Справа№ 640/2691/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003760 від 11.10.2017 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ізюм Харківської області, громадянки України, українки, із вищою освітою, офіційно не працевлаштованої, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої: АДРЕСА_1

з кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 200 КК України, -

Встановив:

ОСОБА_8 , працююча згідно наказу № 1002-к від 30.10.2015 на посаді провідного економіста служби роздрібного бізнесу Територіально відокремленого безбалансового відділення Ш типу № 10020/0320 філії - Харківського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ТВБВ № 10020/0320), розташованого за адресою: м. Харків, вул. Др. Народів, 253А, та будучи згідно типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 30.10.2015 матеріально-відповідальною особою за збереження довірених їй установою банка цінностей, в тому числі матеріальних цінностей клієнта банку, виконувала згідно з посадовою інструкцією функції менеджера по роботі з клієнтами, мала завдання та обов?язки залучати нових клієнтів на обслуговування до банку, працювати на утримання існуючої клієнтської бази та збільшення обсягів продажів роздрібних банківських продуктів, забезпечувати наявність (оновлення) актуальної контактної інформації по клієнта, ідентифікацію клієнтів, опрацювання клієнтських баз, складати та передавати звітність, здійснювати відкриття (закриття) та ведення рахунків, формувати та підписувати договори, оформлювати довіреності, заповідальні розпорядження, формувати та надавати виписки, довідки по рахункам, забезпечувати формування справи та оформлення депозитного/поточного рахунку клієнта, здійснювати розрахункові операції за рахунками клієнтів, приймати документи на оформлення банківської платіжної картки та відкриття карткового рахунку, реєструвати контрагента, здійснювати оформлення додаткових платіжних карток та послуг по рахункам, забезпечувати проведення чергового та позачергового перевипуску банківських платіжних карток, взаємодіяти з клієнтом щодо своєчасного отримання картки, отримувати від клієнта заяви на закриття карткових рахунків, вилучати платіжну картку та передавати для знищення в підрозділ банківської безпеки, проводити роботу із залучення пенсіонерів з виплати пенсій.

Достовірно знаючи, що клієнт ТВБВ № НОМЕР_1 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка відкрила в ПАТ «Державний ощадний банк України» два депозитних рахунки за договорами на вклад «Довіра» на ім?я фізичної особи строком на 6 місяців за № 29634720 від 29.07.2015 на суму 70023 грн. і за № 30834220 від 25.09.2015 на суму 102970 грн. та користувалася одержаною нею 25.09.2015 платіжною карткою № НОМЕР_2 з терміном дії до 8 місяця 2018 року, померла на початку 2016 року, її нащадки не заявили своїх вимог, а банк залишався зберігачем належних ОСОБА_11 грошових коштів у загальній сумі 193001 66 грн. (депозит та відсотки), які були банком після закінчення подовженого строку зберігання перераховані на рахунок № НОМЕР_3 , ОСОБА_8 на початку 2017 року з корисливих мотивів вирішила заволодіти належними ОСОБА_11 грошовими коштами, які зберігалися в ПАТ «Державний ощадний банк України».

Так, ОСОБА_8 , тимчасово виконуючи обов`язки керуючого ТВБВ № 10020/0320 згідно наказу № 21-в від 03.03.2017 на період щорічної відпустки керуючої відділення ОСОБА_12 з 06.03.2017 по 20.03.2017, про що знала заздалегідь, тобто являючись у відповідності до посадової інструкції керуючого відділенням банку посадовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, в тому числі, будучи відповідальною за звірку залишків готівкових коштів та цінностей, наявності всіх первинних касових документів, маючи єдиний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, з метою особистого незаконного збагачення та заволодіння належними ОСОБА_11 депозитними грошима, 17.03.2017 без присутності клієнта, без будь-якої розписки неправомірно одержала нову платіжну картку померлого клієнта банку ОСОБА_11 № НОМЕР_4 по її рахунку № НОМЕР_3 з терміном дії до 8 місяця 2018 року, що надійшла 16.03.2017 до ТВБВ № 10020/0320 на подане 02.03.2017 ОСОБА_8 замовлення про випуск нової платіжної картки з новим номером без ПІН-коду (із встановленням ПІН-коду через POS-термінал) та одночасним блокуванням старої картки № НОМЕР_2 з терміном дії до 8 місяця 2018 року, яка начебто знаходилася у клієнта. В подальшому, знаходячись на своєму робочому місці, ОСОБА_8 , 17.03.2017 по картці ОСОБА_11 встановила ПН-код та здійснила активацію з використанням POS-терміналу При цьому, при вході до банківського програмного комплексу «CardManagement» для проведення вищезазначених операцій, ОСОБА_8 користувалася відомим їй у зв?язку із роботою належним керуючій ОСОБА_12 паролем.

Після активації картки ОСОБА_11 № НОМЕР_4 та шляхом її використання протягом часу з 22.03.2017 по 26.05.2017 з рахунку ОСОБА_13 № НОМЕР_3 , відкритому в ПАТ «Державний ощадний банк України», через банкомати м. Харкова проведено відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 213 від 24.11.2017 видаткові операції (зняття готівкою грошових коштів) на загальну суму 192267 грн. Таким чином, ОСОБА_8 у період часу з 02.03.2017 по 26.05.2017 шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем заволоділа належними ОСОБА_11 грошовими коштами у сумі 192267 грн., якими розпорядилася на власний розсуд, чим завдала нащадку ОСОБА_11 її внуку ОСОБА_14 збитки на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 191 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Крім того, провідний економіст служби роздрібного бізнесу Територіально відокремленого безбалансового відділення Ш типу № 10020/0320 філії - Харківського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ТВБВ №10020/0320), розташованого за адресою: м. Харків, вул. Др. Народів, 253А, ОСОБА_8 , із корисливих мотивів, достовірно знаючи, що клієнт ТВБВ №10020/0320 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка відкрила в ПАТ «Державний ощадний банк України» два депозитних рахунки за договорами на вклад «Довіра» на ім?я фізичної особи строком на 6 місяців за № 29634720 від 29.07.2015 на суму 70023 грн. і за № 30834220 від 25.09.2015 на суму 102970 грн. та користувалася одержаною нею 25.09.2015 платіжною карткою N? НОМЕР_2 з терміном дії до 8 місяця 2018 року, померла на початку 2016 року, її нащадки не заявили своїх вимог, а банк залишався зберігачем належних ОСОБА_11 грошових коштів у загальній сумі 193001,66 грн. (депозит та відсотки), які були банком після закінчення подовженого строку зберігання перераховані на рахунок № НОМЕР_3 , 02.03.2017 на своєму робочому місці здійснила замовлення на випуск нової платіжної картки з новим номером без ПІН-коду (із встановленням ПІН-коду через POS-термінал) та одночасним блокуванням старої картки N? НОМЕР_2 з терміном дії до 8 місяця 2018 року, яка начебто знаходилася у клієнта.

Після чого, ОСОБА_8 , тимчасово виконуючи обов?язки керуючого ТВБВ № 10020/0320 згідно наказу № 21-в від 03.03.2017 на період щорічної відпустки керуючої відділення ОСОБА_15 з 06.03.2017 по 20.03.2017, з метою особистого незаконного збагачення та заволодіння належними ОСОБА_11 депозитними грошима, 17.03.2017 без присутності клієнта, без будь-якої розписки неправомірно одержала нову платіжну картку померлого клієнта банку ОСОБА_11 № НОМЕР_4 по її рахунку № НОМЕР_3 з терміном дії до 8 місяця 2018 року, що надійшла 16.03.2017 до ТВБВ № 10020/0320 за її замовленням. В подальшому, знаходячись на своєму робочому місці, ОСОБА_8 , 17.03.2017 по картці ОСОБА_11 встановила ПІН-код та здійснила активацію з використанням POS-терміналу. При цьому, при вході до банківського програмного комплексу «CardManagement» для проведення вищезазначених операцій, ОСОБА_8 користувалася відомим їй у зв?язку із роботою належним керуючій ОСОБА_12 паролем.

Після активації ОСОБА_8 картки ОСОБА_11 № НОМЕР_4 та шляхом її використання протягом часу з 22.03.2017 по 26.05.2017, невстановленими під час досудового розслідування особою чоловічою статті та особою жіночої статі, яким ОСОБА_8 не повідомила про свій прямий корисливий злочинний умисел, з рахунку ОСОБА_11 № НОМЕР_3 , відкритому в ПАТ «Державний ощадний банк України», через банкомати м. Харкова проведено відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 213 від 24.11.2017 видаткові операції (зняття готівкою грошових коштів) на загальну суму 197267 грн.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.200 КК України, а саме: підробка платіжної картки до банківського рахунку, а також її використання.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою провину у інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях не визнала та пояснила, що в березні 2017 року виконувала обов*язки завідуючої відділення ПАТ «Державний ощадний банк України» № 10020/0320 і було виявлено оформлення нової платіжної картки на померлого клієнта банку ОСОБА_11 , в подальшому з цієї картки зняті грошові кошти. Під час службової перевірки в ПАТ «Державний ощадний банк України» на неї тиснули працівники служби безпеки Банку, так як вона матеріально відповідальна особа і погрожували звільнити її сестру, яка також працювала в цьому Банку. Повідомляє, що карту на померлу особу вона не випускала і гроші з неї не знімала. У зв*язку з тиском вона відшкодувала Банку зниклу суму грошових коштів, яку займала у знайомих. Потім, все одно її з Банку звільнили і сестру також. Просить її виправдати, оскільки невинна.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_8 своєї провини, її винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях за ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 200 КК України повністю підтверджується зібраними у кримінальному проваджені та дослідженими у судовому засіданні доказами:

- заявою начальника філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_16 про вчинення кримінального правопорушення від 06.10.2017 року за фактом привласнення коштів з рахунку клієнта ОСОБА_11 в сумі 192267 грн. у відділенні № 10020/0320 з вини ОСОБА_8 (а.с. 120-122 т.1).

- даними, отриманими за протоколом тимчасового доступу від 03.11.2017 року з Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» за ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24.10.2017 року. (а.с. 130-131, 123-124 т.1).

- копією виписки по картковому рахунку ОСОБА_17 (а.с. 125-129 т.1).

- матеріалами службового розслідування по факту здійснення незаконних видаткових операцій по картковому рахунку померлого клієнта ОСОБА_11 (а.с. 133-209 т.1).

- даними в табелі робочого часу в березні 2017 року у відділенні № 10020/0320 АТ «Ощадбанк». (а.с. 164-165 т.1).

-копіями квитанцій та даних приходу, видатків грошових коштів 17.03.2017 року у відділенні № 10020/0320 АТ «Ощадбанк» з одного терміналу за робочим місцем ОСОБА_8 протягом стислого періоду часу. (а.с. 170-177 т.1).

-копією квитанції від 11.09.2017 року про внесення ОСОБА_8 грошових коштів в розмірі 192267 грн. на рахунок АТ «Ощадбанк» (погашення дебиторської заборгованості). (а.с. 208 т.1).

- диск з записом службового розслідування (а.с. 209 т.1).

- даними особової картки ОСОБА_8 в АТ «Ощадбанк». (а.с. 1-21 т.2).

- копією заяви ОСОБА_8 про прийняття на роботу в АТ «Ощадбанк» у відділення № 10020/0320 на посаду контролера касира від 14.06.2010 року. (а.с. 12т.2).

- копією типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність ОСОБА_8 від 14.06.2010 року, від 21.12.2011 року, 13.06.2013 року, 01.05.2015 року (а.с. 13, 27, 33, 42 т.2).

- копією наказу АТ «Ощадбанк» про призначення ОСОБА_8 на посаду контролера-касира ТВБВ № 10020/0320 Філії Харківського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» з 15.06.2010 року. (а.с. 14 т.2).

- посадовими інструкціями контролера касира ОСОБА_8 (а.с. 22-26, 34-35, 43-44 т.2).

- копією наказу АТ «Ощадбанк» про переведення ОСОБА_8 на посаду старшого контролера-касира ТВБВ № 10020/0320 Філії Харківського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» з 01.05.2015 року. (а.с. 40 т.2).

- копією наказу АТ «Ощадбанк» про переведення ОСОБА_8 на посаду провідного економіста служби роздрібного бізнесу ТВБВ № 10020/0320 Філії Харківського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» з 01.11.2015 року. (а.с. 48 т.2).

-копією типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність ОСОБА_8 від 30.10.2015 (а.с. 50 т.2).

- пам*яткою касового працівника ОСОБА_8 від 01.11.2015 року (а.с. 51 т.2).

- посадовою інструкцією провідного економіста служби роздрібного бізнесу ОСОБА_8 від 30.10.2015 року (а.с. 52-55 т.2).

- наказом ПАТ «Ощадбанк» від 15.09.2017 року про звільнення ОСОБА_8 за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України (втрата довіри). (а.с. 56 т.2).

- копією наказу ПАТ «Ощадбанк» від 03.03.2017 року про надання відпустки ОСОБА_15 та покладання на ОСОБА_8 з 06.03.2017 року по 20.03.2017 року виконання обов*язків керуючого ТВБВ № 10020/0320 (а.с. 60 т.2).

- копією типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та посадової інструкції керуючого відділенням (а.с. 59, 62-64 т.2).

- даними з системи обліку щодо перевипуску та видачі картки ОСОБА_18 (а.с. 67-68 т.2).

- висновком судової економічної експертизи № 213 від 24.11.2017 року, за яким згідно виписки з картковому рахунку ОСОБА_11 № НОМЕР_5 , відкритого у АТ «Ощадбанк» в період з 22.03.2017 року по 25.05.2017 року з рахунку проведено видаткових операцій (зняття готівкою грошових коштів) за допомогою платіжної картки № НОМЕР_4 на загальну суму 192267 грн. (а.с. 76-80 т.2).

- даними щодо встановлення факту смерті ОСОБА_11 03.01.2016 року (а.с. 81-95 т.2).

- ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15.01.2018 року про тимчасовий доступ до спадкової справи ОСОБА_11 (а.с. 132 т.1).

- протокол тимчасового доступу до речей та документів від 23.01.2018 року, опис речей та документів, що вилучені на підставі ухвали слідчого судді, копія спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 (а.с. 97-179 т.2).

- даними АТ «Ощадбанк» на запит нотаріуса від 31.10.2017 року щодо рахунків ОСОБА_11 та залишків грошових коштів на цих рахунках (загальна сума 221716,67 грн.) (а.с. 161 т.2)

-даними щодо отримання спадкоємцями ОСОБА_11 грошових коштів в порядку спадкування в АТ «Ощадбанк». (а.с. 162,163,169,174,175 т.2).

-копією заяви ОСОБА_14 від 29.01.2018 року (а.с. 181 т.2)

-відеозаписами, на яких зафіксовано зняття коштів з картки ОСОБА_11 , які були досліджені під час судового розгляду за участі всіх учасників.

Також, в судовому засіданні були допитані свідки обвинувачення ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 підтвердили обставини, викладені у обвинуваченні.

Так, свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що працювала разом з ОСОБА_8 у ТВБВ № 10020/0320 АТ «Ощадбанк» і у 2016-2017 роках вона була завідуючою відділення № 10020/0320. В 2017 році було виявлено розкрадання коштів і з*ясовано, що був перевипуск картки на померлу особу ОСОБА_11 і зняті грошові кошти з рахунків цієї особи. В 2017 році всі у відділенні, в тому числі і ОСОБА_24 знали, що ОСОБА_11 померла і в неї були депозитні рахунки, на яких знаходились гроші. Службою безпеки під час перевірки було встановлено, що розкрадання коштів було зроблено ОСОБА_8 і потім ОСОБА_24 внесла ці викрадені кошти до Банку. Також, під час допиту ОСОБА_15 пояснила, що для випуску карток потрібний її логін, і ОСОБА_24 їм скористалась, оскільки її логін був відомий усім у відділенні, потім ОСОБА_24 активувала картку, коли вона була у відпустці також за її логіном, вона бачила рух коштів по рахунку. Зазначала, що за цією карткою, виданою на вже померлу особу були зняті грошові кошти. Служба безпеки надавала їй відео та фото осіб, хто знімав грошові кошти за цією карткою і вона впізнала в одному з чоловіків, хто знімав гроші цивільного чоловіка сестри ОСОБА_24 .

Свідок ОСОБА_19 в суді пояснила, що працювала разом з ОСОБА_8 у ТВБВ № 10020/0320 АТ «Ощадбанк» в 2017 році касиром. Викрадення грошових коштів по рахункам померлої особи ОСОБА_25 виявила ОСОБА_26 в 2017 році та повідомила Службу безпеки. Про те, що клієнт банку ОСОБА_11 померла, знали всі у відділенні. Під час проведеної перевірки з*ясовано, що було на померлу ОСОБА_25 замовлено картку, активовано картку у відділенні, видано її і потім за цією карткою в банкоматах зняті грошові кошти. Їй показували відео осіб, хто знімав гроші і вона нікого не впізнала. Вона картку на померлу особу не замовляла та не видавала. Служба безпеки з*ясувала, що це зробила ОСОБА_24 . Також, повідомила, що у відділенні у кожного своє робоче місце було і у кожного свій комп`ютер був для роботи. Пароль був один, завідуючої ОСОБА_26 , всі їм користувались. За комп`ютером ОСОБА_24 ніхто не міг працювати, вона була конфліктною особою, дуже грубо поводилась з клієнтами, забороняла чіпати її речі, а тим паче комп`ютер, і випадків, щоб хтось працював не за своїм комп`ютером та столом такого не було.

Свідок ОСОБА_20 пояснював в судовому засіданні, що в 2017 році надійшла інформація, що з рахунку клієнта, який помер зняті грошові кошти. Була проведена службова перевірка та з*ясовано, що після смерті клієнта ОСОБА_25 була перевипущена картка, отримана у відділенні № НОМЕР_1 АТ «Ощадбанк» і потім за цією карткою у банкоматах зняті гроші. Було виявлено, що ця картка була випущена та видана з робочого місця ОСОБА_24 , яка визнала свою провину під час перевірки та повернула викрадені гроші. Під час перевірки також було з*ясовано, що всі у відділенні користувались логіном та паролем керівника відділення, і це є порушенням, під час видачі картки керівник була у відпустці. Зазначив під час допиту, що тиску на ОСОБА_24 або її сестру ОСОБА_27 не чинив, їм не погрожував, після звільнення ОСОБА_24 зверталась до суду з вимогами повернути внесені нею грошові кошти, але їй суд відмовив. Причини говорити неправду в суді або оговорювати ОСОБА_24 в нього немає.

Свідок ОСОБА_21 в суді пояснила, що з 2014 по 2018 рік працювала в АТ «Ощадбанк» у відділенні разом з ОСОБА_24 . В травні 2017 року було проведено виписку по депозитам та виявлено, що з рахунку померлої особи знято грошові кошти. Всі у відділенні знали, що померла клієнт ОСОБА_11 самотня людина і всі її родичі в РФ і вона з ними не спілкується. Керуюча відділення ОСОБА_26 після виявлення розкрадання грошей звернулась до Служби безпеки і відсторонили від роботи ОСОБА_24 та ОСОБА_28 . Після службового розслідування з*ясувалось, що було перевипущено картку після смерті, і у відділенні також не знайшли справу ОСОБА_11 в архіві. В програмі перевипуску карти працювали тільки ОСОБА_26 та ОСОБА_24 , логін та пароль ОСОБА_26 всі знали та ним користувались. Без клієнта у відділенні не можна активувати картку та видавати. Під час видачі картки ОСОБА_26 була у відпустці і її заміняла ОСОБА_24 . Картка активується через термінал, який у кожного працюючого у відділенні свій. Про те, що ОСОБА_24 зізналась у вчиненому, вона дізналась через службу безпеки банку. Про тиск на ОСОБА_24 з боку служби безпеки вона від ОСОБА_24 не чула. Безкровна на своє робоче місце нікого ніколи не пускала, за ним працювати могла тільки вона.

Свідок ОСОБА_22 пояснювала в суді, що працювала в АТ «Ощадбанк» разом з ОСОБА_24 у відділенні НОМЕР_1 . Завідуючою відділення була ОСОБА_26 , на час її відпусток виконувала обов*язки завідуючої ОСОБА_24 , яка мала доступ до системи перевипуску карток. Для зручності всі у відділенні користувались паролем та логіном ОСОБА_26 . Робочі місця протягом дня у всіх працюючих у відділенні були свої і окремі комп`ютери, у вихідні дні працівники могли працювати за різними комп`ютерами. В 2017 році виявили, що з рахунків померлої ОСОБА_25 були зняті гроші 200000 грн. Під час перевірки було з*ясовано, що після смерті ОСОБА_25 на її ім*я було перевипущено картку та видано картку у їх відділенні, потім їм стало відомо, що це зробила ОСОБА_24 , яка відшкодувала шкоду Банку та повернула викрадені гроші.

Свідок ОСОБА_23 в суді пояснила, що працювала у відділенні НОМЕР_1 , де ОСОБА_26 була завідуючою, а ОСОБА_24 менеджером і у період відпусток ОСОБА_26 була в.о. керівника ОСОБА_24 . Доступ до системи «карт-менеджер» мали всі працюючі у відділенні і всі користувались для роботи паролем та логіном ОСОБА_26 . Робоче місце, з якого була перевипущена та видана картка це робоче місце або її, або ОСОБА_24 . Всі знали у відділенні, що ОСОБА_25 померла і в неї є депозити. Потім, під час перевірки рахунків було виявлено, що з рахунків ОСОБА_25 , яка померла знято 200000 грн. Вони почали з*ясовувати, що сталося та звернулись у службу безпеки. Всіх їх опитували та встановили, що це зробила ОСОБА_24 , яка потім повернула викрадені гроші в Банк. На відео, яке показувала служба безпеки під час зняття грошей в банкоматах вона також бачила чоловіка сестри Безкровної.

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на неупередженому, повному та всебічному дослідженні усіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, логічно пов`язані з тими обставинами, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Відповідно до статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).

За правилами статті 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Це означає, що докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.86 КПК України).

Крім того, згідно з ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, зокрема, докази, що були отримані шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Дослідивши всі надані докази, суд приходить до висновку, що недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України не встановлено. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи судом встановлено також не було.

Доводи захисту щодо недопустимості показань опитаних під час службового розслідування осіб (працівників Банку та Безкровної) суд вважає необґрунтованими, оскільки дані показання під час проведення службового розслідування суд не бере до уваги та надає оцінку лише показанням свідків, наданих під час судового розгляду безпосередньо в суді, та не враховує показання ОСОБА_8 під час службового розслідування.

Стосовно заяв захисту щодо недопустимості службового розслідування та копій платіжних квитанцій, суд зазначає, що положення ст. 87 КПК при оцінці доказів, наданих сторонами, суд виходить із того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини. При вирішенні даного питання, суд зазначає, що порушень фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб обумовити недопустимість доказу не встановлено, а тому ці доводи захисту не є обґрунтованими.

Виходячи з фактичних обставин справи, суд вважає, що органом досудового розслідування дії обвинуваченої ОСОБА_8 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 191 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та за ч.1 ст.200 КК України, а саме: підробка платіжної картки до банківського рахунку, а також її використання.

Згідно фабули ч. 2 ст. 191 КК України передбачено привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. Специфіка цієї форми в тому, що майно, яким винуватий заволодіває, не ввірене йому, не перебуває в його безпосередньому віданні, але внаслідок службового становища суб`єкт злочину має право оперативного управління цим майном.

Зловживання службовим становищем як спосіб заволодіння майном означає, що особа порушує свої повноваження і використовує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарчі функції всупереч інтересам служби для незаконного і безоплатного обертання чужого майна. Закінченим злочин у цих формах визнається з моменту незаконного безоплатного заволодіння майном або незаконної передачі його третім особам.

За ст. 200 КК України об єкт злочину це суспільні відносини у сфері випуску в обіг і використання документів на переказ та інших засобів доступу до банківських рахунків, електронних грошей. Ці відносини регулюються Законом України «Про платіжні системи і переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 р. Предметом злочину можуть виступати при підробці - документи на переказ, платіжні картки, інші засоби доступу до банківських рахунків, електронних грошей. Переказом коштів визнається рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути як різними особами, так і однією й тією ж особою.

Доводи захисту про відсутність доказів провини ОСОБА_8 у інкримінованому їй за ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 200 КК України не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки всіма дослідженими доказами підтверджено, що ОСОБА_8 тимчасово виконуючи обов`язки керуючого ТВБВ № 10020/0320 з 06.03.2017 по 20.03.2017, являючись у відповідності до посадової інструкції керуючого відділенням банку посадовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, в тому числі, будучи відповідальною за звірку залишків готівкових коштів та цінностей, наявності всіх первинних касових документів, маючи єдиний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем,17.03.2017 без присутності клієнта, без будь-якої розписки неправомірно одержала нову платіжну картку померлого клієнта банку ОСОБА_11 , що надійшла 16.03.2017 до ТВБВ № 10020/0320 на подане 02.03.2017 ОСОБА_8 замовлення про випуск нової платіжної картки з новим номером без ПІН-коду і в подальшому, знаходячись на своєму робочому місці, 17.03.2017 по картці ОСОБА_11 встановила ПН-код та здійснила активацію з використанням POS-терміналу, користуючись паролем ОСОБА_12 . Також, підтверджено належними доказами, що після активації картки ОСОБА_11 у відділенні в період з 22.03.2017 по 26.05.2017, невстановленими особою чоловічою статті та особою жіночої статі, з рахунку померлої ОСОБА_11 через банкомати м. Харкова проведено видаткові операції (зняття готівкою грошових коштів) на загальну суму 197267 грн., які ОСОБА_8 і повернула в подальшому на рахунок Банку.

А отже, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів на спростовування зазначеного та даної кваліфікації дій обвинуваченої за ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 200 КК України суду під час розгляду справи надано не було.

Заперечення обвинуваченою своєї провини у вчиненому розцінюється судом як позиція захисту від обвинувачення.

Також, доводи обвинуваченої щодо тиску на неї з боку працівників Банку не знайшло свого підтвердження під час усього судового розгляду з 2017 року. Судом за клопотанням сторони захисту була допитана сестра обвинуваченої - ОСОБА_29 , яка пояснювала, що вони працювали з сестрою у АТ «Ощадбанк», но в різних відділеннях, в 2017 році вона була в декретній відпустці, а ОСОБА_24 працювала, на ОСОБА_24 тиснули, щоб вони зізналася у скоєному, однак докази на підтвердження зазначеного надати не змогла. Також, повідомила, що в 2017 році її сестру ОСОБА_8 звільнили з АТ «Ощадбанк» за статтею, а її за власним бажанням. Суд розцінює дані показання критично, враховуючи родинні відносини між обвинуваченої та даним свідком, і вважає їх бажанням родички надати показання, щоб пом*якшити покарання для обвинуваченої.

Крім того, доводи захисника щодо непроведення експертизи за копіями квитанцій від 17.03.2017 року про активацію картки та інших операцій з терміналу обвинуваченої 17.03.2017 року на підтвердження непричетності обвинуваченої саме із-за сторони обвинувачення, суд вважає необґрунтованим, оскільки експертиза не була проведена, в тому числі у зв*язку з ненаданням ОСОБА_8 вільних зразків почерку та підпису та експериментальних зразків підписів ОСОБА_8 , а наявність інших досліджених доказів у своїй сукупності свідчить про доведеність провини ОСОБА_8 у вчиненому.

Крім того, суд звертає увагу на те, що за показаннями свідків в судовому засіданні (всіх працівників відділення ТВБВ № 10020/0320) ОСОБА_8 працювала тільки за своїм столом та комп`ютером, користувалась своїм терміналом для проведення будь-яких операцій, відомостей про те, щоб хтось працював за робочим місцем Безкровної до суду надано не було.

Також, судом надана оцінка повернення грошових коштів ОСОБА_8 у повному обсязі в розмірі 192267 грн. у вересні 2017 року на рахунок АТ «Ощадбанк» у відшкодування завданої шкоди зняттям коштів з рахунків ОСОБА_11 , а враховуючи надані відомості про розмір заробітної плати ОСОБА_8 у цей період та відсутність інших заробітків, будь-яких даних про позичені грошові кошти, суд приходить до висновку, що ОСОБА_8 були повернуті до Банку саме грошові кошти, викрадені з карток померлої ОСОБА_11 та які є предметом даного судового розгляду. Інших доказів на спростування зазначеного стороною захисту протягом усього судового розгляду не надано.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Призначаючи покарання обвинуваченій, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, дії обвинуваченої під час вчинення злочину та після, розмір завданої шкоди, відшкодування завданої шкоди під час службової перевірки, всі надані до суду дані по особі обвинуваченої, її вік, спосіб життя, відсутність обставин, що пом*якшують та обтяжують покарання, ставлення обвинуваченої до вчиненого.

Вивченням особи ОСОБА_8 , 1976 року народження, за даними, які надані до суду встановлено, що вона є громадянкою України, раніше не судимою, із вищою освітою, офіційно не працевлаштованою, зареєстрованою в м. Харкові, де і проживає, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 судом не встановлено.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, бажанні виправити наслідки вчиненого.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 заперечувала обставини кримінальних правопорушень, що сталися з її провини, не надала критичної оцінки своїй протиправній поведінці. Наведене, на думку суду, не підтверджує обставин щирого каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 судом також не встановлено і не зазначено про такі обставини в обвинувальному акті прокурором.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченій, суд враховує всі обставини, встановлені судом, та вважає за необхідне обрати їй покарання в межах санкцій, інкримінованих статей, з позбавленням права обіймати посади, пов*язані з розпорядженням товарно-матеріальними цінностями.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Беручи до уваги наведене, при обранні міри покарання обвинуваченій, суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України та враховує те, що нею скоєно кримінальні правопорушення під час виконання службових обов*язків, раніше вона не притягувалася до кримінальної відповідальності, всі надані дані про особі обвинуваченої, які наведені вище, ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, розмір завданої шкоди, її відношення до скоєного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, відшкодування завданої шкоди під час службової перевірки, однак зі слів допитаних осіб оскарження в суді обвинуваченою внесення цих коштів, і вважає необхідним та достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання саме в межах санкції статей, з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади, пов*язані з розпорядженням товарно-матеріальними цінностями.

Підстав для призначення вимог ст.ст. 75,69 КК України суд не вбачає, враховуючи дані по особі обвинуваченої, суспільну небезпеку вчиненого та невизнання обвинуваченої своєї провини та відсутність обставин, що пом*якшують покарання.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся. Клопотань щодо міри запобіжного заходу прокурором заявлено не було.

Згідно ст.ст.124,126 КПК України із ОСОБА_8 підлягають стягненню на користь держави понесені судові витрати за проведення судової експертизи в розмірі 3954,80 грн.

Також, під час судового розгляду даного кримінального правопорушення з 2018 року відносно ОСОБА_8 різними складами суду встановлено, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 200 КК України по подіях березня травня 2017 року згідно вимог ст. 49 КК України закінчились.

Відповідно до вимог ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення за ч.2 ст. 191 КК України є нетяжкими, за яке передбачене максимальне покарання у вигляді позбавлення волі до 5 років, за ч.1 ст. 200 КК України максимальне покарання у вигляді штрафу в розмірі 5 тисяч неоподаткованих доходів громадян.

Згідно ч.5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.

Враховуючі ті обставини, що обвинувачена просила суд виправдати її і не заявила клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв*язку з закінченням строків давності, враховуючи встановлену судом кваліфікацію дій ОСОБА_8 ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 200 КК України, ті обставини, що з дня вчинення кримінальних правопорушень (березень-травень 2017 року) станом на теперішній час минуло 7 років, враховуючи строки давності визначені в ст. 49 КК України до нетяжких злочинів, суд, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України звільняє ОСОБА_8 від призначених покарань за ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 200 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

Ухвалив:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 200 КК України та призначити їй покарання:

- за ч.2 ст. 191 КК України - у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов*язані з розпорядженням товарно-матеріальними цінностями строком на 3 роки.

- за ч.1 ст. 200 КК України у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 5 тисяч неоподаткованих доходів громадян, що становить 85000 грн.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 остаточно призначити покарання у вигляді 5 років позбавленні волі, з позбавленням права обіймати посади, пов*язані з розпорядженням товарно-матеріальними цінностями строком на 3 роки.

На підставі ст.ст. 49, 74 ч.5 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 200 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи № 213 від 24.11.2017 року у розмірі 3954,80 грн.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1