Провадження № 1-кп/714/43/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2025 р. м. Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області у складі :

головуючого-судді ОСОБА_1
за участю : секретаря судових засіданьОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілоїОСОБА_4
захисникаОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000157 відносно

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянка України, з вищою освітою, не заміжньої, яка має на утриманні неповнолітню дитину, приватний підприємець, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачена ОСОБА_6 , 06 грудня 2024 року, близько 12 год. 20 хв., знаходячись на території ринку, що в м. Герца по вул. Штефана Великого, 2 Чернівецького району Чернівецької області під час виниклого конфлікту із потерпілою ОСОБА_4 , умисно нанесла їй один удар кулаком по обличчю завдавши їй фізичного болю. В результаті дій обвинуваченої ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_4 було завдано фізичного болю і не спричинено тілесних ушкоджень.

Таким чином своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_6 під час судового засідання свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України не визнала та на підставі ст. 63 Конституції України відмовилася давати покази. Вважає, що у її діях відсутній склад кримінального правопорушення, тому її слід виправдати.

Не зважаючи на невизнання своєї провини обвинуваченою, її винуватість в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується доказами, зібраними по справі доказами.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що 06 грудня 2024 року перебувала на роботі, у магазині що на ринку м. Герца. Приблизно о 12 год., до неї до магазину зайшла обвинувачена та сказала аби вона вийшла та помила стіну біля смітника із зовнішньої сторони магазину. Так як магазин у якому вона працювала межує з магазином обвинуваченої, вона, через декілька хвилин вийшла на вулицю та повідомила обвинуваченій що стіну мити вона не буде. У відповідь обвинувачена почала на неї нецензурно лаятися, сваритися, схопила її за куртку та нанесла один удар рукою по обличчю, чим завдало їй фізичного болю, від чого залишився синець. Через фізичний біль вона подзвонила до лікарні де отримала консультацію. Так як на другий день стан здоров`я її не покращився, а навпаки стало гірше, вона викликала швидку допомогу, де на ринку їй було надано таку допомогу, констатовано високий артеріальний тиск. Як таких претензій до обвинуваченої не має, водночас покарання просила призначити по закону.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що в той день вона та ОСОБА_8 знаходилася у магазині потерпілої. Обвинувачена зайшла до магазину потерпілої та нецензурно лаючись висунула потерпілій претензії аби остання помила стіну на вулиці, на що ОСОБА_4 відповіла відмовою. Продовжуючи нецензурну лексику, обвинувачена вийшла на вулицю. Майже одразу на вилицю вийшла потерпіла де обвинувачена нанесла їй удар рукою по обличчю з правої сторони. Сама вона сказала аби вони припинила сварку оскільки сторонні люди дивляться через що конфлікт було припинено. Коли потерпіла зайшла до магазину вона скаржилася на те, що болить щока, яка була опухлою та почервонілою. Окрім того, потерпіла скаржилася на головну біль.

Свідок ОСОБА_8 суду підтвердила покази свідка ОСОБА_7 в частині конфлікту який відбувся між обвинуваченою та потерпілою. Самих обставин які відбулися на вулиці між обвинуваченою та потерпілою не бачила, однак коли потерпіла повернулася до магазину в неї була права щока червоною. Зі слів потерпілої, обвинувачена нанесла їй удар по щоці.

Допитана судом свідок ОСОБА_9 показала, що 06 грудня 2024 року під час обіду йшла до дому через міський ринок та побачила як обвинувачена відштовхнула потерпілу, при цьому обвинувачена нецензурно лаялася та водночас кричала аби потерпіла помила стіну на вулицю. Самих обставин конфлікту не бачила, в т.ч. можливих нанесення тілесних ушкоджень, однак проходячи поруч, помітила почервоніння на правої щоки потерпілої.

За змістом протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 06.12.2024 року, згідно якого прийнято заяву ОСОБА_4 про те, що у той день, о 12 год. 15 хв. на території ринку що в м. Герца ОСОБА_6 під час виниклого конфлікту нанесла удар по обличчі, що завдало фізичного болю та не спричинило тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 856 від 09 грудня 2024 року, проведеної у відношенні потерпілої ОСОБА_4 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено та в ході проведення медичного огляду експертом ОСОБА_4 висловлювала скарги на болі місцях ушкоджень (ділянці обличчя справа), ділянці щелепи, підвищення артеріального тиску, головний біль.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту, потерпіла ОСОБА_4 показала яким чином обвинувачена нанесла їй удари по обличчю, які відповідають показам самої потерпілої.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Всі надані прокурором докази сторона захисту не оспорювала, про неналежність чи недопустимість не заявляла.

Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Разом з тим, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (зазначена позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17).

Таким чином, суди повинні ретельно перевіряти доводи сторони захисту, як і обґрунтовано ставляти під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву у винуватості обвинуваченого. Разом з тим, якщо небезпідставні доводи сторони захисту не можуть бути спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах відповідного провадження, то це свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

Відтак, проаналізувавши всі зібрані по справі докази на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд вважає винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення повністю доведеною та кваліфікацію її дій за ч. 1 ст. 126 КК України, оскільки обвинувачена заподіяла потерпілій фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Що стосується доводів захисника обвинуваченої, адвоката ОСОБА_5 щодо необхідність виправдання обвинуваченої ОСОБА_6 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК через встановлена відсутність в діянні обвинуваченої складу кримінального правопорушення, то суд їх вважає безпідставними, з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Статтею 94 КПК визначено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до пред`явленого обвинувачення інкриміновані ОСОБА_10 дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 126 КК України.

Викладаючи фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, у обвинувальному дізнавач зазначила як умисне завдання обвинуваченою одного удару потерпілій завдавши фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень. Водночас, визначаючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, дізнавачем було зазначено про умисне завдання обвинуваченою інших насильницьких дій потерпілій завдавши фізичного болю і не спричинивши тілесних ушкоджень.

Кримінальне правопорушення, передбачене першою статті 126 Кримінального кодексу України, є кримінально караним лише за умови умисного завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Суб`єктивна сторона аналізованого складу злочину може характеризуватись лише виною у формі умислу, оскільки конструкція диспозиції ч. 1 ст. 126 КК України вказує на те, що кримінальна відповідальність за цією статтею настає лише за умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій.

У свою чергу, з об`єктивної сторони зазначений злочин характеризується тим, що ним охоплюються дії, які полягають у завданні удару, побоїв, вчиненні інших насильницьких дій. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст. 126 КК, України є настання суспільно небезпечного наслідку - фізичного болю. При цьому, відповідальність за ч.1 ст.126 КК України настає, якщо згадані вище насильницькі дії не спричинили тілесних ушкоджень, оскільки у протилежному випадку кримінальна відповідальність наставатиме за іншими статтями КК України.

Вчинення насильницьких дій, з огляду на умисну форму вини аналізованого діяння, має передбачати усвідомлення суспільно небезпечного характеру свого діяння, передбачення можливості настання суспільно небезпечних наслідків та бажання (або свідоме припущення) їх настання.

При цьому, встановлення відповідних суб`єктивних ознак значною мірою залежить від того, якими діями реалізуються об`єктивні ознаки.

Під фізичним болем розуміється такий психічний стан особи, який характеризується стражданнями, спричиненими фізичним впливом на його тіло. Фізичний біль, як ознака, із якою закон пов`язує підставу кримінальної відповідальності має суб`єктивно-об`єктивний характер. Попри надання переваги першій (суб`єктивній складовій, як відчуття болю потерпілим), ця ознака має оцінюватись у сукупності із іншими ознаками та доказами, які можуть дати змогу оцінити ознаку фізичного болю з об`єктивної (незалежної) точки зору.

Враховуючи наведене, суд вважає, що докази які були дослідженні, а саме, покази потерпілої та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , висновок судово-медичної експертизи щодо скарг потерпілої на фізичну біль у ділянці обличчя справа, яка тривала й на час огляду експерта (на третій день з дня події), доводять що обвинувачена ОСОБА_6 під час виниклого конфлікту із потерпілою ОСОБА_4 , цілеспрямовано нанесла удар по обличчю останній, та не могла не усвідомлювати, що такий удар з великою ймовірністю призводить, або міг призвести до фізичного болю. Відтак, обвинувачена діяла з прямим умислом на завдання болю потерпілій. Будь-яких об`єктивних, належних та допустимих доказів того, що обвинувачена заподіяла потерпілій побої з метою захисту своїх прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання з боку потерпілої, стороною захисту не надано, не встановлено зазначених обставин й судом.

Отже, підстав для закриття кримінального провадження через відсутність в діянні обвинуваченої складу кримінального правопорушення, про що клопотала обвинувачена ОСОБА_6 та її адвокат ОСОБА_5 , відсутні.

Водночас, не виходячи за межі обсягу та змісту фактичних обставин викладених в обвинувальному акті, суд вважає за необхідне виключити з обвинувачення як зайве положення щодо «інших насильницьких дій» які ставляться у провину ОСОБА_6 .

Вказане не є порушенням норм кримінального процесуального законодавства, що позбавило би обвинувачену можливості зрозуміти, у чому саме її обвинувачують, та ефективно реалізувати своє право на захист.

При цьому такі розбіжності про які наведено у обвинувальному акті («удар» або «інші насильницькі дії»), не впливає ні на кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 126 КК України, ні на виклад фактичних обставин в обвинувальному акті які у сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Також слід зауважити, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Слід також зазначити, що після оголошення в судовому засіданні прокурором обвинувального акта щодо ОСОБА_6 , остання підтвердила зрозумілість пред`явленого обвинувачення. До того ж активна процесуальна поведінка сторони захисту свідчить про те, що захист здійснювався саме від висунутого обвинуваченій обвинувачення, зміст якого остання усвідомлювала правильно. При цьому з урахуванням тривалості розгляду цього кримінального провадження, сторона захисту в такому праві будь-яким чином не була обмежена.

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд у відповідності зі статтями 50, 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винну та обставини що пом`якшують і обтяжують покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Так, судом враховано те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину.

За даними Герцаївської МЛ обвинувачена ОСОБА_6 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставин яка пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

З урахуванням особи обвинуваченої, ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та виходячи з загальних засад призначення покарання щодо його необхідності й достатності, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у розмірі передбаченому санкцією ч.1 ст. 126 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_6 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України і призначити їй покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 грн.

Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду протягом 30-ти діб з дня його проголошення, а обвинуваченою в той же строк з дня вручення їй копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя