Справа № 742/3577/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/334/25
Категорія - ст. 126-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові в режимі відеоконференції об`єднане кримінальне провадження №0000549 та № 0000290 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 січня 2025 року,

щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Боршна, Прилуцького району, Чернігівської області, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 10.11.2022 Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області, ухвала суду від 04.12.2024 за ч. 2 ст. 125, ст. 75, 76 КК України 1 рік 6 місяців обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік,

В С Т А Н О В И В:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Згідно з вимогами ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуте ним покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.11.2022, приведеного у відповідність до Закону України «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024, ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04.12.2024, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року 10 місяців обмеження волі.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу не обиралося. Долю речового доказу вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_7 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», систематично вчиняв відносно колишньої дружини ОСОБА_9 , психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні її гідності, що призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршило її якість життя, а саме викликало в неї побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну напруженість, втому та негативні переживання.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п.b ст.3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Так, ОСОБА_7 , 28.09.2022 о 17 год. 20 хв. вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_9 , домашнє насильство за адресою АДРЕСА_2 , поблизу будинку культури, а саме: вчинив сварку, висловлювався нецензурною лайкою на її адресу, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, за що в подальшому був притягнутий, згідно постанови Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.12.2022 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП до покарання у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 26.10.2022 о 17 год. 00 хв., ОСОБА_7 вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_9 , домашнє насильство, зокрема вчинив сварку, висловлювався нецензурною лайкою на її адресу, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, за що в подальшому був притягнутий, згідно постанови Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.12.2022 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП до покарання у виді штрафу в розмірі 340 грн.

В подальшому, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 15.11.2022 о 23 год. 50 хв. ОСОБА_7 , вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_9 , домашнє насильство, зокрема вчинив сварку, висловлювався нецензурною лайкою на її адресу, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, за що в подальшому був притягнутий, згідно постанови Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.12.2022 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП до покарання у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства 12.12.2022 року близько 15 години 30 хвилин перебуваючи на узбіччі проїжджої частини навпроти будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_9 , домашнє насильство, зокрема вчинив сварку, а саме, висловлювався нецензурною лайкою на її адресу, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, після чого вчинив відносно останньої фізичне насильство, нанісши один удар рукою потерпілій ОСОБА_9 по лівій щоці, хапав її рукою за волосся, що спричинило потерпілій психологічні та фізичні страждання та погіршення якості її життя.

Будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення умисних протиправних дій, спрямованих на вчинення домашнього насильства, ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив, діючи умисно, систематично, цілеспрямовано, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, бажаючи їх настання, 08.03.2023, близько 11 год. 10 хв., перебуваючи по АДРЕСА_2 , неподалік будівлі сільського клубу, вчинив психологічне насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_9 , а саме вчинив сварку, висловлювався нецензурною лайкою на її адресу, погрожував фізичною розправою, хапав за одяг та за обличчя потерпілу, що спричинило потерпілій психологічні страждання та погіршення якості її життя.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 , відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вчинив домашнє насильство у формі психологічного та фізичного насильства.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що по первинному обвинуваченню він обвинувачувався по двох епізодах: від 08.03.2023 за ст. 126-1 КК України та 12.12.2022 по ст. 126 КК України як проступок. У порушення положень ст. 338 КПК України, відповідно до яких не допускається зміна прокурором обвинувачення з кримінального проступку на злочин будь-якої тяжкості під час судового розгляду, прокурор змінив обвинувачення під час судового розгляду з кримінального проступку на злочин. По зміненому обвинуваченню, він став обвинувачуватися по п`яти епізодах ст. 126-1 КК України, по трьом з яких його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (Постанова від 13.12.2022 по епізоду від 28.09.2022; Постанова від 13.12.2022 по епізоду від 26.10.2022. а також Постанова від 13.12.20222 по епізоду від 15.11.2022). Призначаючи покарання, суд врахував його вину по п`яти епізодах, тобто фактично, вважає, що суд притягнув його до відповідальності двічі за одні і ті самі дії, за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Крім того, вказує, що в мотивувальній частині суду містяться висновки про те, що « ОСОБА_7 було притягнуто два рази до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за трьома епізодами вчинення домашнього насильства стосовно потерпілої у формі психологічного насильства та ще два епізоди у формі психологічного та фізичного насильства», що вважає робить незрозумілим що все-таки встановив суд. Зазначає, що суд мав врахувати ці епізоди як вчинення обвинуваченим систематичних дій домашнього насильства, а встановлювати в його діях склад злочину лише по двом епізодам від 12.12.2022 та 08.03.2023. Також вказує, що суд у вироку допустив припущення, зазначивши, «Як убачається з матеріалів, ОСОБА_7 у період з 28.09.2022 до 08.03.2023 систематично (5 разів, а то і більше) завдавав своїй дружині моральні страждання».

Крім того вказує про неправильну кваліфікацію його дій судом та вважає, що встановлене судом вчинення ним як колишнім членом сім`ї потерпілої фізичне насильство відносно потерпілої, це не може автоматично вказувати на склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України з посиланням на Конвенцію Ради Європи (Стамбульська конвенція), яка визначає домашнє насильство як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації, однак це не свідчить, що будь-яке насильство, що трапляється між членами сім`ї, але яке зумовлене іншими причинами. Тому вважає, що посилання лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченого недостатньо для того, щоб стверджувати про існування ситуації домашнього насильства. Всі сварки між ним та потерпілою відбувалися через бажання його спілкуватися з сином та заперечень потерпілої з цього приводу, тому до зміни обвинувачення було правильно встановлено причину конфлікту: на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що не може свідчити про вчинення злочину «пов`язаного з домашнім насильством». Вказує, що на сьогоднішній день у них все нормально, у тому числі і зі слів потерпілої, що пояснюється тим, що йому потерпіла нарешті дозволила спілкуватися із сином, з`їздити з ним у лікарню, що на його переконання, виключає у його діях кваліфікацією як домашнє насильство. Тому в його діях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126 КК України і оскільки потерпіла у суді не заперечувала проти закриття провадження по справі у зв`язку з примиренням сторін, то після заслуховування її думки, необхідно вирішити питання про можливість закриття провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Крім того, зауважує, що призначене судом покарання є явно несправедливим, судом не враховано дані про стан його здоров`я та наявність захворювання, позитивні характеристики, визнання вини, оскільки він не погоджувався лише з кваліфікацією дій та в разі якщо суд не дійде висновку про неправильну кваліфікацію його дій та ст. 126-1 КУпАП, то просить пом`якшити призначене покарання і остаточне за сукупністю вироків визначити обмеження волі на 1 рік та один місяць.

Не погоджуючись з поданою апеляційною скаргою, прокурором подано заперечення, в якому вона просить відмовити у її задоволенні та залишити вирок суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник ОСОБА_8 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити з викладених підстав. Прокурор заперечила проти її задоволення.

Заслухавши доповідача, думки учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який вину у вчиненні інкримінованих йому діянь визнав частково, обґрунтовуючи причини конфліктів з колишньою дружиною виключно його бажанням спілкуватися з дитиною, чому остання перешкоджала, на даний час конфлікти вичерпані, оскільки колишня дружина дає йому можливість спілкуватися з дитиною. Штрафи, накладені на нього за адміністративними постановами ним сплачені, тому вважає, що вдруге за ті самі дії його не можна притягати ще й до кримінальної відповідальності.

На думку апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушенні за вказаних у вироку обставин, підтверджується дослідженими у суді першої інстанції доказами, які у своїй сукупності є достатніми, допустимими, узгодженими між собою, зібрані у встановленому порядку і досліджені судом першої інстанції з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, яким надана належна правова оцінка.

Так, допитана у суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 суду показала, що з ОСОБА_7 вона розлучена з 2018 року, однак останній постійно, систематично вчиняє сварки з нею, принижує у присутності інших осіб, у громадських місцях, виражається нецензурною лайкою в її адресу, застосовував фізичне насилля та погрожував фізичною розправою, від чого вона відчувала фізичну біль, боялася за своє життя, підтвердила усі випадки, та пояснила, що лише восени вона почала звертатися до поліції та на нього складали адміністративні матеріали за домашнє насильство. 12.12.2022 близько 16 години вона йшла з роботи зі своєю колегою ОСОБА_10 , назустріч йшов ОСОБА_7 та вчинив сварку, висловлювався принизливо в її адресу, хапав за куртку, зірвав шапку, вдарив по щоці та вирвав жмут волосся, від чого вона отримала фізичну біль та приниження. ОСОБА_10 обороняла її як могла. 08.03.2023 року також під час неправомірних дій ОСОБА_7 були присутні її донька та свідки, він нецензурно виражався у її сторону, погрожував вбивством та надавив на очі.

Такі показання потерпілої узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_11 , наданими суду першої інстанції, яка показала, що 08.03.2023 близько 11 години зустріла матір з роботи та їх перестрів дорогою її колишній чоловік ОСОБА_7 , який почав кричати та застосовував фізичне насилля щодо її матері, тягав за волосся. Таке відбувалося неодноразово, ініціатором завжди був ОСОБА_7 , конфлікти виникали, у тому числі і через дитину.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, а саме:

- даними заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.12.2022, відповідно до яких ОСОБА_9 просила притягнути до кримінальної відповідальності її колишнього чоловіка, ОСОБА_7 , який 12.12.2022 вчинив з нею сварку на вулиці, виражався нецензурною лайкою та кинувся битися, схопивши за волосся, наніс удар долонею руки по обличчю, свідком чого стала ОСОБА_10 ;

- викладене у заяві у повній мірі узгоджується з наданими показаннями потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 під час проведених слідчих експериментів за їх участі, які на місці відтворили обставини вчинених ОСОБА_7 протиправних діянь по відношенню до ОСОБА_9 ;

- даними заяви ОСОБА_9 від 08.03.2023 до органів поліції про вчинення щодо неї неправомірних дій колишнім чоловіком ОСОБА_7 з проханням притягнути останнього до кримінальної відповідальності;

Також вина ОСОБА_7 підтверджується копіями постанов Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності: від 13.12.2022 за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинене домашнє насильство відносно колишньої дружини 28.09.2022 та 26.10.2022; від 13.12.2022 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за правопорушення, вчинене 15.11.2022.

Оцінюючи вищезазначені докази, апеляційний суд приходить висновку про те, що досліджені у суді першої інстанції докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, так як отримані у порядку встановленому КПК України та достовірні, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом.

Всі ці докази у своїй сукупності та взаємозв`язку, всупереч доводів апеляційної скарги, не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення доведена у повному обсязі і знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і його дії судом першої інстанції вірно кваліфіковані за 126-1 КК України як умисне, систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо колишньої дружини, що призвело до психологічних страждань та погіршення життя потерпілої.

Доводи сторони захисту про порушення прокурором положень ч. 1 ст. 338 КПК України щодо зміни обвинувачення, внаслідок чого прокурором було змінено обвинувачення з кримінального проступку на злочин, то колегія суддів вважає такі неспроможними та враховує, що зміна обвинувачення прокурором відбулася до внесених законодавцем змін до положень ст. 338 КПК України про неможливість переходу з кримінального проступку до злочину при зміні обвинувачення у суді, при цьому положення КПК не мають зворотної сили в часі. Відтак, зміна обвинувачення у суді відбулася із дотриманням положень ст. 338 КПК України, потерпілій було роз`яснено право підтримувати раніше пред`явлене обвинувачення, однак остання у судовому засіданні підтримала нове обвинувачення.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що районний суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив зібрані докази, дав їм належну правову оцінку, на підставі чого дійшов обґрунтованих висновків по суті обвинувачення, з якими погоджується й апеляційний суд, у зв`язку з чим вважає доводи апеляційної скарги про відсутність доказів на підтвердження вини обвинуваченого безпідставними.

Стосовно доводів апеляційної скарги про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого та виклад обвинувачення як подвійне притягнення його до адміністративної та кримінальної відповідальності за одні і ті ж дії, не ґрунтується на встановлених обставинах та вимогах закону.

Колегія суддів звертає увагу, що домашнє насильство є системою взаємопов`язаних дій, які полягають у вчиненні систематичних дій (не менше трьох) і полягають у вчиненні фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Доведення факту систематичності актів домашнього насильства може здійснюватися різними засобами. В тому числі до комплексу таких систематичних дій можуть входити й один чи кілька епізодів такого насильства, за які особа була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Водночас, поряд із такими епізодами домашнього насильства має існувати один чи декілька епізодів насильства, за які особа не притягувалася до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів не вважає, що врахування епізодів домашнього насильства, за які особу було притягнуто до адміністративної відповідальності поряд із іншими епізодами домашнього насильства є порушенням принципу nonbis inidem, закріпленого у ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що «Нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження». Доведення ознаки систематичності у складі домашнього насильства полягає у констатації того, що відповідні дії становлять систему, тобто є послідовними та повторюваними. Якщо мали місце факти притягнення особи за вчинення домашнього насильства до адміністративної відповідальності, однак вона знову вчинює акт домашнього насильства і кількість окремих фактів домашнього насильства сукупно вчинено щонайменше тричі, то є підстави для кримінально правової оцінки таких дій за ст. 126-1 КК.

Сторона захисту не ставить під сумнів наявність епізодів насильства, за які ОСОБА_7 було притягнуто до адміністративної відповідальності (28.09.2022, 26.10.2022, 15.11.2022). Водночас, вважає, що суд врахував його вину та визнав винуватим за п`ятьма епізодами, вказаними раніше та від 12.12.22 і 08.03.2023.

Колегія суддів не погоджується із указаним аргументом і вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду та з яких вбачається, що виклад обвинувачення враховує систематичність вчинення ОСОБА_7 домашнього насильства з посиланням при цьому на три епізоди, за які він поніс адміністративну відповідальність, а кримінальна відповідальність настала за двома епізодами від 12.12.2022 та 08.03.2023.

При цьому, колегія суддів зауважує, що кожна з подій домашнього насильства, не утворюють окремого складу кримінального правопорушення, проте є ознакою у вчиненні єдиного продовжуваного злочину, передбаченого ст. 126-1 КК, що свідчить про систематичність таких дій обвинуваченого.

Крім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК, є також наслідки у вигляді фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Тому колегія суддів у цьому кримінальному провадженні не погоджується із доводами сторони захисту щодо ототожнення будь якої конфліктної ситуації між колишнім подружжям із домашнім насильством, оскільки у даному випадку, суд дійшов обґрунтованого висновку, що дії обвинуваченого спрямовані саме на вчинення домашнього насильства. Враховуючи показання потерпілої, яка у встановленому законом порядку була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і які є послідовними, логічними та узгодженими між собою та у сукупності з рештою доказів, у тому числі показаннями свідків щодо систематичності дій ОСОБА_7 , причин виникнення конфліктів, у повній мірі підтверджують характер дій обвинуваченого.

І посилання обвинуваченого на противагу цьому, що конфлікти виникали виключно через неможливість його вільно спілкуватися з дитиною, без вживання передбачених законом заходів до цього, як то: звернення до Служби у справах дітей чи суду, вказують на голослівність таких заяв та підтверджують правильність висновків суду щодо суб`єктивної сторони вчинених ним дій.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд правильно врахував показання потерпілої, свідків, попередню поведінку обвинуваченого у своїй сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше судимий вчинив новий, умисний, аналогічний злочин у період відбування покарання стосовно потерпілої ОСОБА_9 , позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має тяжке захворювання, враховано судом і думка потерпілої, яка не наполягала на суворості покарання у разі припинення протиправних дій у подальшому, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що його обтяжує, якою визнав рецидив злочину та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання в межах санкції статті у виді обмеження волі та остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Разом з тим, відповідно до ст. 416 КПК України після скасування судом апеляційної інстанції вироку або ухвали про закриття кримінального провадження чи про застосування, відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду.

При новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Аналогічні положення містяться у правових висновках, викладених у постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 23 вересня 2019 року, справа №728/2724/16-к та постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 14 вересня 2020 року справа №740/3597/17, яка, зокрема наголошує, що як із назви, так і зі змісту ст. 421 КПК України випливає, що погіршення становища обвинуваченого можливе лише за умови, якщо з цих підстав подали апеляційну скаргу прокурор, потерпілий чи його представник, а відповідно до ст. 416 КПК України таке погіршення може мати місце тільки в тому разі, якщо вирок було скасовано з цих підстав (або також із цих підстав).

Однак, судом першої інстанції цих вимог дотримано не було.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 03.10.2023 обвинувальний вирок у цьому кримінальному провадженні по пред`явленому обвинуваченню за ч. 1 ст. 126, ст. 126-1 КК України відносно ОСОБА_7 скасовано за апеляційною скаргою обвинуваченого через істотне порушення кримінального процесуального закону під час розгляду провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Скасованим вироком ОСОБА_7 було призначено остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України у виді обмеження волі строком 1 рік 8 місяців.

Під час нового судового розгляду вироком Прилуцького міськрайонного суду від 08.01.2025 ОСОБА_7 призначено остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України у виді обмеження волі строком 1 рік 10 місяців.

Виходячи із наведеного, вбачається, що здійснюючи новий розгляд провадження, суд першої інстанції не врахував підстави скасування попереднього вироку та безпідставно, у порушення вимог ч. 2 ст. 416 КПК України призначив більш суворе покарання, ніж те, що було призначене вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.10.2023.

Враховуючи викладене, вирок суду в цій частині підлягає зміні на підставі ст. 408 КПК України.

Таке рішення, на думку колегії суддів, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а за своїм видом та розміром, буде відповідати суспільній небезпеці вчиненого та особі обвинуваченого.

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 126-1 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до вимог ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуте ним покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.11.2022, приведеного у відповідність до Закону України «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024, ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04.12.2024, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року 8 (вісім) місяців обмеження волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4