ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/601/25 Справа № 703/5515/23 Категорія: ч. 2 ст. 78 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 3.07.2025 р.,

В С Т А Н О В И В:

Зазначеною ухвалою відмовлено в задоволенні подання нач. Черкаського РВ № 3 філії ДУ «Центр пробації» Черкаській обл. ОСОБА_9 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_10 для відбування призначеного вироком суду покарання.

Не погоджуючись з ухвалою суду прокурор Смілянської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду стосовно ОСОБА_10 скасувати повністю через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання та направити засудженого для відбування призначеного покарання у місця позбавлення волі у відповідності до вироку Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 17.11.2023 р. Початок строку відбування покарання засудженому рахувати з дня його прибуття до виправного центру.

Апеляційну скаргу прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_10 був засуджений вироком Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 17.11.2023 р. за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 1 рік та покладені обов`язки згідно ст. 76 КК України. Вищевказаний вирок не оскаржувався та після набрання законної сили 19.12.2023 р. засуджений ОСОБА_10 був поставлений на облік.

З правилами відбування покарання ОСОБА_10 ознайомлений органом пробації під підпис. Останньому роз`яснено положення ч. 2 ст. 78 КК України та ч. 3 ст. 164, ч. 2 ст. 166 КВК України, а також наслідки, які настають в разі невиконання обов`язків, покладених на нього судом.

Засудженому встановлена періодичність днів явки у 1-й та 3-й вівторок кожного місяця (2 рази/місяць), згідно постанови інспектора пробації, з якою ОСОБА_10 також ознайомлений, про що свідчить підпис останнього на вказаному документі.

Незважаючи на це, ОСОБА_10 не прибув до органу пробації на реєстрацію без поважних причин двічі, а саме 19.03.2024 р. та 2.04.2024 р., нехтуючи своїми обов`язками, визначеними ст. 9 КВК України, про поважність неприбуття жодним чином не інформував та діяв на власний розсуд.

З урахуванням цього, 16.04.2024 р. йому було винесено письмове попередження про можливість скасування іспитового строку. Однак, ОСОБА_10 продовжував допускати порушення, а саме знову не з`явився без поважних причин на встановлені йому реєстраційні дні 6 разів поспіль - 4.06.2024 р., 18.06.2024 р., 2.07.2024 р., 16.07.2024 р., 6.08.2024 р. та 20.08.2024 р. Наведені факти беззаперечно вказують на небажання засудженого стати на шлях виправлення та порушення порядку та умов відбуття покарання.

Характер вищевказаної поведінки ОСОБА_10 свідчить про його зухвале, легковажне ставлення до необхідності виконання обов`язків, покладених вироком суду, а також глибоке переконання у відсутності будь-яких важелів впливу на нього з боку державних органів.

Засуджений протягом іспитового періоду тривалий час через свідомі та насамперед самостійно створені ним обставини перебував без належного виховного впливу з боку органу пробації, ігноруючи вирок суду та, з-поміж іншого, нехтуючи положеннями ст. 1291 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Протягом періодів неявок засудженого він самостійно визначив доцільність та необхідність виконання покладених на нього обов`язків, що за вказаних обставин та його процесуального статусу неприпустимо.

Під час розгляду подання органу пробації ОСОБА_10 пояснив, що у вказані пропущені реєстраційні дні перебував у м. Києві на роботі. Стосовно причин неповідомлення органу пробації про зміну місця проживання на час підробітків нічого зазначити не міг. Поважність причин неявок жодним чином письмово не підтвердив, будь яких належних та офіційних матеріалів не надав, лише заявляючи про брак коштів на той період та необхідність перебування у зв`язку із цим за межами постійного місця проживання на підробітках.

Об`єктивні причини, які б позбавили можливості належним чином виконувати вирок суду та своєчасно прибувати до органу пробації відсутні. ОСОБА_10 достовірно знав порядок та умови відбуття покарання, а також розумів наслідки не виконання обов`язків, покладених на нього вироком суд.

Суд першої інстанції при винесенні ухвали, констатуючи наявність описаної безвідповідальної поведінки засудженого відмовив у направленні його для відбування покарання згідно вироку, який набрав законної сили, що суперечить ч. 2 ст. 78 КК України.

Проте, на думку апелянта, судом першої інстанції не дотримано положень закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосовано закон, який підлягає застосуванню. Суд на обґрунтування винесеного ним рішення, серед іншого, зазначив, що законом не передбачена можливість скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням після закінчення визначеного судом іспитового строку, який закінчився 17.11.2024 р. При цьому суд не послався на жодні норми законодавства, які б встановлювали подібні обмеження чи заборони, та не взяв до уваги, що подання органу пробації було скеровано до суду ще до закінчення цього строку.

Тривалий період вирішення ініційованих у ньому питань став можливим не в останню чергу через поведінку ОСОБА_10 , котрий, будучи належним чином повідомленим про дати і час судових засідань, неодноразово не з`являвся до суду, що змушувало суд вдаватися до застосування у відношенні нього такого заходу забезпечення кримінального провадження як примусовий привід (зокрема 24.09.2024 р. та 20.01.2025 р.). Разом з тим, засуджений заявив клопотання про залучення захисника, за клопотанням якого, у свою чергу, судові засідання також декілька разів відкладались (19.02.2025 р. та 20.05.2025 р.).

Залишення оскаржуваної ухвали без змін, на думку апелянта, не матиме превентивного впливу на інших засуджених та дасть ОСОБА_10 змогу уникнути справедливого покарання, що суперечитиме положенням ч. 2 ст. 50 КК України, меті та завданням кримінально-виконавчого законодавства, визначеним у ст. 1 КВК України, а також пробації як такої, що закріплено у ст. 4 Закону України «Про пробацію».

Відверте ігнорування належного виконання вироку ОСОБА_10 стало причиною без наслідкового перебігу для нього випробувального терміну протягом якого він діяв на власний розсуд. При цьому, орган пробації впродовж зазначеного часу був позбавлений можливості належним чином контролювати його поведінку та засвідчити факт виправдання ним наданої довіри суду при застосуванні положень ст. 75 КПК України.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу захисник засудженого ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу прокурора Смілянської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 3.07.2025 р. без змін.

Засуджений ОСОБА_10 про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи суду не надав, захисник ОСОБА_7 суду пояснив, що засуджений ОСОБА_10 перебуває на лікарняному. Справу було розглянуто без участі засудженого тому, що вона стосується виконання вироку. У відповідності до вимог п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України, його участь не є обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила задовольнити із вказаних в ній мотивів, захисника ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, матеріали особової справи засудженого ОСОБА_10 , перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України, ухвала суду повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

В даному випадку початок іспитового строку обчислюється з 17.11.2023 р. та закінчується 17.11.2024 р., законодавець, на відміну від загального порядку набрання рішенням суду законної сили, встановив порядок обчислення початку перебігу іспитового строку саме з моменту проголошення вироку суду, крім того іспитовий строк, встановлений засудженому, не має строкового часу його зупинення за будь-яких обставин, а тому у разі настання часу закінчення іспитового строку, на будь-якій стадії даного процесу, вважається що засуджений відбув іспитовий строк. Аналогічно буде вважатися закінченим відбутий іспитовий строк і в тому разі, якщо судом не постановлено рішення до часу закінчення іспитового строку за поданням органу пробації про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Перебіг іспитового строку, визначеного ОСОБА_10 вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17.11.2023 р. закінчився 17.11.2024 р., і станом на 3.07.2025 р., тобто на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, засуджений вважається таким, що відбув іспитовий строк.

Законом не передбачена можливість скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням після закінчення визначеного судом іспитового строку, в зв`язку з чим у задоволенні подання органу пробації відмовлено.

Після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання. Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Виходячи зі змісту вказаних правових норм, підставою звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, є комплекс елементів, дотримання яких свідчить про виконання засудженим вимог ст. 75 КК України та можливість застосування до нього ст. 78 КК України.

Зокрема, такими елементами є закінчення іспитового строку, який визначений конкретними часовими межами, перебування засудженого протягом іспитового строку під контролем органів, зазначених в ч. 4 ст. 76 КК України, виконання засудженим покладених на нього вироком суду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а також обов`язок не вчинити протягом іспитового строку нового злочину.

Недотримання будь-якої із вищезазначених умов вказує на порушення засудженим вимог ст. 75 КК України щодо звільнення його при ухваленні вироку від відбування покарання з випробуванням, та не дає підстав для застосування ст. 78 КК України, навіть у разі закінчення визначеного судом терміну іспитового строку.

Отже, законом передбачено або звільнення від відбування призначеного покарання засудженому по закінченню іспитового строку, або направлення його для відбування покарання, у зв`язку із не виконанням ним обов`язків покладених судом або за вчинення злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 КВК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Систематичним вчиненням адмінправопорушень є вчинення трьох і більше адмінправопорушень, що посягають на громадський порядок. Такі випадки не наведені в поданні та не були предметом судового розгляду.

Апеляційний суд погоджується з доводами прокурора, що неявки засудженого на реєстрацію до органу пробації можна вважати порушенням умов іспитового строку. Проте, засуджений пояснив, що в цей період часу він працював у м. Києві без офіційного оформлення на роботу, а тому не може надати суду документи на підтвердження цих обставин. Апеляційний суд виходить з обставин сучасного життя, а саме, що дійсно важко знайти роботу з укладанням трудового договору, значну відстань між цими населеними пунктами, а тому приймає пояснення засудженого до уваги та вважає причини неявки на реєстрацію до органу пробації у квітні-березні та червні-серпні 2024 р. (загалом 8 неявок) поважними. А також, зважаючи, що з матеріалів особової справи вбачається, що посадові особи органу пробації не вживали активних дій для з`ясування причин неявки засудженого, обмежились тільки відібранням пояснень.

Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що вирок щодо ОСОБА_10 ухвалений в спрощеному порядку, останній був беззаперечно обізнаний про вид та розмір призначеного йому покарання, погодився із необхідністю виконувати відповідні обов`язки, розумів, що на нього покладений певні види обов`язків, які він повинен виконувати.

Відповідно до ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. Після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Зі змісту наведених норм законодавства, вбачається, що суд має право вирішувати питання щодо скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбуття покарання в межах дії встановленого іспитового строку.

Як встановлено судом, іспитовий строк 1 рік, визначений вищевказаним вироком Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 17.11.2023 року на момент ухвалення судового рішення - закінчився.

Також, з наданих суду матеріалів вбачається, що в ході підготовки матеріалів щодо скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, не з`ясовано, що засуджений умисно не виконує вирок в частині повідомлення органу пробації про зміну проживання, обов`язку явки на реєстрацію у призначені йому дні, в зв`язку з чим неможливо з`ясувати, чи мав він реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Апеляційний суд зазначає, що саме на орган пробації покладено обов`язок нагляду за особами звільненими від відбування покарання з випробуванням в даному випадку, а не бути стороннім спостерігачем, тому не можна стверджувати про неналежне виконання або невиконання ОСОБА_10 покладених на нього обов`язків за вироком суду.

За таких обставин, апеляційний суд доходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, тому що в ній не наведено переконливих мотивів та доводів, які свідчать про незаконність судового рішення.

На підставі ст. 78 КК України та керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Ухвалу Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 3.07.2025 р., якою відмовлено в задоволенні подання нач. Черкаського РВ № 3 філії ДУ «Центр пробації» Черкаській обл. ОСОБА_9 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування засудженим ОСОБА_10 призначеного вироком суду покарання - залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді