Справа № 180/940/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 р.

Слідчий суддя Марганецького міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , за участю:

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м.Марганець клопотання слідчого СВ ВП № 1 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджено прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 12.07.2023 за № 0000383 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий СВ ВП № 1 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , звернулась до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий посилається на те, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 65 від 13.02.2023 року солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини для проходження служби.

Достовірно знаючи свої обов`язки, встановлені зазначеними нормами законодавства, що визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України, їх взаємовідносини та регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 свідомо допустив їх порушення та вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Так, 24.02.2023, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи реальну можливість участі у веденні бойових дій, вирішив не виконувати свої обов`язки щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у військовій частині НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та перебуваючи на посаді такелажника евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 12, 14, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази), 24 лютого 2023 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яке знаходилось в АДРЕСА_1 , звідки прибув до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де з того часу проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, та був незаконно відсутній на службі станом до теперішнього часу, коли солдат ОСОБА_4 , був доставлений працівниками поліції відділення поліції №1 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Враховуючи викладене, досудовим розслідуванням встановлено достатньо підстав для повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану.

В ході проведення досудового розслідування кримінального провадження встановлено достатній обсяг обставин, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаного злочину.

Вина ОСОБА_4 підтверджуються зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Також, слідчим встановлено наявність ризику, передбаченого пунктом 1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризик переховування від органів досудового розслідування та суду. На думку слідчого та прокурора, наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, тому виникла необхідність обрати запобіжний захід у відношенні підозрюваного, який попередить настання ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст.177 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Також, слідчий вважає, що більш м`які запобіжні заходи не можуть запобігти вищевказаному ризику.

В судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб з підстав, зазначених в клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_4 просив не брати його під варту, хотів би залишитись вдома.

Захисник ОСОБА_5 , з огляду на особу підозрюваного, просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, а якщо суд дійде до висновку про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосувати заставу в мінімальному розмірі - 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Дослідивши подане клопотання та надані слідчим матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання, з огляду на підстави якими обґрунтовується доцільність застосування запобіжного заходу підозрюваному, приходжу до такого.

В судовому засіданні встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000383 внесено відомості про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.408 КК України.

13.05.2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у дезертирстві, тобто самовільному залишенні військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання щодо застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до такого.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням вищевказаних письмових доказів, що були надані органом досудового розслідування, та досліджені в судовому засіданні, здійснюючи їх оцінку за своїм внутрішнім переконанням, слідчий суддя приходить до висновку, що повідомлена ОСОБА_4 підозра у вчиненні кримінального правопорушення є обґрунтованою.

Слідчий суддя погоджується з доводами слідчого про наявність ризику, передбаченого пунктом 1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Так, згідно ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.408 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів, за яке передбаченого покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, і тяжкість покарання, яке може бути призначено ОСОБА_4 у разі визнання винуватим, може спонукати його ухилитись від суду.

Щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 8 ст.176 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

ОСОБА_4 є військовослужбовцем і йому інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України. Отже, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безальтернативним.

При обранні запобіжного заходу слідчим суддею також враховується характер кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками підриву бойової готовності та боєздатності військових підрозділів, а також те, що в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації.

Викладене вище дає підстави для твердження про те, що тримання ОСОБА_4 під вартою в умовах гауптвахти відповідає інтересам суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, в даному випадку, переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи.

З огляду на викладене, прихожу до висновку про необхідність задоволення клопотання та можливість обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави у провадженні визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи тяжкість та обставини вчиненого ОСОБА_4 злочину, особу підозрюваного, а також його вік та майновий стан, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст.176-179, 181-184, 193, 194, 196, 198, 199 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання здовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 14.07.2025 року включно, з утриманням його в умовах гауптвахти.

На підставі п.3 ч.5 ст.182 КПК України визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

При внесенні визначеної суми застави підозрюваного ОСОБА_4 з-під варти звільнити.

У випадку внесення застави у визначеному розмірі, покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за викликом;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Відповідно до вимог ст.182 КПК України, роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала підлягає негайному виконанню й діє до 14.07.2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1