ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/381/25 Справа № 629/4530/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Лозівської окружної прокуратури Харківської обласної прокуратури, апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровського від 22 липня 2024 року у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001817 відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Катеринівка Лозівського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

06 лютого 2013 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.5 ст. 185 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився по відбуттю строку покарання 14 вересня 2018 року,

14 червня 2021 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 4 ст. 187 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 189 КК України, -

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст.189, ч.1 ст. 263 КК України -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2024 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 189 КК України, і призначено йому покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років; за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення воді строком на 5 років 6 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складення призначених покарань ОСОБА_10 призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком більш суворим, призначеним вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 червня 2021 року, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з дня звернення вироку до виконання після набрання законної сили, зарахувавши в строк покарання частково відбуте покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 червня 2021 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання обвинуваченому ОСОБА_10 зарахувати попереднє ув`язнення день за день з 29 квітня 2020 року до 01 червня 2020 року та з 24 вересня 2020 року до 17 грудня 2022 року.

Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України в строк покарання обвинуваченому ОСОБА_10 зарахувати цілодобовий домашній арешт з 02 червня 2020 року до 08 вересня 2020 року, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 189 КК України, і призначити йому покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення воді строком на 4 роки 6 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складення призначених покарань ОСОБА_11 призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_11 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання обвинуваченому ОСОБА_11 зараховано попереднє ув`язнення день за день з 29 квітня 2020 року до 01 червня 2020 року. Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України в строк покарання обвинуваченому ОСОБА_11 зарахувати цілодобовий домашній арешт з 02 червня 2020 року до 08 вересня 2020 року, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

ОСОБА_11 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене ним, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Вирішено питання щодо накладених арештів, речових доказів та щодо розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, в липні 2019 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вступили в злочинну змову з метою вимагання грошей у ОСОБА_12 .

Реалізуючи спільний злочинний умисел, у липні 2019 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою групою осіб, з метою вимагання грошей у ОСОБА_12 , приїхали до його буд. АДРЕСА_3 .

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи спільно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою наживи, пред`явив ОСОБА_12 вимогу систематично передавати їм гроші, погрожуючи насильством над його близькими родичами, а також пошкодженням та знищенням його майна, в тому числі шляхом підпалу.

ОСОБА_12 , сприймаючи погрози ОСОБА_10 та ОСОБА_11 реальними та можливими, на їхню вимогу передав того ж дня 10000 грн. ОСОБА_10 .

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_10 в жовтні 2019 року, в невстановленому місці, діючи за попередньої змовою з ОСОБА_13 , в телефонній розмові знову пред`явив вимогу ОСОБА_12 про передачу грошей в сумі 5000 грн. Того ж дня ОСОБА_12 передав ОСОБА_10 вказану суму в розмірі 5000 грн.

13 квітня 2020 року та 25 квітня 2020 року в обідній час, в невстановленому місці, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою, знову пред`явили вимогу ОСОБА_12 передати гроші у сумі 10000 грн.

29 квітня 2020 року в період часу з 12 год. 08 хв. по 12 год. 19 хв. ОСОБА_10 , реалізуючи спільний з ОСОБА_11 умисел, направлений на незаконне заволодіння грошима ОСОБА_12 шляхом вимагання, знаходячись в парку, поряд будинку Науки та Техніки Філії ПАТ «ПВРЗ» Укрзалізниці по вул. Слобожанській в с-щі Панютино м. Лозова Харківської області, отримав від ОСОБА_12 гроші в сумі 10000 грн.

Крім того, 13 грудня 2019 року близько 18:00 год. ОСОБА_10 з метою здійснення крадіжки майна раніше незнайомого ОСОБА_14 прийшов до домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_4 . Впевнившись у відсутності господаріввказаного будинку, ОСОБА_10 з корисливого мотиву, з метою наживи, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, проник до вказаного будинку через вхідні двері, звідки таємно викрав вироби із золота, а саме: золоту каблучку вагою 2,5 г, вартістю 2375,00 грн., пару золотих сережок вагою 3,6 г, вартістю 3420,00 грн., золоту обручку вагою 2,4 г, вартістю 2280,00 грн., золоті сережки вагою 4 г, вартістю 3800,00 грн., браслет жіночий золотий вагою 4,5 г, вартістю 4275,00 грн., золоту каблучку (перстень) вагою 11,07 г, вартістю 10516,00 грн.

Утримуючи при собі викрадене майно ОСОБА_10 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 26666,50 грн.

Крім того, 08 березня 2020 року близько 19:30 год. ОСОБА_11 перебував поряд з автомобілем марки Mitsubishi Lanser, д.н. НОМЕР_1 , належним ОСОБА_15 , який був припаркований на дорозі навпроти парку «Перемоги», розташованого по вул. Червоних Артилеристів в м. Лозова Харківської області, де у нього виник умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна з проникненням до автомобіля.

ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний умисел, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та потерпілий зайшов до приміщення міського будинку культури, з корисливого мотиву, з метою наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом застосування пульта брелока «Sher-Khan Magicar 6» з серійним номером № 0081251 6 NB-A, який є алгоритмічним кодграббером, за допомогою якого можливо відчиняти автомобілі, проник до вказаного вище автомобіля, звідки таємно викрав ноутбук марки «ASUS» «X55A», вартістю 2333,00 грн., в чорній сумці марки «Caselogic», вартістю 233,00 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_15 майнову шкоду на загальну суму 2566,00 грн.

Утримуючи при собі викрадене майно, ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Виправдано за епізодами вчинення відповідно з обвинувальним актом кримінальних правопорушень при наступних обставинах:

04.03.2020 близько 21:10 год. ОСОБА_11 перебував поряд з автомобілем марки KIASportage д.н. НОМЕР_2 , належним ОСОБА_16 , який був припаркований на зупинці поряд з супермаркетом «Сільпо», розташованим на м-ні 5 в м. Лозова Харківської області, де у нього виник умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна з проникненням до автомобіля.

ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний умисел, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та потерпілий зайшов до приміщення супермаркету, з корисливого мотиву, з метою наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом застосуванням пульта брелока «Sher-KhanMagicar 6» з серійним номером № 0081251 6 NB-A, який є алгоритмічним кодграббером, за допомогою якого можливо відчиняти автомобілі, проник до вказаного вище автомобіля, звідки таємно викрав планшет марки «XiaomiMiPAD 2 16 GB», вартістю 2393,33 грн., в чорному чохлі-книжці, вартістю 50,00 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_16 майнову шкоду на загальну суму 2443,33 грн.

Після цього, утримуючи при собі викрадене майно ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

20 квітня 2020 року, близько 16:00 год., ОСОБА_11 у невстановленому місці, перебуваючи в автомобілі марки «SkodaOctavia», державний номерний знак НОМЕР_3 , належному останньому, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, направленим на незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів, з метою використання їх в особистих цілях, без передбаченого законом дозволу, придбав у невстановленої особи корпус ручної осколкової гранати РГД-5 та підривач до ручної гранати типу УЗРГМ-2, які у своїй сукупності утворюють ручну осколкову гранату типу РГД-5, яка відноситься до категорії боєприпасів. Після чого, він переніс корпус ручної осколкової гранати РГД-5 та підривач до ручної гранати типу УЗРГМ-2 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_5 , де зберігав до 29.04.2020.

29.04.2020 під час проведення обшуку за вказаною адресою у ОСОБА_11 було виявлено та вилучено корпус ручної осколкової гранати РГД-5 та підривач до ручної гранати типу УЗРГМ-2, які у своїй сукупності утворюють ручну осколкову гранату типу РГД-5, яка відноситься до категорії боєприпасів, які ОСОБА_11 незаконно придбав, переніс та зберігав, без передбаченого законом дозволу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2024 року відносно ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 189 КК України і ОСОБА_11 , за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити:

ОСОБА_10 за ч. 3 ст.185 КК України - 6 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 189 КК України - 7 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України - 7 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України - 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

ОСОБА_11 - за ч. 3 ст.185 КК України - 5 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 189 КК України - 7 років позбавлення волі, ч. 1 ст. 263 КК України - 5 років позбавлення волі, ст. 70 КК України - 7 років позбавлення волі.

Прокурор в апеляційній скарзі не погоджується із висновками суду першої інстанції про недоведеність в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України по епізоду крадіжки майна потерпілого ОСОБА_16 , а також, не погоджується із виключенням судом першої інстанції за епізодом крадіжки у ОСОБА_15 такої кваліфікуючої ознаки як повторність.

Зокрема, прокурор вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_11 за епізодом крадіжки у ОСОБА_16 повністю підтверджується наступними доказами: заявою потерпілого ОСОБА_16 до Лозівського ВП; показами потерпілого ОСОБА_16 , підтвердженими ним під час слідчого експерименту; даними протоколу обшуку у обвинуваченого ОСОБА_11 ; даними протоколу впізнання речі за участі ОСОБА_16 ; дослідженним в суді речовим доказом планшетом, показами свідка ОСОБА_17 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 травня 2020 року ОСОБА_17 .

Прокурор вважає доведеним той факт, що планшет, викрадений у ОСОБА_16 , і планшет вилучений під час обшуку у ОСОБА_11 , є той же самий, ідентифікований за численними ознаками, вважає технічні помилки у кольорі планшету - сріблястий, є суб`єктивним сприйняттям потерпілим ОСОБА_16 свого планшету, який до того ж завжди був у чохлі чорного кольору. Технічна помилка слідчим в протоколі впізнання ОСОБА_16 свого планшету, де слідчий помилково вказав, що планшет чорного кольору, на думку прокурора, є наслідком сприйняття ним такого кольору за наявності чорного чохла до планшету, а відтак, зазначені суперечності у кольорі планшету не впливають на той факт, що у обвинуваченого ОСОБА_11 вилучений саме планшет, викрадений у ОСОБА_16 , адже його приналежність ідентифікована за унікальним номером.

Крім того, прокурор вважає доведеним той факт, що планшет у ОСОБА_16 викрадений разом з оригінальним упакуванням до нього. Про це свідчать покази самого потерпілого, відео до протоколу слідчого експерименту за його участі. А той факт, що у свої перших показах ОСОБА_16 показав, що коробка залишилась вдома, він пояснив тим, що з часу крадіжки минуло 4 роки і всі деталі він вже не пам`ятає. Також ОСОБА_16 зазначив, що того дня збирався продати і відправити "Новою поштою" планшет і тому продаж планшету без оригінальної упаковки виглядає нелогічно. Зазначені обставини може підтвердити його дружина. Він зазначив, що краще пам`ятав всі обставини 4 роки назад, коли давав покази слідчому під час слідчого експерименту, де зазначив, що планшет викрали в оригінальній коробці. За таких обставин, у разі сумніву, суд не скористався своїм правом допитати у якості свідка дружину потерпілого ОСОБА_16 .

Також, прокурор вказує в апеляційній скарзі, що вина ОСОБА_11 у скоєнні крадіжки планшету у ОСОБА_16 підтверджується і іншими доказами: показами обвинуваченого ОСОБА_11 , який, крім іншого, показав суду, що він дійсно міг перебувати 04.03.2020 в м. Лозова біля магазину "Сільпо" в вечірній час; протоколом затримання №30/86 від 29.04.2020 року, згідно якого під час особистого обшуку у ОСОБА_11 було виявлено та вилучено брелок марки «MagicarScher-Khan» синього кольору; висновком судової телекомунікаційної експертизи № 9970 від 17.07.2020 року, згідно якого пульт-брелок являється алгоритмічним кодграббером, за допомогою даного пристрою можливо відчиняти автомобілі; показаннями свідка ОСОБА_18 ; даними протоколу проведення слідчого експерименту від 05.05.2020 року за участю спеціаліста ОСОБА_18 ; даними негласних слідчих (розшукових) дій - аудіо, відео контроль особи ОСОБА_11 за період часу з 25.03.2020 року до 24.05.2020 року; висновком експерта №11/1/160 СЕ - 20 від 06.08.2020 року.

На підставі зазначеного прокурор вважає доведеним той факт, що обвинувачений ОСОБА_11 шукав, а потім знайшов і купив через Інтернет електронний пристрій для проникнення до автомобілів - пульт-брелок «Scher-KhanMagicar 6», який здатен зчитувати електронні сигнали і відкривати автомобілі. Протоколом НСРД зафіксовано як ОСОБА_11 користується даним брелоком щоб відкривати автомобілі інших людей. Ці обставини суд сприйняв як належні докази і на думку прокурора, що вони доводять той факт, що саме цим брелоком ОСОБА_11 відкрив автомобіль ОСОБА_16 , щоб викрасти з нього планшет.

Крім того, прокурор не погоджується із висновками суду про визнання неналежним доказом протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.05.2020 року, оскільки не зрозумілим є чому суд зробив саме такий висновок, адже суд вказав на протиріччя лише в предметі посягання (чи міг викрадений предмет виблискувати), а протокол впізнання за фото зафіксував той факт, що ОСОБА_17 впізнав ОСОБА_11 як ту особу, яка залазила в автомобіль ОСОБА_16 .

Також, прокурор вважає необгрунтованими висновки суду щодо виправдання ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 263 КК України, за епізодом зберігання вдома гранати РГД-5, прокурор вважає, що такі висновки суду спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами: протоколом обшуку від 29.04.2020 року за місцем проживання ОСОБА_11 ; показами свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 ; протоколами слідчих експериментів за участю ОСОБА_19 і ОСОБА_20 ; протоколом НСРД від 14.05.2020; висновком експерта №11/1/144 СЕ - 20 від 14.07.2020 року; показами обвинуваченого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_21 (дружина обвинуваченого).

Також, на думку прокурора, судом у вироку безпідставно зазначено, що оцінюючи показання, дані в судовому засіданні свідками ОСОБА_21 щодо обставин проведення обшуку тумбочки для взуття в коридорі та показання свідка ОСОБА_22 узгоджуються з відеозаписом вказаної слідчої дії. Проте зазначений висновок не відповідає матеріалам справи, адже відеозаписі видно, що панчоху з гранатою свідок ОСОБА_20 знайшов саме на середній полиці тумбочки.

Також, прокурор вважає, що суд помилково дійшов до висновку, що показання свідка ОСОБА_20 щодо обставин виявлення бойового припасу спростовуються відомостями, зафіксованими на відеозаписі, який є додатком до відповідного протоколу від 29.04.202 року, адже даний відеозапис повністю відповідає показам свідка і даним слідчого експерименту за його участі. На підставі цього, прокурор вказує, що судом помилково встановлено порушення вимог кримінального процесуального закону при отриманні результатів обшуку у вигляді гранати типу РГД-5, у зв`язку з чим вказаний речовий доказ суд визнав недопустимим.

Прокурор вказує, що суд також помилково визнав недопустимим висновок судової вибухо-технічної експертизи № 15/102СН-20 від 20.05.2020 року, предметом якої був речовий доказ, визнаний судом недопустимим.

В той же час отриманий в результаті проведення вказаної слідчої дії речовий доказ - тумбочка для взуття, як і зафіксована згідно з протоколом НСРД від 14.05.2020 року розмова ОСОБА_11 , під час якої невідомий на ім`я ОСОБА_23 дав йому «гранатку», суд помилково вважає непрямими доказами, які за відсутності інших належних, допустимих та достовірних доказів не забезпечують такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо причетності ОСОБА_11 до вчинення інкримінованого йому незаконного носіння, придбання та зберігання бойового припасу, без передбаченого законом дозволу.

Крім того, суд безпідставно у вироку зазначив як порушення КПК України той факт, що під час вилучення бойового припасу ОСОБА_11 та його захисником - адвокатом ОСОБА_8 усно заявлялося клопотання про зняття відбитків пальців з нього та проведення дактилоскопічного дослідження з метою порівняння їх зі слідами папілярних візерунків ОСОБА_11 , однак в судовому засіданні встановлено, що вказані слідчі дії стороною обвинувачення не проводилися. Проте судом не врахована вимога ч. 1 ст. 220 КПК України, що клопотання сторони захисту має бути подано, а не оголошено і не заявлено усно. Таке клопотання стороною захисту в порядку ст.220 КПК України не подавалось ні слідчому ні прокурору, і відповідно не розглядалось. Крім того, судом не врахована та обставина, що згідно матеріалів справи, коли під час обшуку знайшли гранату, то слідчу дію зупинили до прибуття спеціаліста вибухотехніка задля безпечного вилучення і упакування гранати. За таких обставин зняття відбитків пальців рук на місці створювало би небезпеку для учасників обшуку.

Поміж іншого прокурор не погоджується із призначеним обвинуваченим покарання судом першої інстанції, і вважає, що призначене покарання є занадто м`яким, невідповідним ступеню тяжкості вчинених злочинів, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинувачених, також, прокурор вважає, що в даному випадку за доцільне було б застосувати до особи ОСОБА_10 при призначенні остаточного покарання принцип часткового складання покарань, а не поглинення, що б дало змогу обрати більший розмір покарання, адже суд не врахував, що ОСОБА_10 неодноразово судимий за тяжкі і особливо тяжкі корисні злочини, на шлях виправлення ставати не хоче, злочини, за які він засуджений у даному вироку він вчинював вже під час того, як Лозівському суді розглядалась справа за його обвинуваченням за ч.4 ст.187 КК України і це його не зупинило. Свою вину не визнав, не покаявся, шкоду потерпілим не відшкодував.

Висновки суду першої інстанції про можливість застосування при призначенні ОСОБА_11 покарання ст. 75 КК України прокурор вважає необґрунтованими, оскільки згідно ст. 66 КК України, у нього відсутні будь які пом`якшуючі обставини, зокрема ОСОБА_11 винним себе не визнав, щиро не покаявся, розкриттю злочинів не сприяв, шкоду потерпілому ОСОБА_12 у розмірі 15000 грн. не відшкодував, пробачення у потерпілих не просив. При цьому, з досудової доповіді на обвинуваченого ОСОБА_11 також вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_13 повторного кримінального правопорушення і ризик небезпеки для суспільства є середнім через те, що ОСОБА_11 не працевлаштований, живе за рахунок випадкових заробітків і має недостатній рівень матеріального забезпечення.

Захисники обвинувачених в апеляційній скарзі просять вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2024 року скасувати. Виправдати ОСОБА_11 у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 185 та виправдати ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 185 КК України, а кримінальне провадження закрити, у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінальних правопорушень.

В обґрунтування своїх вимог захисники вказують на те, що під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадження прямих, достатніх та належних доказів, які б окремо або у своїх сукупності підтверджували факт скоєння ОСОБА_11 та ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України не здобуто. Разом з тим, захисники вважають, що в справі наявні докази, які доводять непричетність обвинувачених до інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Захисники вказують, що в обвинувальному акті відсутній деталізований виклад фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченими, а саме не встановлено час, місце та обставини при яких обвинувачені нібито вступили в злочинну змову, що свідчить про неконкретність та недеталізованість висунутого обвинувачення, що свідчить про порушення права на захист. Даних обставин судом першої інстанції враховано не було.

По епізоду за ч. 2 ст. 189 КК України (вимагання) сторона захисту зазначає, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження обвинувачення в частині вимагання грошових коштів у ОСОБА_12 у липні 2019 року, а також у жовтні 2019 року, окрім показів самого ОСОБА_12 .

При цьому, органом досудового розслідування не з`ясовувалось питання щодо наявності у ОСОБА_12 земельних паїв, техніки, потерпілим не надано жодного документа про наявність у нього власних земельних ділянок, або ділянок, які б, можливо, перебували у нього в оренді, а також того, що він є підприємцем, відповідно до даних встановлених в ході допиту потерпілого 21 квітня 2020 року, останній не працює, а тому захисники вважають обвинувачення в частині того, що потерпілий боявся насилля над його близькими родичами, а також боявся пошкодження або знищення його майна, безпідставним та необґрунтованим.

Основним доказом щодо вимагання грошових коштів є заява потерпілого ОСОБА_12 від 16.04.2020 року, при цьому сторона захисту вказує, що в матеріалах судової справи був відсутній оригінал вказаної заяви, а наявна лише копія, яка була надана стороною захисту. Прокурор ОСОБА_6 під час судового слідства наполягав на тому, що не мав і не має бажання долучати оригінал заяви потерпілого до матеріалів справи. Оригінал заяви потерпілого ОСОБА_12 під і час судового слідства не досліджувався, і тому не міг бути покладений судом в основу вироку, проте, під час винесення вироку суд як на доказ послався на оригінал заяви потерпілого ОСОБА_12 , який знаходиться в т.9 а.с.58, і який прокурором був надісланий до суду поштою, і який не був досліджений судом під час судового слідства.

Також, захисники вказують, що потерпілий при поданні заяви та в ході допиту вказував, що спілкувався безпосередньо лише з ОСОБА_10 , а ОСОБА_11 сидів весь час в машині, що на думку сторони захисту доводить необґрунтованість обвинувачення в частині наявності змови між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , але судом першої інстанції це безпідставно не було прийнято до уваги.

Також, захисники вказують на порушення органом досудового розслідування норм КПК України при затриманні обвинувачених та вилученні в них грошових коштів, зокрема, сторона захисту звертає увагу, що при затриманні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 їм не вручалась ухвала суду на затримання, на вимогу затриманих їм не було надано адвокатів, відеофіксування затримання не здійснювалося, при затриманні були складені протоколи затримання особи від 29 квітня 2020 року, в яких були відсутні номера протоколів, підстави для затримання, дані про понятих, відсутні підписи затриманих та дані про відмову від підпису. Крім того, в протоколах були відсутні конкретні факти та відомості про обставини вчинення злочину. Під час затримання ОСОБА_11 працівниками поліції в його барсетку були підкинуті грошові кошти в сумі 10000 грн.. та брелок сканування (ДРАГЕР) від автомобіля марки «Magicar Seher-Khan». ОСОБА_10 в домоволодіння під час обшуку була підкинута каблучка. При затриманні до обвинувачених були безпідставно застосовані спецзасоби кайданки, їх було кинуто обличчям до землі, затримання супроводжувалось болісними, і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями.

Під час затримання у ОСОБА_11 були вилучені підкинуті грошові кошти, які не ідентифіковані, серії та номера купюр не вказані. При цьому, в ході вказаної дії ОСОБА_11 повідомляв, що гроші йому були підкинуті, що зафіксовано і на відеозаписі, доданому до протоколу затримання.

На підставі вказано, було скеровано клопотання до слідчого судді з клопотанням в порядку ст. 206 КПК України про визнання затримання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 незаконним, яке задоволено судом, але органом досудового розслідування виконано не було, обвинувачених з під варти негайно не звільнено, натомість ОСОБА_11 був під конвоєм доставлений до райвідділу поліції, де продовжував незаконно утримуватися до розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, а ОСОБА_10 продовжували утримувати в ІТТ №7 при Лозівському ВП ГУНП тривалий час протягом декількох годин, після чого в кайданках він був доставлений до слідчого судді для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу.

При цьому, свідком незаконних дій поліції був ОСОБА_24 , який підтвердив це в ході його допиту в судовому засіданні, проте судом безпідставно визнано покази даного свідка недостовірними. Допитані судом поняті взагалі показали, що в момент затримання обвинувачених їх поруч не було. Крім того, підтвердили той факт, що до ОСОБА_11 дійсно підходив працівник поліції та відкривав його барсетку до моменту складання протоколу затримання та огляду би без проведеної відеофіксації.

Наведені дії поліції стали підставою для звернення до органів ДБР, де порушено кримінальне провадження, слідство у якому до теперішнього часу триває.

Враховуючи, що ухвалами слідчого судді від 30.04.2020 року затримання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнано незаконними, у зв`язку з цим всі дії працівників поліції при затриманні обвинувачених є також незаконними (постанова ВС/ККС від 13 грудня 2021 року у справі 754/2818/20 - законність проведення обшуку до внесення відомостей в ЄРДР залежить від того, чи законно проводилося затримання), а тому на думку захисту вказані протоколи затримання є недопустимими доказами і не могли бути покладені в основу винесення обвинувального вироку.

Також, захисники вважають недопустимими доказами протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками за участі потерпілого, оскільки він складений із грубим порушенням вимог КПК України, зокрема, вказаних протоколах відсутні фотознімки, а є роздруковані ксерокопії фотографій за допомогою комп`ютерної техніки, у кожному протоколі зображення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 розташовані №2. Порядок зображення інших осіб 1, 3, 4 у протоколах також не змінювався. Їх зображення мають різкі відмінності між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. При цьому, стороною обвинувачення не вказано, що в ході проведення даної слідчої дії потерпілий впізнав ще особу ОСОБА_25 , який вимагав в нього кошти, і в ході судового провадження зазначено, що лише обвинувачених впізнав потерпілий.

Також захисники вказують, що надані потерпілим покази в ході проведення з ним слідчого експерименту від 29 квітня 2020 року не відповідають фактично викладеним органом досудового розслідування в обвинувальному акті, зокрема, потерпілий вказував, що має землю 50 га та трактор, однак доказів цьому не надав. Потерпілий вказував, що 27 липня 2019 року до нього приїхали обвинувачені, з ним розмовляв ОСОБА_10 , пропонував свої послуги щодо допомоги з технікою на полях, пропонував сплатити йому 10000 грн., тобто, потерпілий вказав конкретну дату 27 липня 2019 року, проте в обвинувальному акті вказано лише посилання на липень 2019 року, що свідчить про невідповідність обвинувального акту фактичним матеріалам кримінального провадження. В подальшому в ході слідчого експерименту потерпілий вказував, що відбулася передача 5000,00 грн. ОСОБА_10 , при цьому про ОСОБА_11 потерпілий нічого не зазначив, що спростовує обвинувачення органу досудового розслідування про вимагання коштів обвинуваченими в потерпілого за попередньою змовою. Далі потерпілий вказував що 18 квітня 2020 року йому подзвонив ОСОБА_10 та став пред`являти претензії з приводу того що ОСОБА_12 підіслав до нього свого брата, який пошкодив йому вхідні двері та налякав дитину, тобто, сторона захисту вказує, що станом на 16 квітня 2020 року до потерпілого ніхто не вертався, ніхто йому не погрожував та ніхто в нього нічого не вимагав, а відтак заява потерпілого датована 16 квітня 2020 року була подана безпідставно та містить неправдиві відомості щодо вимагання в нього коштів незнайомими людьми.

Згідно протоколу НСРД від 14 травня 2020 року зафіксовано телефонну розмову 13.04.2020 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , в ході якої йшла мова про осіб, які приїздили до ОСОБА_10 . Під час цієї розмови потерпілий сам вказує про те, що ОСОБА_10 йому пів року не дзвонить і не питає, як у нього справи. При цьому ніхто не вимагав грошових коштів, що на думку сторони захисту підтверджує лише наявність між обвинуваченим та потерпілим певних трудових відносин і що ОСОБА_10 надавав йому послуги. В цій розмові ОСОБА_10 з ОСОБА_12 вирішували свої питання. ОСОБА_11 при цій розмові не було.

В протоколі слідчого експерименту потерпілий вказує на те, що 18 квітня 2020 року йому подзвонив ОСОБА_10 та став пред`являти претензії з приводу того, що він підіслав свого брата, якого він не хоче називати, щоб той з ним поговорив та владнав питання щодо виплати грошей ОСОБА_10 , сторона захисту вважає, що ця розмова відбувалася не 18, а 13 квітня 2020 року і саме вона зафіксована в протоколі НСРД від 14 травня 2020 року і в цій розмові не було висунуто жодної вимоги про передачу грошових коштів, натомість сторона обвинувачення трактує цей протокол в обвинувальному акті як доказ того, що 13 квітня 2020 року ОСОБА_10 з ОСОБА_11 вступили у злочинну змову та знову стали вимагати у потерпілого ОСОБА_12 грошові кошти. При цьому, захист звертає увагу, що потерпілий в судовому засіданні підтвердив, що цей дзвінок від 13 квітня 2020 року стосувався виключно відносин між ним та ОСОБА_10 , і не стосувалося погроз його сім`ї та спалюванню техніки. А відтак, обвинувальний акт не відповідає вказаному доказу, у якому вказано, що 13 квітня 2020 року та 25 квітня 2020 року ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_11 знову пред`явили вимогу ОСОБА_12 передати гроші в сумі 10000 грн.

Також, захисники вказують в апеляційній скарзі, що прокурором як докази до матеріалів справи було долучено ряд матеріалів НСРД, які проводились в рамках кримінального провадження №001817 від 14 грудня 2019 року, при цьому, ОСОБА_11 не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження. Стосовно нього не було винесено жодної ухвали слідчим суддею апеляційного суду про надання дозволу на проведення НСРД, а обвинувачений ОСОБА_10 в рамках вказаного кримінального провадження ні в кого нічого не вимагав.

Щодо до епізоду викрадення майна потерпілого ОСОБА_14 , за ч. 3 ст. 185 КК України, то сторона захисту вказує на те, що обвинувачення в цій частині ґрунтується виключно на свідченнях свідка ОСОБА_26 та на підставі проведеного у домоволодінні ОСОБА_10 обшуку. При цьому, свідок ОСОБА_26 неодноразово (5 разів) була допитана в судовому засіданні під головуванням судді ОСОБА_27 , а також 2 рази в даному складі суду. Будучи приведеною до присяги, кожного разу змінювала свої свідчення, які коригувалися працівниками поліції. Є штатним понятим, агентом оперуповноважених працівників поліції. Однак, судом першої інстанції показання свідка ОСОБА_26 були прийняті до уваги як належний та допустимий доказ.

Протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_26 сторона захисту вважає недопустимим доказом, оскільки у вказаному протоколі відсутні фотознімки, а є роздруковані ксерокопії фотографій за допомогою комп`ютерної техніки. У протоколі зображення ОСОБА_10 , як і у інших аналогічних протоколах, фото розташоване під номером 2. Його зображення має різкі відмінності між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливає на сприйняття зображення. Таким чином, на думку сторони захисту працівниками поліції були створені штучні докази вчинення крадіжки з у обвинуваченого ОСОБА_10 . Про це свідчить і протокол обшуку в квартирі ОСОБА_10 , оскільки дана процесуальна дія була вчинена із порушенням права обвинуваченого на захист, після незаконного затримання, працівниками поліції в шкатулку на поличку була підкинута каблучка потерпілого ОСОБА_14 , яка начебто була викрадена ОСОБА_10 . Все це залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Також, сторона захисту не погоджується із наявними в матеріалах кримінального провадження доказами на підтвердження вини ОСОБА_11 у вчиненні злочину, за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом крадіжки майна потерпілого ОСОБА_28 і вважає надані стороною обвинувачення докази повністю сфальсифікованими, оскільки фактично вилучений в ході обшуку в обвинуваченого ОСОБА_29 планшет в металевому корпусі золотистого кольору та наданий на експертизу не співпадає із тим планшетом який фактично був викрадений в потерпілого з машини, бо як вказував потерпілий в нього викрадено планшет сірого кольору. Крім того, на думку сторони захисту заява потерпілим була складена зі слів співробітників поліції, оскільки на момент викрадення планшету потерпілий не знав, що його автомобіль відкрито було за допомогою сканеру, про це повідомили йому в ході проведення слідчого експерименту, натомість це було вказано в заяві про викрадення майна, як і не міг знати серійний номер викраденого майна, вказаного в заяві. При цьому, сторона захисту звертає увагу що потерпілий вказував ніби коробка від планшету на момент викрадення лишилась в нього вдома, натомість незрозумілим лишається яким чином тоді коробка опинилась в ході обшуку вдома в обвинуваченого. Окрім цього при написанні заяви потерпілий ніби вказував, що викрадений в нього планшет був новим без будь-яких ознак пошкоджень, натомість відповідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання потерпілий впізнав зовсім інший планшет як свій, а саме, який мав корпус чорного кольору, був із викрученими болтами, малась деформація корпусу, тобто, фактично потерпілий впізнав в якості свого викраденого майна планшет який йому не належить, який не відповідає вказаному в заяві, і який було вилучено в ході обшуку в ОСОБА_29 , що свідчить про недопустимість як доказу вказаного протоколу.

Також сторона захисту вважає покази свідка ОСОБА_30 неналежними доказами, оскільки даного свідка було встановлено співробітниками поліції через 2 місяці після викрадення планшету з авто ОСОБА_28 і про обставини крадіжки свідок згадав тільки після спілкування із поліцейськими, що ставить правдивість цих показів під сумнів. Із протоколом пред`явлення для впізнання за участі даного свідка сторона захисту теж не погоджується, оскільки він містить аналогічні недоліки як і інші такі протоколи: ксерокопії фото, роздруковані за допомогою комп`ютерної техніки, фото ОСОБА_11 під номером 1 має різкі відмінності між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливає на сприйняття зображення.

Крім того, до матеріалів справи був долучений рапорт працівника карного розшуку, відповідно то тексту якого він повідомляє керівництву про те, що вилучив записи з камер відеоспостереження у магазині «Сільпо», і відповідно до вказаних записів він спостерігав ОСОБА_11 , який під час крадіжки з автомобілю потерпілого знаходився в приміщенні магазину поряд з потерпілим, і начебто, спостерігав за його діями, коли інші й здійснили крадіжку. Крім того, в цьому своєму рапортові працівник поліції не посилається на свідка ОСОБА_30 , який міг бачити особу, яка здійснила крадіжку. В матеріалах справи вказані вилучені записи з камер відеоспостереження відсутні, що підтверджує також факт фальсифікації, і спростовує повністю свідчення свідка ОСОБА_30 які, враховуючи викладене, є недопустимими доказами.

Також як на доказ, прокурор посилається на слідчий експеримент, проведений зі спеціалістом щодо вилученого сканеру авто і вказаний доказ, на думку сторони захисту, є недопустимим, оскільки в якості спеціаліста було допущено працівника поліції, який не є спеціалістом у вказаній галузі, і про що він повідомив під час допиту в судовому засіданні під головуванням судді ОСОБА_27 . Інформацію про сканер брав з інтернету. Крім того, він тривалий час не міг розібратись, як цей пристрій працює.

Із наявними в матеріалах справи доказами по епізоду крадіжки майна потерпілого ОСОБА_15 сторона захисту також не погоджується і вважає, що висунуте ОСОБА_11 обвинувачення ґрунтується тільки на показах свідка ОСОБА_31 , при цьому вилучене в ході проведення незаконного обшуку (із порушенням права на захист) майно сам потерпілий в ході проведення із ним такої слідчої дії як пред`явлення речей для впізнання ОСОБА_15 не впізнав, зокрема, ноутбук який знаходився під номером 3, а вказав на зовсім інший ноутбук під номером 2, який йому не належить. Диски які знаходились в сумці під ноутбуку слідчим не досліджувались, а тому неможливо стверджувати що на них зображені речі про які вказував потерпілий в ході допиту 11 березня 2020 року. Крім того, потерпілий вказував, що крадіжка з його автомобіля відбулася 08.03.2020 року. Однак, під час допиту в якості потерпілого, протокол якого долучений до матеріалів справи, ним датою вчинення крадіжки вказано 07.03.2020 року. Таким чином, органом проведення досудового розслідування не встановлено дату вчинення кримінального правопорушення.

Щодо показів свідка ОСОБА_31 , яку працівники поліції встановили 28.05.2020 року, тобто через 2 з половиною місяці після вчиненої крадіжки, то на запитання сторони захисту, у неї по- сусідству проживає працівник поліції і під час спілкування з ним вона згадала про вказані обставини. В протоколі допиту свідка від 28.05.2020 року вона вказала, що про факт крадіжки вона повідомила на наступний день після її вчинення, що не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи про це дані відсутні. Під час судового розгляду допитана в якості свідка ОСОБА_32 повідомила про те, що вона зовсім нікуди не зверталася з приводу вчиненої крадіжки. Тобто, на думку захисників, працівниками поліції були створені штучні докази винуватості ОСОБА_11 у вчиненні вказаного злочину.

Крім того, як доказ був долучений протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.05.2020-року, де ОСОБА_32 впізнала ОСОБА_11 , який начебто проник до салону автомобіля Маркова, який не відповідає вимогам КПК України, та складений з грубим порушенням вимог законодавства. Так, у вказаному протоколі відсутні фотознімки, а є роздруковані ксерокопії фотографій за допомогою комп`ютерної техніки. У протоколі зображення ОСОБА_11 розташоване під номером 3. Його зображення має різкі відмінності між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливає на сприйняття зображення. Таким чином, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками є недопустимим доказом, у зв`язку з чим не може бути покладений в основу винесення обвинувального вироку.

Крім того, сторона захисту вказує, що в судовому засіданні, яке відбулося під головуванням судді ОСОБА_27 , під час допиту в якості свідка ОСОБА_32 не впізнала ОСОБА_11 як особу, яка вчинила крадіжку з автомобіля потерпілого ОСОБА_33 .

Вину ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України сторона захисту вважає також недоведеною, наявні докази вважає такими що отримані із грубим порушенням вимог КПК України та порушенням права обвинуваченого на захист, зокрема, із його незаконним затриманням. Так, стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 слідчим суддею апеляційного суду не було винесено жодної ухвали про проведення НСРД, а тому всі дії працівників поліції в цій частині є незаконними, права ОСОБА_11 були грубо порушені.

Крім того, що стосується гранати, то в ухвалі слідчий суддя апеляційного суду, надав дозвіл на використання результатів НСРД за фактом грігання ОСОБА_11 гранати Ф-1. В судових дебатах прокурор також наполягав на тому, що є всі необхідні докази того, що ОСОБА_11 зберігав гранату Ф-1, яка в подальшому у нього була вилучена працівниками поліції. Однак, згідно з обвинувальним актом, 29.04.2020 року під час незаконного обшуку, в квартирі ОСОБА_34 була вилучена граната РГД-5, яка ніякого відношення до гранати Ф-1 не має.

Як на доказ винуватості ОСОБА_11 прокурор посилається на протокол обшуку. Як вказували захисники раніше, вказаний обшук було проведено після незаконного затримання ОСОБА_11 , підозрюваного у вчиненні злочину, що підтверджено ухвалою слідчого судді ОСОБА_35 від 30.04.2020 року (справа 629/1953/20) відповідно до якої затримання ОСОБА_11 визнано незаконним та його негайно звільнено з- під варти. В зв`язку з цим всі дії працівників поліції при затриманні ОСОБА_11 та проведенні подальших слідчих дій без участі захисника були також незаконними.

Не зважаючи на допущені порушення норм кримінального процесуального законодавства, на виконання ухвали слідчого судді від 29.04.2020 року слідчим СВ Яозівського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_36 було здійснено обшук в квартирі, де мешкав ОСОБА_11 , після його незаконного затримання з грубим порушенням норм КПК України. Так, під час вручення ОСОБА_11 копії ухвали суду про проведення обшуку останній заявив слідчому, що потребує допомоги адвоката і прохав зачекати його приїзду. Однак, слідча дія всупереч клопотанню ОСОБА_11 була негайно розпочата. В подальшому, в ході проведення обшуку ОСОБА_11 слідчому було запропоновано зробити перерву для допуску адвоката в проведення слідчої дії - обшуку, проте слідчим ОСОБА_36 були проігноровані клопотання про допуск адвоката та вимоги КПК України, чим були грубо порушені права ОСОБА_11 на захист. В подальшому, під час проведення обшуку, працівниками поліції у взуття, яке вже було попередньо оглянуто, була, підкинута граната, з метою штучного створення доказів обвинувачення або іншою фальсифікацією. Це було видно при відтворенні відеозапису, який було долучено до протоколу. Крім того, протокол обшуку не відповідає додатку до нього. Відповідно до протоколу, обшук розпочався з приміщення ванної кімнати, а відповідно до додатку до протоколу, обшук розпочався з приміщення саме прихожої. При цьому поличка, яка там знаходилася, ретельно була оглянута працівниками поліції, а в подальшому при закінченні обшуку на пропозицію працівника ДСР, який не був зазначений у протоколі, поличка в порушення норм діючого законодавства ще раз була оглянута, і з неї була вилучена граната, якої там раніше не було. При цьому повторний обшук місця, де вже його було проведено, не допускається. Таким чином, вказані докази є очевидно недопустимими, про що наголошувала сторона захисту під час судового слідства.

Як докази прокурором були використані допити свідків ОСОБА_37 та ОСОБА_38 , які не є свідками, а є працівниками поліції, які були дотичні до створення штучних доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 . В подальшому працівниками поліції було проведено повторний обшук з метою вилучення полички, на яку було підкинуто гранату, з метою проведення слідчих експериментів з участю цих, які намагалися довести факт того, що граната дійсно знаходилася на поличці, хоча її там не було. Таким чином, обвинувачення у вказаному епізоді ґрунтується на недопустимих доказах, які не можуть бути покладені в основу винесення обвинувального оку.

Крім того, в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_39 , який за вимогою ОСОБА_11 був залучений працівниками поліції до проведення обшуку в якості понятого. В судовому засіданні він підтвердив факт того, що обшук було розпочато з приміщення прихожої, поличка працівником поліції була ретельно оглянуто. Перевірено все взуття, витягнуті стельки. Нічого не було знайдено. А в подальшому при закінченні обшуку поличці працівниками поліції була знайдена граната. Ці свідчення на думку захисту також доводять невинуватість ОСОБА_11 у вчиненні вказаного злочину.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу просив задовольнити з підстав та мотивів викладених в ній, проти апеляційної скарги захисника заперечував, просив залишити її без задоволення.

Захисник в судовому засіданні просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, свою апеляційну скаргу задовольнити з підстав та мотивів викладених в ній.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню, а вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2024 року скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України встановлено, що вирок суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин.

У мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

У разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції не були виконані в повному обсязі. Суд першої інстанції в порушення закладених у зазначеній нормі закону завдань, не провів стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_10 повного та неупередженого судового розгляду, вимог кримінального процесуального законодавства України не дотримався, достатніх мотивів, з яких судом було відкинуто докази обвинувачення не навів.

Так, ч. 1 ст. 9 КПК України наголошує, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Отже, суворе додержання положень КПК України під час здійснення процесуальних дій в кримінальному провадженні є прямим обов`язком суду, керівника органу досудового розслідування, слідчого, прокурора, оперативного співробітника під час вчинення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень в кримінальному провадженні.

Так, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна (вимагання), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб з погрозою насильства над близькими родичами потерпілого, пошкодженням та знищенням майна потерпілого.

Визнаючи ОСОБА_11 та ОСОБА_10 винними у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, суд першої інстанції послався на докази які були дослідженні під час судового розгляду, а саме:

Показання потерпілого ОСОБА_12 який пояснив, що у липні 2019 року до його домоволодіння під`їхав автомобіль під керуванням ОСОБА_11 . З автомобіля вийшов, які пізніше він дізнався - ОСОБА_10 .

Підійшовши до нього ОСОБА_10 пред`явив йому вимогу на сплату 10 000 гривень, які нічим не обґрунтував. У разі невиконання його вимоги ОСОБА_10 повідомив йому, що можуть згоріти поля, а також будинки.

У вересні 2019 року йому знов зателефонував ОСОБА_10 та знов висунув необґрунтовану вимогу про необхідність сплати 5000 гривен, за якісь питання вирішені у Харкові. У разі невиконання цих вимог, ОСОБА_10 знов погрожував фізичною розправою та знищенням майна.

Оскільки погрози не припинялись, він порадившись з дружиною, прийняли рішення про передачу грошей ОСОБА_10 . Запозичивши гроші у своїх батьків у сумі 10 000 гривень він передав їх ОСОБА_10 в кінці вересня.

В жовтні 2019 року до нього знов приїхали ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які висунули вимогу передати їм 20 000 гривень за те, що невідомі особи налякали співмешканку та дитину ОСОБА_10 , увірвавшись до його домоволодіння, погрожували у разі невиконання цих вимог застрелити його і дружину та пошкодити майно.

Пізніше суму боргу було зменшено до 10 000 гривень. Він, розуміючи, що ці дії не припиняться, звернувся до працівників поліції з заявою про вимагання з нього грошей.

В подальшому від працівників поліції він отримав грошові кошти в сумі 10 000 гривень, які 29.04.2020 біля парку у с. Панютино, передав ОСОБА_10 , який відразу був затриманий працівниками поліції.

Показання свідка ОСОБА_40 про те, що вона є дружиною ОСОБА_12 влітку 2019 року до них додому приїздив автомобіль з двома чоловіками, як пізніше вона дізналась, це був ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які про щось розмовляли з її чоловіком, пізніше вона дізналась, що вони вимагають від чоловіка гроші. Як повідомив її чоловік, у разі не сплати грошей, вони погрожували знищенням житла та сільськогосподарської техніки. В подальшому від чоловіка їй стало відомо, що ОСОБА_10 знову приїжджав до її чоловіка та вимагав гроші в сумі 5 000 гривень. Вони з метою припинення вказаних дій запозичили гроші у батьків її чоловіка, які передали ОСОБА_10 .

В подальшому, весною 2020 року, до них знову приїхали ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які вимагали від її чоловіка гроші у сумі 25 000 гривень, у разі не сплати яких, погрожували застрелити, спалити майно та пошкодити техніку. Вони прийняли рішення звернутись до поліції, після чого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були затримані під час передачі їм грошей.

Показання свідка ОСОБА_41 про те, що на весні 2020 року, він був залучений працівниками поліції в якості понятого. В його присутності в селищі Панютино, біля п`ятиповерхового будинку працівниками поліції був затриманий чоловік, як пізніше йому стало відомо, це був ОСОБА_11 . В його присутності працівники поліції почали оглядати ОСОБА_11 . Коли працівники поліції запитали, що знаходиться в барсетці, ОСОБА_11 відповів, що там його особисті речі. Коли відчинили барсетку там було багато грошей купюрами по 200, 100 та 50 гривень, точну суму, яких він не пам`ятає. ОСОБА_10 на місці події він не бачив.

ОСОБА_11 відразу заявив, що дані гроші йому не належать, бо їх підкинули працівники поліції.

Аналогічні показання свідка ОСОБА_42 .

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.04.2020 року відповідно до якого потерпілий ОСОБА_12 впізнав за фотознімком ОСОБА_11 , як чоловіка, який разом з іншими особами вимагав в нього грошові кошти, погрожуючи застосуванням насильства та знищення майна (т. 3 а.с. 162-164).

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.04.2020 року відповідно до якого потерпілий ОСОБА_12 впізнав за фотознімком ОСОБА_10 , як чоловіка, який разом з іншими особами вимагав в нього грошові кошти, погрожуючи застосуванням насильства та знищення майна (т. 3 а.с. 165-167).

Постанову прокурора Лозівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_6 № 212т від 22.04.2020 року постановлено провести спеціальний слідчий експеримент у вигляді передачі заздалегідь ідентифікованих грошових коштів від потерпілого ОСОБА_12 особам: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_43 (т.3 а.с. 168-169).

Протокол огляду, копіювання та вручення грошових коштів від 29.04.2020 року слідчим на підставі постанови прокурора від 22.04.2020 року про проведення контролю за вчиненням злочину спеціального слідчого експерименту було оглянуто та скопійовано грошові купюри, отримані з державного бюджету, а саме: номіналом по 200 грн. 27 шт. на загальну суму 5400 грн., номіналом по 100 грн. 20 шт. на загальну суму 2000 грн., номіналом по 50 грн. в кількості 52 шт., на загальну суму 2600 грн. Після чого, вказані грошові купюри були вручені потерпілому ОСОБА_12 для подальшої передачі під час проведення контролю за вчиненням злочину спеціального слідчого експерименту ОСОБА_10 (т. 3 а.с. 170-211).

Довідку управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Харківській області від 05.06.2020 року грошові кошти для проведення оперативних заходів у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000054 від 17.04.2020 року, в сумі 10000 грн. були видані в підзвіт матеріально відповідальній особі Лозівського ВП ГУНП в Харківській області по видатковому касовому ордеру без фіксації серії та номера купюр. Копії відповідних касових ордерів не надаються, оскільки вказані відомості становлять державну таємницю (т. 7 а.с. 126).

Протокол огляду особи від 29.04.2020 року вбачається, що був оглянутий ОСОБА_12 , в якого при собі грошових коштів не було. Потім ОСОБА_12 направився до парку с-ще Панютино для зустрічі з ОСОБА_10 та передачі йому грошових коштів, які були вручені потерпілому (т. 3 а.с. 212 213).

Ухвалу слідчого судді Харківського апеляційного суду від 22.04.2020 року надано дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо, відео контроль особи у відношенні ОСОБА_10 (т.3 а.с. 242-243).

Протокол про проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 30.04.2020 року відповідно якого 29.04.2020 року, в ході якої задокументовано факт вимагання та отримання грошових коштів в сумі 10000 грн. ОСОБА_10 . Отримавши вказану суму останній зустрівся з ОСОБА_11 , якому передав грошові кошти в сумі 10000 грн. для подальшого обміну. В ході проведення затримання фігурантів грошові кошти були вилучені у ОСОБА_11 . Проведення НСРД зафіксовано на флеш-карту формату microSD «Team» з інв. 1116т(т.3 а.с. 214-215).

Протокол затримання № 29/86 відповідно якого ОСОБА_10 був затриманий 29.04.2020 року о 14:21 год. на підставі ч. 3 ст. 208 КПК України було проведено обшук затриманої особи, під час якого у ОСОБА_10 було виявлено та вилучено: пачку сигарет Bond, мобільний телефон ХІОМІ, ключі на зв`язці (т.3 а.с. 216-220).

Дослідженням в судовому засіданні додатку на флеш-карті встановлено, що його зміст відповідає зафіксованій в протоколі інформації (т.7 а.с. 178).

Протокол затримання № 30/86 відповідно до якого ОСОБА_11 був затриманий 29.04.2020 року о 14:59 год. на підставі ч. 3 ст. 208 КПК України було проведено обшук затриманої особи, під час якого у ОСОБА_11 було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «SAMSUNG», ІМЕІ: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 з сім-карткою НОМЕР_6 ; брелок від автомобіля марки «MagicarScher-Khan» синього кольору; грошові кошти номіналом по 200 (двісті) гривень кожна в кількості 27 (двадцяти семи) штук; грошові кошти номіналом по 100 (сто) гривень кожна в кількості 20 (двадцяти) штук; грошові кошти номіналом по 50 (п`ятдесят) гривень кожна в кількості 52 (п`ятдесят дві) штуки, а також одна купюра номіналом 50 доларів США (т.3 а.с. 221-225), які в подальшому були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Речові докази - брелок від автомобіля марки «MagicarScher-Khan» синього кольору та грошові купюри номіналом по 200 (двісті) гривень кожна в кількості 27 (двадцяти семи) штук з наступними серійними номерами: ТЖ 9815526, ХБ 3753990, СА 9606541, ПГ 9336799, ПБ 9790591, ПБ 9790595, ХЗ 8303112, ХЗ 8303114, ХЗ 8303160, ХЗ 8303161, ХЗ 8303159, СИ 8815715, СИ 8815714, СИ 8815713, СИ 8815711, СИ 8815712, СИ 8815709, СИ 8815710, СИ 8815708, СИ 8815707, СИ 8815701, СИ 8815706, СИ 8815702, СИ 8815703, СИ 8815704, СИ 8815705, ХБ 3753992 на загальну суму 5400 (п`ять тисяч чотириста) гривень; грошові кошти номіналом по 100 (сто) гривень кожна в кількості 20 (двадцяти) штук з наступними серійними номерами: УУ 6562867, УУ 3318939, УМ 8841937, УЕ 1756940, УШ 1726405, УИ 6658515, УТ 6549234, УВ 1118846, УК 4622516, УА 5829033, УЛ 9646004, УЕ 7362910, УЧ 1519852, УЗ 3859824, УХ 7632182, УК 9345064, УТ 3204086, УЖ 4855640, УГ 3847070, УЖ 9552340 на загальну суму 2000 (дві тисячі) гривень: грошові кошти номіналом по 50 (п`ятдесят) гривень кожна в кількості 52 (п`ятдесят дві) штуки з наступними серійними номерами: АА 0956004, АА 7378940, АА 4049515, АА 1877940, АА 3433487, АА 3433486, АА 9756291, АА 4100869, АА 3096960, АА 7848479, АА 0521332, АА 9206551, АА 0962663, АА 0209289, АА 7757346, АА 7168626, АА 6871879, АА 8646383, АА 8514509, АА 9375883, АА 9193780, АА 0989541, АА 3630103, АА 6728670, АА 9819692, АА 7430637, АА 0079927, АА 4049562, АА 4439524, АА 9392248, АА 6425968, АА 3875735, АА 7821646, АА 6712667, АА 1607059, АА 9846873, АА 1414705, АА 7838786, АА 6269003, АА 6269007, АА 6269009, АА 6269008, АА 7757149, АА 7314979, АА 4493600, АА 4097774, АА 5159164, АА 2219606, АА 9166328, АА 8488581, АА 2965236, АА 8096500 на загальну суму 2600 (дві тисячі шістсот) гривень.

Дослідженим в судовому засіданні додатку на флеш-карті відповідно якого вдеозапис розпочинається, коли слідчий повідомляє про затримання ОСОБА_11 , який стоїть поруч в кайданках, час затримання 14:15 год. Після чого, ОСОБА_11 були роз`яснені підстави затримання, права затриманого та розпочався його особистий обшук за участі двох понятих ОСОБА_41 та ОСОБА_44 . Під час особистого обшуку затриманого ОСОБА_11 слідчий перевірив його кишені та взуття. На питання слідчого, кому належить барсетка, ОСОБА_11 повідомив, що йому, заперечень щодо її обшуку не мав. На питання слідчого, кому належать грошові кошти, виявлені в барсетці, ОСОБА_11 відповів, що не знає. Заперечень щодо решти виявлених речей і документів не мав. Після чого, слідчим був складений опис вилучених речей і документів(т. 7 а.с. 181).

Протокол проведення слідчого експерименту від 29.04.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_45 який пояснив та показав обставини вчинення відносно нього кримінального правопорушення, аналогічні наданим в судовому засіданні (т. 3 а.с. 228-230).

Протокол про проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо, відео контролю особи від 14.05.2020 відповідно якому 25.04.2020 року на підставі ухвали слідчого судді Харківського апеляційного суду від 22.04.2020 року та доручення слідчого (т. 3 а.с. 244) старшим оперуповноваженим УСР в Харківській області ДСР Національної поліції України було задокументовано розмову ОСОБА_10 (відмічений, як ОСОБА_46 ) з потерпілим ОСОБА_12 (відмічений, як ОСОБА_47 ) за період 25.04.2020 року з11:54 до 12:21. Зокрема, ОСОБА_12 цікавився у ОСОБА_10 , за що він повинен йому платити. В свою чергу ОСОБА_10 відповідав, що після цих слів ОСОБА_12 взагалі працювати не буде, а до того, хто таке казав, приїхали і все спалили. (т.3 а.с. 231-235).

Дослідженим в судовому засіданні додатку на флеш-карті формату microSD «Team» з інв. 1093т встановлено, що його зміст відповідає зафіксованій в протоколі інформації (т.7 а.с. 150).

Висновок експерта № 11/1/144 СЕ 20 від 14.07.2020 року ОСОБА_10 брав участь в розмові, що міститься на вказаній флеш-карті 1093т. Йому належать слова та фрази, позначені індексом «В». Ознак монтажу не виявлено. (т. 4 а.с. 68-86).

Допитаний під час судового розгляду ОСОБА_10 вину у вчиненні даного злочину себе не визнав та пояснив суду, що вдень 13.04.2020 року він був на рибалці. Йому зателефонували та повідомили, що його шукають. Коли ОСОБА_10 прибув на місце, він зустрівся з невідомими чоловіками, які йому повідомили, що їх направив ОСОБА_12 , для того щоб «розібратися». Як повідомив ОСОБА_10 , він раніше неофіційно працював у ОСОБА_12 , а саме охороняв поля та сільськогосподарську техніку. Останнього разу він працював в вересні 2019 року під час збору соняшника. За вказану роботу ОСОБА_12 розрахувався з ОСОБА_10 в грудні 2019 року. При цьому ОСОБА_10 наполягав на офіційному працевлаштуванні, однак ОСОБА_12 був проти, тому ОСОБА_10 перестав працювати у ОСОБА_12 . Порозумівшись з людьми ОСОБА_12 ОСОБА_10 повернувся додому, де виявив, що ці люди заходили в його будинок, виламали двері в його квартирі, налякали неповнолітню доньку його співмешканки. Обурившись ОСОБА_10 зателефонував ОСОБА_12 та висловив претензії щодо даного інциденту, гроші не вимагав. Також співмешканка ОСОБА_10 зверталася з заявою до правоохоронних органів, але до теперішнього часу цей злочин не розслідувано.

25.04.2024 року ОСОБА_10 знаходився біля магазину «Сільпо» в м. Лозова, де побачив ОСОБА_12 , який сам почав розмову, в ході якої пропонував відшкодування за пошкоджені двері, але ОСОБА_10 повідомив, що не має бажання з ним спілкуватися.

Пізніше ОСОБА_10 сам зателефонував ОСОБА_12 , в ході розмови він знову висловлював своє обурення через вибиті двері, але не погрожував ОСОБА_12 . Під час розмови ОСОБА_12 сам пропонував відшкодувати завдану шкоду, однак протокол НСРД реплік потерпілого не містять, тому репліки обвинуваченого про гроші є вирваними з контексту. Під час розмови, вони домовились про зустріч у парку с. Панютино м. Лозова, під час зустрічі у них відбулась коротка розмова, під час якої про гроші ОСОБА_10 нічого не казав та нічого від ОСОБА_12 не отримував. В вересні-жотвні 2019 року ОСОБА_10 приїздив в с. Барабашівка і зустрічався з ОСОБА_12 , однак не біля його дому, а в провулку, розмова стосувалась офіційного працевлаштування охоронцем, грошей в сумі 5000 гривень він не вимагав та не отримував. З ОСОБА_11 у нього приятельські відносини. Іноді ОСОБА_11 на автомобілі шкода підвозив у справах ОСОБА_10 , який розповідав йому про конфлікт з ОСОБА_12 .

29.04.2020 року ОСОБА_10 з ОСОБА_11 домовились поїхати шукати метал. Він чекав ОСОБА_11 біля будинку, де побачив ОСОБА_48 , з яким встиг привітатися, після чого працівники поліції його затримали, також він побачив, що з іншої сторони будинку аналогічним способом затримали ОСОБА_11 та ОСОБА_49 . Один з поліцейських в синій формі з написом ДСР намагався покласти гроші в його кишеню, на що він почав кричати сусідам, що б вони з вікон зафіксували це на відеокамеру. Як з`ясувалось пізніше, вказані гроші підкинули ОСОБА_11 , однак він цього не бачив. В цей день обвинувачені не зустрічалися.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_11 , винним себе не визнав і пояснив, що ніколи ні яких грошей він у ОСОБА_12 не вимагав. Жодним чином не погрожував. Ні коли не про які зустрічі не домовлявся.

ОСОБА_11 стверджує, що з потерпілим ОСОБА_12 він особисто не знайомий. Восени 2019 року ОСОБА_12 хотів продати свій автомобіль, оскільки потрібні були гроші для ремонту сільськогосподарської техніки, у зв`язку з чим цікавився у ОСОБА_10 , зі слів якого між ними біли трудові відносини, як це можливо зробити. Оскільки ОСОБА_11 був більш обізнаним в цьому питанні, то ОСОБА_10 попросив його проконсультувати ОСОБА_12 . Таким чином, між ними відбулась телефонна розмова, яка в подальшому розвитку не мала. ОСОБА_11 додому до ОСОБА_12 в с. Барабашівку не приїздив, вимог про передачу коштів не висував та не погрожував. В квітні 2020 року ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_11 , що між ним та ОСОБА_12 виникло непорозуміння. Так, як ОСОБА_12 направив додому до ОСОБА_10 невідомих чоловіків, які вибили двері в його квартирі, погрожуючи фізичною розправою його доньці та дружині.

При затриманні працівники поліції, підкинули йому у барсетку гроші, він просив надати йому адвоката, на що поліцейський сказав, що йому захисника нададуть пізніше, відеозйомка не велася. Приблизно через пів години після його затримання працівники поліції підняли його з землі. Після чого розпочався його обшук, були запрошені поняті та здійснювалась відеофіксація.

На питання слідчого, що знаходиться в барсетці, він відповів, що його особисті речі, маючи на увазі запальничку, сигарети та ключі від автомобіля. Коли працівники поліції дістали з борсетки гроші та сторонній пульт-брелок, він відразу заперечив їх належність йому особисто. Вважає, що вказаний пульт-брелок йому підкинули разом із грошима.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_50 суду пояснила, що з лютого 2019 року і до затримання вона проживала разом з ОСОБА_10 . Їй відомо, що ОСОБА_10 працював на ОСОБА_12 охороняв поля, техніку.

Одного разу до коли вона і її малолітня донька були вдома, невідомі чоловіки вибили вхідні двері і ввірвались до них в квартиру. Вона дуже злякалась і зателефонувала ОСОБА_10 який про щось з ними поговорив і вони пішли. Пізніше ОСОБА_10 розповів їй, що чоловіків прислав ОСОБА_12 з яким він вже поговорив.

Пізніше з відповідною заявою вона звернулась до правоохоронних органів.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст. 20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

На думку колегії суддів суд першої інстанції в повній мірі вказаних вимог закону не дотримався.

Так допитаний в якості обвинуваченого ОСОБА_10 повідомив суду, що ні коли не вимагав гроші у ОСОБА_12 та жодного разу не погрожував останньому. Конфліктна ситуація між ним та ОСОБА_12 виникла спочатку внаслідок розбіжностей офіційного працевлаштування, а потім ускладнилась внаслідок протиправних дій самого ОСОБА_12 . А саме коли останній підіслав до нього додому невідомих чоловіків, які вибили двері його квартири та погрожували його дружині та неповнолітній дитині. З приводу чого його дружина офіційно зверталась до правоохоронних органів, але суд першої інстанції вказані обставини навіть не перевіряв.

Вказані обставини під час судового розгляду підтвердила і дружина ОСОБА_10 , допитана як свідок по справі ОСОБА_51 .

Про вказану обставину ОСОБА_10 повідомляв суд першої інстанції, наполягаючи, що саме ця обставина стала приводом для провокації з боку ОСОБА_12 , але суд вказані показання не перевірив, належної оцінки їм не надав.

В свою чергу допитаний під час судового розгляду ОСОБА_11 взагалі наполягав на тому, що не знав ОСОБА_12 , з ним зустрічався лише раз на прохання ОСОБА_10 для консультації з приводу продажу автомобіля.

Суд першої інстанції як на належний і допустимий доказ послався на протокол затримання ОСОБА_11 під час якого були вилучені гроші. При цьому не з`ясував яким чином вони опинились саме у ОСОБА_11 пославшись на те, що останньому їх відразу передав ОСОБА_10 .

Вказані обставини прямо протирічать показам самого потерплого ОСОБА_12 відповідно до яких після передачі ним грошей ОСОБА_10 останній був відразу затриманий працівниками поліції. Так і показам понятих ОСОБА_41 та ОСОБА_52 , які пояснили що не бачили щоб хтось перед затриманням передав ОСОБА_11 гроші.

Суд першої інстанції залишив поза увагою і той факт, що відразу після затримання ОСОБА_11 вказані гроші оглянуті не були, номінал, серії та номера купюр відповідно до протоколу затримання особи № 38/86 від 29.04.2020 року ОСОБА_29 не вказано, що унеможливлює встановити їх походження, при цьому у вироку суд першої інстанції взагалі вказані обставини залишив поза увагою.

При цьому відповідно до матеріалів кримінального провадження, а саме показанням потерпілого і його дружини, матеріалам НСРД, саме ОСОБА_10 вимагав і як пояснив потерпілий ОСОБА_12 отримав від нього гроші.

Відразу після затримання ОСОБА_53 заявив, що гроші йому підкинули працівники поліції, які затримавши його повалили на землю, протримавши так біля двадцяти хвилин, лише після цього викликавши понятих і розпочали зйомку.

Без уваги суду першої інстанції залишилась та обставина, що ОСОБА_10 і ОСОБА_11 були затримані працівниками поліції в різних місцях, одночасно. При цьому протоколи затримання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 29.04.2020 року мають розбіжність у часі сорок п`ять хвилин, що також ставить під сумнів факт передачі ОСОБА_10 грошей ОСОБА_11 .

Ухвалами слідчого судді від 30.04.2020 року затримання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнано незаконними, при цьому суд першої інстанції не спростувавши висновків слідчого судді, про незаконність затримання останніх, визнав такі докази допустимими.

Відмова у перевірці алібі, поданого підозрюваним або обвинуваченим, може бути розцінена як порушення права на захист, якщо це суттєво впливає на можливість доведення своєї невинуватості або пом`якшення відповідальності. Проте, не кожна відмова у перевірці алібі є автоматичним порушенням права на захист; важливим є контекст справи та обґрунтованість відмови.

Органи досудового розслідування та суд зобов`язані всебічно, повно і неупереджено досліджувати обставини справи, включаючи докази, надані стороною захисту.

Відмова у перевірці алібі без достатніх підстав, особливо якщо це призводить до позбавлення можливості підозрюваного або обвинуваченого довести свою невинуватість, може бути розцінена як порушення права на захист.

На переконання колегії судів перевірка вказаних обставин мала суттєве значення у кримінальному провадженню і розцінюється як порушення права на захист.

Відповідно до вироку суд першої інстанції визнав винними ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у тому, що в липні 2019 року вони вступили в злочинну змову з метою вимагання грошей у ОСОБА_12 .

Реалізуючи спільний злочинний умисел, у липні 2019 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою групою осіб, з метою вимагання грошей у ОСОБА_12 , приїхали до його буд. АДРЕСА_3 .

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи спільно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою наживи, пред`явив ОСОБА_12 вимогу систематично передавати їм гроші, погрожуючи насильством над його близькими родичами, а також пошкодженням та знищенням його майна, в тому числі шляхом підпалу.

ОСОБА_12 , сприймаючи погрози ОСОБА_10 та ОСОБА_11 реальними та можливими, на їхню вимогу передав того ж дня 10000 грн. ОСОБА_10 .

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_10 в жовтні 2019 року, в невстановленому місці, діючи за попередньої змовою з ОСОБА_13 , в телефонній розмові знову пред`явив вимогу ОСОБА_12 про передачу грошей в сумі 5000 грн. Того ж дня ОСОБА_12 передав ОСОБА_10 вказану суму в розмірі 5000 грн.

13.04.2020 та 25.04.2020 в обідній час, в невстановленому місці, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою, знову пред`явили вимогу ОСОБА_12 передати гроші у сумі 10000 грн.

29.04.2020 в період часу з 12 год. 08 хв. по 12 год. 19 хв. ОСОБА_10 , реалізуючи спільний з ОСОБА_11 умисел, направлений на незаконне заволодіння грошима ОСОБА_12 шляхом вимагання, знаходячись в парку, поряд будинку Науки та Техніки Філії ПАТ «ПВРЗ» Укрзалізниці по вул. Слобожанській в с-щі Панютино м. Лозова Харківської області, отримав від ОСОБА_12 гроші в сумі 10000 грн.

Об`єктивна сторона складу злочину передбачена ч. 2 ст. 189 КК України полягає у вимозі передати чуже майно, право на майно або виконання певних дій майнового характеру, погроза застосування насилля над потерпілим або його близькими родичами, обмеження прав, свобод або законних інтересів цих осіб, пошкодження або знищення їх майна, або майна яке знаходиться в їх власності або під їх охороною, розголошення відомостей, які потерпілий або його близькі родичі бажають зберегти у таємниці.

Насилля при вимаганні полягає в погрозі негайно або в майбутньому застосувати насилля до потерпілого або до його близьких родичів. Погроза має місце у випадку, коли винна особа висловлює її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає щоб у потерпілого склалося враження, що при невиконанні вимог винного ця погроза буде реалізована.

Для наявності погрози необхідно, щоб у потерпілого таке враження дійсно склалось. Це стосується і випадків, коли суб`єкт погрожує застосуванням предметів, які завідомо для нього не можуть бути використані для реалізації погрози (зіпсована зброя, макет зброї і т.п.) Якщо потерпілий сприйняв ці предмети як такі, що становлять загрозу для життя або здоров`я, погроза є в наявності.

Відповідно до ст. 26 КК України співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення.

Статтею 27 КК України передбачені види співучасників, а саме співучасниками кримінального правопорушення, поряд із виконавцем, є організатор, підбурювач та пособник.

Виконавцем (співвиконавцем) є особа, яка у співучасті з іншими суб`єктами кримінального правопорушення безпосередньо чи шляхом використання інших осіб, що відповідно до закону не підлягають кримінальній відповідальності за скоєне, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене цим Кодексом.

Організатором є особа, яка організувала вчинення кримінального правопорушення (кримінальних правопорушень) або керувала його (їх) підготовкою чи вчиненням. Організатором також є особа, яка утворила організовану групу чи злочинну організацію або керувала нею, або особа, яка забезпечувала фінансування чи організовувала приховування кримінально протиправної діяльності організованої групи або злочинної організації.

Підбурювачем є особа, яка умовлянням, підкупом, погрозою, примусом або іншим чином схилила іншого співучасника до вчинення кримінального правопорушення.

Пособником є особа, яка порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню кримінального правопорушення іншими співучасниками, а також особа, яка заздалегідь обіцяла переховати особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, знаряддя чи засоби вчинення кримінального правопорушення, сліди кримінального правопорушення чи предмети, здобуті кримінально протиправним шляхом, придбати чи збути такі предмети або іншим чином сприяти приховуванню кримінального правопорушення.

При цьому відповідно обвинувачення яке суд першої інстанції визнав доведеним взагалі не зрозуміло яка саме роль у розумінні ст. ст. 26, 27 КК України була у ОСОБА_11 .

Поза увагою суду першої інстанції залишилось питання щодо наявності у ОСОБА_12 земельних паїв, техніки, іншого майна.

Матеріали справи не містять жодного документа про наявність у нього власних земельних ділянок, або ділянок, які б, можливо, перебували у нього в оренді.

Документи на підтвердження того, що він є підприємцем і займається сільським господарюванням, матеріали кримінального провадження також не містять. При цьому в ході допитів потерпілий заявляв, що не працює, а грошові кошти позичав у батьків.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачення визнане судом доведеним неконкретне, оскільки в ньому не наведено, яке саме майно погрожували знищити, або пошкодити обвинувачені, які погрози, кому саме і в чому вони виражались або полягали вони висловлювали, не розкрита роль кожного зі співучасників вчинення злочину.

Неконкретне обвинувачення означає, що обвинувачення, висунуте особі, не містить чітких та зрозумілих формулювань щодо суті вчиненого правопорушення, часу, місця, способу та інших обставин. Це порушує право особи на захист, оскільки ускладнює підготовку до захисту та унеможливлює чітке розуміння пред`явлених звинувачень.

Обвинувачений не може ефективно захищатися, якщо не розуміє, в чому його звинувачують що в свою чергу не дозволяє суду належним чином розглянути справу.

Суд не може об`єктивно оцінити докази, якщо не розуміє суті обвинувачення, що може призвести до несправедливого вироку.

Якщо обвинувачення не містить достатньо інформації, існує ризик, що суд може прийняти рішення на основі неповних або неправильних даних.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст. 56 КПК України).

Висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду. І саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно ст. 377 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У формулюванні обвинувачення повинні бути відображені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, про подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інші.

Вирішення кримінального провадження, по суті, є основною функцією суду першої інстанції, проте для апеляційного суду така функція є другорядною, яка пов`язана з основною здійсненням судового контролю.

Зі змісту ч. 1 ст. 415 Кримінального процесуального кодексу вбачається, що таке повноваження апеляційної інстанції пов`язане винятково із встановленням безумовних істотних порушень кримінального процесуального закону.

Проте в певних ситуаціях сам законодавець змушує апеляційну інстанцію всупереч положенням ч. 1 ст. 415 КПК скасовувати вирок та призначати новий судовий розгляд у суді першої інстанції з підстави неповноти судового розгляду.

Частиною 1 ст. 415 КПК передбачено вичерпний перелік випадків, коли рішення суду першої інстанції підлягає безумовному скасуванню із призначенням нового розгляду.

Водночас якщо суд апеляційної інстанції виявляє такі істотні порушення вимог кодексу, не названі у ч. 1 ст. 415 КПК, які не можуть бути усунуті під час апеляційного розгляду, внаслідок чого рішення скасовуються із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Підставою для скасування рішень суду першої інстанції є й неконкретне обвинувачення.

Про право особи на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти неї, говориться і в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Матточча проти Італії» від 7.03.2000 та 4.07.2000 та «Ващенко проти України» від 26.06.2008, в яких Суд зауважив: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

У рішенні від 25.07.2000 року, ухваленому у справі «Матточча проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту». У цьому відношенні, наголосили в ЄСПЛ, обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Аналогічно, підкреслили в Страсбурзі, слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причин обвинувачення.

Доктриною кримінального процесуального права та практикою неконкретність обвинувачення завжди визнавалась таким істотним порушенням вимог кримінального процесу, яке перешкоджало суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Ця норма знайшла своє відображення у ч. 1 ст. 412 КПК України.

Вказані порушення на переконання колегії судді є беззаперечним порушенням права на захист, які неможливо усунути під час апеляційного розгляду, що є беззаперечною підставою для скасування судового рішення з призначенням нового судового розгляду.

Разом з цим колегія суддів погоджується з доводом прокурора, що судом першої інстанції було передчасно прийнято рішення про виправдання ОСОБА_11 як за епізодом крадіжки майна потерпілого ОСОБА_16 так і за епізодом зберігання гранати РГД-5.

Так в ході апеляційного дослідження матеріалів кримінального провадження, судом апеляційної інстанції було встановлено, що 05 березня 2020 року Лозівським ВП ГУНП в Харківській області було прийнято заяву потерпілого ОСОБА_16 про вчинення кримінального правопорушення наступного змісту: невідома заявнику особа 04.03.2020 року близько 21:00 години, відчинила його автомобіль, звідки таємно викрала його планшет з серійним номером: 12958/20000277 сірого кольору, який знаходиться в коробці та чохол для нього, чим спричинила йому майнову шкоду на суму 4399 грн. (т.3 а.с. 115)

29.04.2020 року в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_5 було виявлено та вилучено планшет «Xiaomi» моделі Mi PAD 2, 16 ГБ серійний номер: 12958/20000277 сірого кольору, чохол книжку до нього та коробок.

В ході проведення допиту, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за введення в оману суду, потерпілий ОСОБА_54 підтвердив факт викрадення у нього планшету марки «Xiaomi» моделі Mi PAD 2, 16 ГБ серійний номер: 12958/20000277 сірого кольору, який перебував в коробці, який було придбано 12.09.2017 року в новому стані, в мережі інтернет за 4399 грн.

Свідок ОСОБА_17 пояснив що на початку березня 2020 року, ввечері він знаходився біля магазину Сільпо в м. Лозова та чекав свого приятеля, в цей час побачив, як до магазину під`їхав автомобіль SKODA, з якого вийшли 4 чоловіки, один з них пішов в магазин, а інший, який був одягнений в спортивний костюм з капюшоном зі смугами білого кольору, підійшов до припаркованого на стоянці автомобіля КІА, відчинив його брелком, відкрив задні двері, звідки взяв предмет схожий на мобільний телефон, оскільки він був прямокутної форми і мав відблиск екрану чи корпусу, інших речей в руках не було. Потім цей чоловік повернувся в автомобіль SKODA.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідок ОСОБА_17 впізнав особу, яка викрала планшет, а саме за фотографією особи під № 1, на якому зображений ОСОБА_11 .

Разом з цим колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що показання свідка ОСОБА_17 визнано недопустимими і такими, що містять суперечності з іншими дослідженими судом першої інстанції доказами, з огляду на те, що ОСОБА_17 міг помилитися з впізнанням кольору через те, що на той час був вже вечір і могла бути погана видимість, також зазначені суперечності у кольорі планшету не впливають на той факт, що у обвинуваченого ОСОБА_11 вилучений саме планшет, викрадений у ОСОБА_16 , адже його приналежність ідентифікована за унікальним номером, цей факт судом першої інстанції взято до уваги не було.

Що стосується виправдання ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 263 КК України, за епізодом зберігання гранати РГД-5 на думку колегії суддів вони також підлягають додатковій перевірці, з мотивів наведених у апеляційній скарзі прокурора.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню, а вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровського від 22 липня 2024 року відносно ОСОБА_10 , за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_11 , за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

А тому, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 412, 414, 415 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора Лозівської окружної прокуратури Харківської обласної прокуратури та захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2024 року відносно ОСОБА_10 , за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_11 , за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України скасувати та призначити новий розгляду в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4