 травня 2025 року до слідчої судді надійшло клопотання старшого слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0013427 від 07.04.2025 року, стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

В обґрунтування заявленого клопотання слідчий зазначає, що 21 квітня 2025 року наказом № 111 командира військової частини НОМЕР_1 , штаб-сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду головного сержанта-командира відділення управління командира батальйону взводу зв`язку батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 11,16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі - Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Являючись військовослужбовцем ЗС України, ОСОБА_5 обізнаний із діючим законодавством України щодо заборони носіння, придбання та збуту вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Однак, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи із прямим умислом, направленим на носіння, придбання та збут бойових припасів, вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу та реалізуючи його, у невстановлений органами досудового розслідування час, але не пізніше 23.04.2025, знаходячись у невстановленому органами досудового розслідування місці, з невстановленого органами досудового розслідування джерела без передбаченого законом дозволу придбав:

1) РШГ-1 у кількості 1 одиниця, є реактивною штурмовою гранатою, в остаточно спорядженому виді, виготовленою промисловим (заводським) способом, спорядженою всередині, відноситься до категорії бойових припасів;

2) РПГ-22 у кількості 1 одиниця, який є 72,5-мм реактивною протитанковою гранатою, кумулятивної дії, в остаточно спорядженому виді, виготовленою промисловим (заводським) способом, спорядженою всередині та являється бойовим припасом;

3) гранатомет у «AT-4» у кількості 3 одиниці, які є реактивними протитанковими гранатами, в остаточно спорядженому виді, виготовленими промисловим (заводським) способом, спорядженими всередині, відноситься до категорії бойових припасів;

4) гранатомет RGW-90 у кількості 4 одиниці, які є 90-мм гранатометами в остаточно спорядженому виді, виготовленими промисловим (заводським) способом, спорядженими всередині, відносяться до категорії бойових припасів;

5) гранати РГТ-27С2 у кількості 26 одиниць, які являються корпусами термобаричної ручної гранати, виготовленими промисловим (заводським) способом, які споряджені вибуховою речовиною, вибухове спорядження корпусу гранати є вибуховою речовиною у вигляді конструктивно оформленого заряду.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив носіння бойових припасів, вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, направлений на носіння, придбання та збут бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, 23.04.2025 у проміжок часу з 15 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., ОСОБА_5 , знаходячись в салоні транспортного засобу автомобілю марки MITSUBISHI L200, д.н.з. НОМЕР_2 , сірого кольору, належного на праві власності військовій частині НОМЕР_1 , який у свою чергу знаходився за адресою: Донецька область, м. Дружківка на відкритій місцевості між вулицями Театральна та Заводська, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у порушення законодавства України у сфері дії дозвільної системи, за квадрокоптер DJI Mavic 3E, збув ОСОБА_9 без передбаченого законом дозволу бойові припаси, вибухові пристрої, вибухові речовини, а саме:

1) РШГ-1 у кількості 1 одиниця, є реактивною штурмовою гранатою, в остаточно спорядженому виді, виготовленою промисловим (заводським) способом, спорядженою всередині, відноситься до категорії бойових припасів;

2) РПГ-22 у кількості 1 одиниця, який є 72,5-мм реактивною протитанковою гранатою, кумулятивної дії, в остаточно спорядженому виді, виготовленою промисловим (заводським) способом, спорядженою всередині та

являється бойовим припасом;

3) гранатомет у «AT-4» у кількості 3 одиниці, які є реактивними протитанковими гранатами, в остаточно спорядженому виді, виготовленими промисловим (заводським) способом, спорядженими всередині, відноситься до категорії бойових припасів;

4) гранатомет RGW-90 у кількості 4 одиниці, які є 90-мм гранатометами в остаточно спорядженому виді, виготовленими промисловим (заводським) способом, спорядженими всередині, відносяться до категорії бойових припасів;

5) гранати РГТ-27С2 у кількості 26 одиниць, які являються корпусами термобаричної ручної гранати, виготовленими промисловим (заводським) способом, які споряджені вибуховою речовиною, вибухове спорядження корпусу гранати є вибуховою речовиною у вигляді конструктивно оформленого заряду.

За викладених обставин, дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України - носіння, придбання та збут бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

15.05.2025 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

16.05.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Під час досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що існують ризики, що підозрюваний ОСОБА_5 , може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 2. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав, пояснення надав аналогічні тексту клопотання, прохав таке задовольнити та прохав визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Підозрюваний у судовому засіданні просив обрати йому найменш суворий запобіжний захід особисте зобов`язання.

Захисники підозрюваного у судовому засіданні просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, а саме особисте зобов`язання. Зазначили, що ОСОБА_5 має численні нагороди як військовий, має гарну репутацію, сумлінно виконує свій обов`язок щодо захисту держави.

Заслухавши доводи прокурора, підозрюваного та його захисників, дослідивши надані докази та матеріали, слідчою суддею встановлено наступне.

Як вбачається з клопотання та наданих до нього доказів, слідчим здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0013427 від 07.04.2025 за ознаками ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 410 КК України.

15 травня 2025 року ОСОБА_5 о 13 год 10 хв було затримано у м. Дружківка Донецької області за підозрою у вчиненні злочину за ознаками ч. 1 ст. 263 КК України. Копію протоколу ОСОБА_5 отримав, про що свідчить його власний підпис (а.с.112-115)

16 травня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України (а.с.149-154).

Згідно повідомленої підозри ОСОБА_5 підозрюється у носінні, придбанні та збуті бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Про причетність підозрюваного ОСОБА_5 до неправомірних дій та обґрунтованість підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення свідчать докази, які долучені до матеріалів клопотання.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, а також здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить із наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Щодо обґрунтованості підозри

Письмове повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст. 276-278 КПК України, є початковим моментом притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Не вдаючись до детальної оцінки дій та винуватості особи, на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" зазначено, що "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням письмових доказів, що були надані органом досудового розслідування, та досліджені в судовому засіданні, здійснюючи їх оцінку за своїм внутрішнім переконанням, слідчий суддя, приходить до висновку, що повідомлена ОСОБА_5 підозра у вчиненні кримінального правопорушення є обґрунтованою, що підтверджується копіями наступних документів: протоколами допиту свідків від 09.04.25, 01.05.25 (а.с.32-35, а.с. 41-44, а.с. 48-78), протоколами огляду від 23.04.25, від 15.05.25 (а.с.36-40, а.с.107-111), протоколом огляду та вручення предметів від 23.04.25 (а.с.45-48), протоколом огляду місця події від 15.05.2025 (а.с.78-86), протоколом огляду та вручення грошових коштів від 15.05.25 (а.с.87-106), витягом із наказу про зарахування до списків особового складу (а.с.146), військовим квитком (а.с.129-145).

Ураховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідчий суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 своїми діями, про які йдеться у Повідомленні про підозру, вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_5 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у Кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Наявність ризиків, та їх обґрунтованість.

Щодо застосування заявленого запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою та вирішуючи питання про існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя зазначає таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Інкриміноване підозрюваному ОСОБА_5 кримінальне правопорушення передбачає застосування покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, тобто тримання під вартою, як запобіжний захід, може бути застосований до підозрюваного.

Доведеними, наданими суду поясненнями прокурора та матеріалами справи в їх сукупності, є наявність ризику у вигляді можливого переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_5 , у випадку доведеності його вини у вчиненні злочину, загрожує покарання у вигляді позбавлення волі до 7 років, його вік та стан здоров`я не є перешкодою для зміни місця мешкання та вчинення дій із можливого переховування від слідства та суду.

Високо ймовірним є ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 є діючим військовослужбовцем, є головним сержантом командиром відділення управління командира батальйону, має широке коло знайомств серед військових, а тому з метою отримання необхідних для нього показань, може впливати на свідків, які є його товаришами по службі та підлеглими.

До такого висновку приходжу і тому, що на цей час підозра у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, ґрунтується у тому числі і на показаннях свідків, які, хоча і є наданими слідчому, однак не можуть бути покладені у мотивування рішення суду по суті обвинувачення.

Є висока ймовірність і знищити, сховати чи спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, оскільки перебуваючи на свободі матиме можливість вживати відповідних заходів щодо знищення, приховування або спотворення предметів та документів, зокрема за допомогою електронних систем знищити листування з іншими особами, причетними до придбання та збуту бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв, приховати джерела отримання грошових коштів за збут останніх.

Суддею високо оцінено бойові нагороди ОСОБА_5 за взірцеву службу, грамоти та подяки за сумлінне виконання Конституційного обов`язку по захисту суверенітету та територіальної цілісності, однак у своїй сукупності вони не обґрунтовують застосування найменш суворого запобіжного заходу як особисте зобов`язання про яке клопотала сторона захисту.

Що стосується застосування «бойового імунітету» на якому також наполягала сторона захисту, то слідча суддя має необхідним зазначити, що принцип «бойового імунітету (combat immunity)» передбачає, що відповідальність військового командування не настає в умовах бойової обстановки або проведенні військових заходів.

Так, ст. 1 Закону України «Про оборону» від 06.12.1991 № 1932-XII (у чинній редакції) бойовий імунітет - звільнення військового командування, військовослужбовців, поліцейських поліції особливого призначення Національної поліції України, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України "Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України", від відповідальності, у тому числі кримінальної, за втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, наслідки застосування збройної та іншої сили під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), настання яких з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення законів та звичаїв війни або застосування збройної сили, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тобто системним аналізом визначено чіткий перелік обставин звільнення від кримінальної відповідальності за бойові втрати. У той час, як ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 263 КК України, на яке «бойовий імунітет» не розповсюджується.

Окрім того, наразі вирішується питання про застосування запобіжного заходу, а не відбувається розгляд справи по суті обвинувачення, під час якого у цілому може бути вирішено питання щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, слідча суддя вважає, що клопотання сторони захисту про застосування «бойового імунітету» не підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку зобов`язанню командира батальйону безпілотних систем військової частини № НОМЕР_3 ОСОБА_10 , який поручається за виконання підозрюваним ОСОБА_5 , у разі задоволення клопотання сторони захисту про застосування запобіжного заходу особистого зобов`язання, покладених на нього судом обов`язків та зобов`язується за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу, слідча суддя зазначає, що воно не може бути взяте до уваги, оскільки зобов`язання подано не відповідної форми, без особистої присутності особи, яка його подала, що виключає у слідчої судді можливість реалізації вимог, визначених ст. 180 КПК України.

При обранні запобіжного заходу слідчим суддею також враховується характер кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками підриву бойової готовності та боєздатності військових підрозділів, а також те, що в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, а кримінальне правопорушення вчинене військовослужбовцем.

Викладене вище дає підстави для твердження про те, що тримання ОСОБА_5 під вартою в умовах гауптвахти відповідає інтересам суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, в даному випадку, переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи.

Спираючись на норми ст. 178 КПК України, якими встановлено ті обставини, що враховуються при обранні запобіжного засобу, прихожу до висновку про можливість обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту, дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Нормою ч. 2 цієї статті встановлено, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого - з моменту його затримання.

ОСОБА_5 було затримано 15.05.2025 року о 13 год 10 хв, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (а.с.112).

Щодо визначення розміру застави

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Прокурор клопотав про визначення розміру за стави у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави у провадженні визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положення кримінального процесуального закону та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: 1) обставини кримінального правопорушення; 2) особливий характер справи; 3) майновий стан підозрюваного; 4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; 5) масштаб його фінансових операцій; 6) даних про особу підозрюваного; 7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК України; 8) «професійне середовище» підозрюваного; 9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання; 10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

Враховуючи тяжкість та обставини вчиненого ОСОБА_5 злочину, особу підозрюваного, який раніше не судимий, його майновий стан та вік, суд вважає за необхідне визначити підозрюваному альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого, суд не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

У разі внесення обвинуваченим застави, суд вважає за необхідне покласти на нього певні обов`язки, з передбачених ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 193, 194 КПК України, слідча суддя

постановила:

Клопотання старшого слідчого задовольнити.

У задоволенні клопотання захисників відмовити.

Застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою на гауптвахті стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, строком на 57 днів, у межах строку досудового розслідування, а саме до 12.07.2025 року, 13 год 10 хв включно, з визначенням місця утримання підозрюваного в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїх процесуальних обов`язків, у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн.

У разі звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, у провадженні якого буде знаходитись справа, прокурора, слідчого судді чи суду, в залежності від стадії кримінального провадження;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично мешкає, без дозволу слідчого, прокурора або суду, в залежності від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд, в залежності від стадії кримінального провадження, про зміну свого фактичного місця проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі невиконання яких, слідчим суддею або судом буде вирішено питання про звернення застави в дохід Держави.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, протягом строку дії ухвали.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Відповідно до вимог ст.182 КПК України, роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Дана ухвала діє до 13 год 10 хв. 12 липня 2025 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Повний текст ухвали постановлено 21 травня 2025 року.

Слідча суддя ОСОБА_11