Справа № 450/1621/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/268/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, громадянина України, українця, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 3 ст. 332 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 /сім/ років з позбавленням права обіймати посади на державних чи комунальних підприємствах, установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня його затримання після набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення в період з дня його затримання, тобто з 30.03.2022 року, по день звільнення з-під варти під заставу 01.04.2022 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі..

Вирішено питання речових доказів, судових витрат, застави та арештованого майна.

Згідно вироку суду, 25.03.2022 до ОСОБА_6 звернувся громадянин ОСОБА_10 з приводу обставин перетину державного кордону України до Республіки Польща у власних потребах йому та його товаришу - ОСОБА_11 , 1985 р.н. на декілька днів.

В ході телефонної розмови, яка відбулась 25.03.2022 між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , в останнього, розуміючи, що на період дії правового режиму стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» виїзд за межі країни громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років забороняється, виник умисел на сприяння в незаконному переправленні осіб через держаний кордон України в сторону Республіки Польща, після чого ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_10 , що послуги щодо сприяння в незаконному переправлені через державний України будуть коштувати 2 000 доларів США, з розрахунку 1000 доларів з однієї особи (що відповідно до курсу Національного банку України станом на 30.03.2022 становить 58 510 гривень).

30.03.2022 близько 18.20 год. ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел на сприяння в незаконному переправлені ОСОБА_10 та його товариша ОСОБА_11 через державний кордон України, з корисливого мотиву, організував зустріч із ОСОБА_10 на автомобільній заправці «ОККО», що по вул. Григорія Сковороди, 22, село Сокільники Львівської області, з метою обговорення умов перетину державного кордону України ОСОБА_10 та його товаришем ОСОБА_11 .

В ході розмови ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_10 , що його послуги щодо сприяння в незаконному переправлені через державний кордон України будуть коштувати 2 000 доларів США, з розрахунку 1000 доларів США з однієї особи. Крім цього, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_10 , що останньому необхідно надати свою фотокартку та фотокартку свого товариша, а також скинути за допомогою додатку їхні паспорти громадян України, після чого ОСОБА_6 зможе організувати видачу їм тимчасових військових квитків разом із висновком про непридатність останніх до військової служби, а також виготовлення неправдивих документів медичного характеру, що слугуватимуть для перетину державного кордону України ОСОБА_10 та його - ОСОБА_11 .

Будучи поставленим в умови, за яких відмова від передачі вищевказаним неправомірної вигоди могла потягнути порушення його прав та інтересів, ОСОБА_10 погодився на такі протиправні вимоги.

Так, 30.03.2022 близько 18.30 год. ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу спрямованого на незаконне переправлення ОСОБА_10 та його товариша - ОСОБА_12 через державний кордон України, з корисливих мотивів, перебуваючи на вищевказаній заправці «ОККО», отримав від ОСОБА_10 грошові в сумі 2 000 доларів США (що відповідно до курсу Національного банку станом на 30.03.2022 становить 58 510 гривень) як оплату за сприяння в незаконному переправлені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 через Державний кордон України. Після чого, протиправна діяльність ОСОБА_6 була припинена, останнього було затримано правоохоронними органами в порядку ст. 208 КПК України, а грошові кошти в сумі 2 000 доларів США вилучено.

На вказаний вирок захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 ч. 3 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що у вироку суду першої інстанції не зазначено і не конкретизовано, в чому проявилося сприяння обвинуваченого ОСОБА_6 в незаконному перетині державного кордону, які саме поради та засоби він надавав, у який спосіб мав відбуватися перетин кордону ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , не зазначається час і місце перетину державного кордону, не встановлено, чи мав обвинувачений ОСОБА_6 об`єктивну можливість переправити вказаних осіб через держаний кордон. Така неконкертизованість та неповнота викладу фактичних обставин справи у вироку суду свідчить про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону.

З показань ОСОБА_14 вбачається те, що той лише припускав, що ОСОБА_6 міг якимсь чином допомогти йому та товаришу виїхати за кордон, і не вбачається, що ОСОБА_6 дійсно був причетний до виготовлення будь-яких документів, які б надавали можливість безперешкодно перетнути державний кордон України, не вбачається, що ОСОБА_6 дійсно мав можливість організувати видачу та видати ОСОБА_15 та ОСОБА_11 тимчасові військові квитки та висновки BJIK про непридатність останніх до військової служби, а також організувати виготовлення чи виготовити самому завідомо неправдиві документи медичного характеру, що слугуватимуть підставою для перетину державного кордону України ОСОБА_13 та ОСОБА_11 .

ОСОБА_11 очевидцем подій не був і в суді повідомив про факти, які ґрунтуються на поясненні іншої особи, тобто його показання в силу положень ст. 97 КПК України є показаннями з чужих слів, а тому ці показання не можуть бути визнані допустимими з урахуванням положень ст. 97 КПК України.

Сторона обвинувачення не довела факту доручення проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину, оперативному підрозділу УСБ України у Львівській області, що є підставою для визнання матеріалів проведення такої НСРД недопустимим доказом.

Окрім того, протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії №5/5-136т від 31.03.2022, а також протоколи за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій №5/5-138т від 31.03.2022, №5/5-137т від 31.03.2022 з магнітними носіями інформації №5/5-103Т, №5/5-104Т, які долучені до матеріалів справи, підтверджують лише факт зустрічі ОСОБА_6 з ОСОБА_13 30.03.2022 на території АЗС Окко, в ході якої ОСОБА_16 передав ОСОБА_6 імітовані грошові кошти в розмірі 2000 доларів СІНА. Даний факт обвинувачений ОСОБА_6 не заперечує і під час допиту в судовому засідання пояснив чому зустрічався з ОСОБА_13 і з якою метою останній передавав йому кошти.

Інформація, яка міститься у вказаних протоколах, не підтверджує жодних фактів того, що ОСОБА_6 сприяв в незаконному переправленні осіб через державний кордон, міг чи мав можливість організувати незаконне виготовлення чи незаконно виготовити будь-які документи, які дозволяли б ОСОБА_15 та ОСОБА_11 безперешкодно виїхати за межі України, вчиняв активні дії по виготовленню таких документів. В протоколах відсутні будь- які відомості про те, які саме документи, начебто, міг виготовити ОСОБА_6 чи організувати їх виготовлення. Такі документи під час зустрічі не передавалися і вилучені не були, протоколи НСРД не містять такої інформації.

Сторона обвинувачення, як під час виконання вимог ст. 290 КПК України, так і в ході судового розгляду на відповідне клопотання сторони захисту від 13.02.2023, не змогла надати жодного доручення, яким би доручалося оперативному підрозділу УСБ України у Львівській області провести виготовлення несправжніх імітаційних засобів у вигляді бланків грошових купюр, а відповідно не довела факту доручення проведення такої слідчої дії, що є підставою для визнання такої дії недопустимим доказом.

Також сторона обвинувачення не змогла надати жодного доручення, яким би доручалося оперативному підрозділу УСБ України у Львівській області проводити огляд, ідентифікація та помічення грошових купюр.

Окрім цього, постановою прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину взагалі не було передбачено проведення ідентифікації та помічення грошових купюр. Відповідно така слідча дія проведена за ініціативою співробітника оперативного підрозділу, що прямо заборонено кримінальним процесуальним законодавством України. Змиви з рук ОСОБА_6 було зроблено без дотримання вимог ст. 241 КПК України, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Суд першої інстанції не навів жодних належних мотивів неврахування показань обвинуваченого ОСОБА_6 , не навів жодних мотивів неврахування доказів сторони захисту, про що буде вказано нижче. Окрім цього, судом, рішення якого оскаржується, в оскаржуваному вироці не надано належної та об`єктивної юридичної (правової) оцінки дослідженим у ході судових засідань доказам, які насправді не доводять вину ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 332 ч. З КК України.

В ході досудового розслідування в обвинуваченого ОСОБА_6 не вилучено жодних подібних документів, або будь-яких інших підроблених документів, які б могли свідчити що він займається незаконною діяльністю по підробці тих чи інших документів, зокрема тих, які дають підстави для виїзду за кордон України.

Сторона обвинувачення, як і допитані свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , не зазначають, що це за завідомо неправдиві документи медичного характеру, і яким чином особа, маючи такі завідомо неправдиві документи може перетнути державний кордон України, незважаючи на те, що при державному кордоні України діє контрольно-пропускна система.

Окрім цього з долучених стороною обвинувачення до матеріалів справи вбачається, що саме ОСОБА_16 пропонував підозрюваному ОСОБА_6 гроші в сумі 2000 доларів США і не здобуто жодних доказів того, що ОСОБА_6 ставив вимоги передачі йому коштів.

Обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 ч. З КК України, ґрунтується на самих показаннях ОСОБА_14 та фактичних даних, отриманих під час зустрічі та спілкування з ОСОБА_13 , який, як стало зрозуміло, взагалі не мав наміру перетинати державний кордон України, а просто займався пошуком осіб, які б погодилися на його прохання в допомозі в сприянні, начебто, виїзду за межі України, з подальшим повідомленням про таких осіб в органи служби безпеки України.

Висновок експертизи хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин №772-Е від 15.04.2022, у відповідності до ст. 87 КПК України, є недопустимим доказом, так як здобутий завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, оскільки на дослідження експерта були направлені об`єкти дослідження, які були здобуті не у спосіб визначений нормами КПК України, а саме: взяття змивів з рук без відповідної постанови прокурора.

Аналогічно є недопустимими та неналежними докази : протокол обшуку від 30.03.2022, протокол огляду предметів від 11.05.2022, заява ОСОБА_14 від 28.03.2022 про вчинення кримінального правопорушення,письмова згода ОСОБА_14 про залучення його до конфіденційного співробітництва та проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також постанова про залучення його до проведення слідчих дій у кримінальному провадженні від 29 березня 2022 року.постанова про визнання речових доказів від 31.03.2022; доручення про проведення негласних (слідчих) розшукових дій, в порядку ст. 40,41 КПК України, витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000154 є недопустимим доказом. Дані докази жодним чином не доводять та необгрунтовують винуватість ОСОБА_6 .

Суд першої інстанції не навів жодних належних мотивів неврахування показань обвинуваченого ОСОБА_6 , не навів жодних мотивів неврахування доказів сторони захисту, про що буде вказано нижче. Окрім цього, судом, рішення якого оскаржується, в оскаржуваному вироці не надано належної та об`єктивної юридичної (правової) оцінки дослідженим у ході судових засідань доказам, які насправді не доводять вину ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 332 ч. З КК України.

Суд першої інстанції не перевірив належним чином доводи сторони захисту щодо ймовірної провокації злочину.

Також суд у вироку не навів обґрунтованих доводів, якими прокурор аргументував відсутність в діях правоохоронних органів провокації злочину щодо ОСОБА_6 .

Окрім цього, суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно- господарських функцій, разом з тим у фабулі обвинувачення не зазначив, що ОСОБА_6 обіймав якусь конкретну посаду, з використанням якої вчини кримінальне парвопорушення.

Нез`ясування вказаних вище питань, за обставин, коли відсутні об`єктивні докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 ч. З КК України, свідчить про неповне дослідження судом обставин кримінального правопорушення, що в свою чергу має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Заслухавши доповідь головуючого, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги та доповнили вимоги , у яких просили вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, виступ прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 не дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів з точки зору їх достовірності та достатності для висновків є перш за все завданням суду першої інстанції. Апеляційний суд має перевірити, чи керувався суд першої інстанції під час оцінки доказів принципами, закладеними Конституцією та кримінальним процесуальним законом, а також чи достатньо мотивовані рішення судів про прийняття або відхилення тих чи інших доказів, чи є ці мотиви логічними і чи приймалися судами всі важливі фактори, необхідні для оцінки окремого доказу чи їх сукупності.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на відсутність доказів вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Як встановлено колегією суддів, у вироку суду першої інстанції не конкретизовано, в чому проявилося сприяння обвинуваченого ОСОБА_6 в незаконному перетині державного кордону, які саме поради та засоби він надавав, у який спосіб мав відбуватися перетин кордону ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , не зазначається час і місце перетину державного кордону, не встановлено, чи мав обвинувачений ОСОБА_6 об`єктивну можливість переправити вказаних осіб через держаний кордон чи виготовити відповідні документи для перетину кордону. Відповідно, неконкертизованість та неповнота викладу фактичних обставин справи у вироку суду свідчить про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону.

З показань ОСОБА_14 вбачається те, що той лише припускав, що ОСОБА_6 міг якимсь чином допомогти йому та товаришу виїхати за кордон, і не вбачається, що ОСОБА_6 дійсно був причетний до виготовлення будь-яких документів, які б надавали можливість безперешкодно перетнути державний кордон України, не вбачається, що ОСОБА_6 дійсно мав можливість організувати видачу та видати ОСОБА_15 та ОСОБА_11 тимчасові військові квитки та висновки BЛК про непридатність останніх до військової служби, а також організувати виготовлення чи виготовити самому завідомо неправдиві документи медичного характеру, що слугуватимуть підставою для перетину державного кордону України ОСОБА_13 та ОСОБА_11 . Сам ОСОБА_11 очевидцем подій не був і в суді повідомив про факти, які ґрунтуються на поясненні іншої особи.

Частиною 3 ст. 332 КК України передбачена кримінальна відповідальність за незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, вчинене з корисливих мотивів.

На переконання колегії суддів, заслуговує на увагу те, що, незважаючи на фіксацію спілкування засудженого з іншими особами щодо можливого виїзду за кордон, орган досудового розслідування не встановив реальності жодних із цих можливих домовленостей, механізму виготовлення документів та надалі фактичного перетинання за допомогою ОСОБА_6 будь-якими особами державного кордону України.

Важливим у цьому провадженні є встановлення і доведення поза розумним сумнівом, що ОСОБА_6 , мав конкретні плани та деталі реалізації планів переправлення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 через державний кордон України. Чи розробляв він такі плани та чи обумовлював можливості і справжні наміри.

При цьому зазначені обставини мають встановлюються на підставі доказів, які повинні відповідати критеріям належності, допустимості та у своїй сукупності - достатності для постановлення обвинувального вироку.

Верховний Суд у своїх правових позиціях неодноразово констатував, що обов`язок всебічного й неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що, для того щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, які стосуються події, що є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом не достатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість існування іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Крім того, законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно - небезпечне діяння як конкретне кримінально каране.

Правильна кваліфікація забезпечує реалізацію конституційного принципу законності у кримінальному судочинстві (ст. 129 Конституції України), гарантує охорону і здійснення прав та свобод людини і громадянина, виступає необхідною умовою призначення справедливого покарання.

Кваліфікація кримінального правопорушення це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченого КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Суд вважає, що апеляційний розгляд у цьому випадку не може надати сторонам достатніх процесуальних можливостей для з`ясування обставин справи, важливих для правильної кваліфікації дій засудженого, і вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції, під час якого слід повторно допитати обвинуваченого, встановити наявність умислу у його діях, а також вчинити інші процесуальні дії, необхідність в яких може виникнути, для встановлення об`єктивної істини у справі.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок або ухвалу суду першої інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно ч. 3 ст. 415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 слід задоволити , а оскаржений вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді, слід врахувати викладене вище, дослідити фактичні обставини справи, а також перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого та, з використанням наданих процесуальних можливостей, за умов встановлення вини ОСОБА_6 , правильно кваліфікувати дії останньої та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задоволити.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 332 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4