Справа № 181/1736/25
Провадження № 1-кс/185/419/25
29 травня 2025 року м.Павлоград
27 травня 2025 року, після усунення недоліків, начальник СД ВП № 2 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся з даним клопотанням в якому просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме : вантажний автомобіль марки «КАМАЗ 5511», помаранчевого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно витягу бази ІПНП належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження автомобілем марки «КАМАЗ 5511», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 до прийняття остаточного рішення по кримінальному провадженню.
З клопотання вбачається, що 08 травня 2025 року, об 11:47 год., до ЧЧ ВП № 2 Синельниківського РУП надійшов рапорт старшого інспектора СРПП капітана поліції ОСОБА_6 про те, що під час розгляду матеріалу ЄО № 4983 від 05 травня 2025 року встановлено факт незаконного прийому брухту кольорових та чорних металів, до якого причетний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_2 .
08 травня 2025 року на узбіччі автодороги Т0406 між населеними пунктами селища Межова та с. Слов`янка в період часу з 17:40 години по 18:00 годин, в присутності двох понятих проведено огляд вантажного автомобіля марки «КАМАЗ 5511», помаранчевого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому здійснювалось перевезення брухту чорних металів. На момент огляду вищевказаний автомобіль був зачинений, кузов автомобіля пустий, власник автомобіля на місці був відсутній. Після огляду вищевказаний вантажний автомобіль опечатано для подальшого переміщення на спеціальний майданчик ВП № 2 Синельниківського РУП ГУНП Дніпропетровській області.
Слідчий зазначає, що у сторони обвинувачення є підстави вважати, що відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, транспортний засіб є речовим доказом, тобто засобом вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення і містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування.
Слідчий та прокурор в судовому засіданні клопотання підтримали, просили його задовольнити.
Розглянув клопотання про арешт майна, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданого клопотання, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
З огляду на вищенаведене встановлений КПК України порядок передбачає накладення арешту виключно з метою, яка зазначена у ч. 2 ст. 170 КПК України, та судова процедура повинна гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні про арешт майна, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна (частина четверта статті 170 КПК України).
Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчий суддя наголошує, що при вирішенні питання про можливість утримання речей необхідно забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи, з огляду на те, що для утримання державою речей у кожному випадку має існувати очевидна причина, на що вказує Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007 року.
Як зазначено у клопотанні, вилучений транспортний засіб зберіг на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення і містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування, має суттєве значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, його арешт потрібен з метою позбавлення власника (володільця) можливості відчужувати вказане майно, щоб в уході подальшого розслідування мати можливість його огляду і направлення за місцем проведення комплексного дослідження. Вважає, що існує реальна загроза відчуження, зміни або знищення вказаного майна, його втрата може слугувати втратою доказової бази по кримінальному провадженню. о правопорушення, та є предметом кримінального правопорушення, та виникла необхідність в проведенні ряду експертиз, в тому числі відносно вказаного майна.
Жодних доказів того, що незастосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, слідчим, прокурором не надано.
Окрім того, долучені до клопотання матеріли не містять ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення огляду транспортного засобу. Як пояснили в судовому засіданні слідчий та прокурор, ухвала про надання дозволу на огляд відсутня, слідчим суддею такий дозвіл не надавався. Отже, докази, отримані в результаті проведеного огляду, є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.
В розумінні вимог ст. 132 КПК України слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК).
Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Керуючись ст. ст. 40, 98, 100, 131, 132, ч. 2 ст. 167, ч.2 ст. 168, ст. ст. 170-175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1