Справа № 314/2454/25
Провадження № 1-кс/314/727/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2025 м. Вільнянськ

Слідчий суддя Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000370 від 30.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Георгіївське, Вільнянський район, Запорізька область, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, розлучений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на посаді номера обслуги, у військовому званні солдат, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 ККУ раніше не судимий,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

встановив:

З наданих суду матеріалів вбачається, що в провадженні відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000370 від 30.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , 30 травня 2025 року, приблизно о 18 годині 53 хвилини, перебуваючи за місцем свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реалізовуючи раптово виниклий злочинний умисел направлений на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху на території залізничного вокзалу «Запоріжжя-1», розташованому за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд.6Г, точно та достовірно знаючи про те, що відомості щодо підготовки вибуху не відповідають дійсності, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, посягаючи на громадську безпеку в частині надання інформації про загрозу злочинних посягань, з належного йому мобільного телефону марки IHunt, модель Titan P25000 Xtreme, в корпусі чорного кольору, з IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з абонентського номеру НОМЕР_4 , оператора стільникового зв`язку «Vodafone», здійснив дзвінок на спец-лінію «112», та в ході розмови повідомив про замінування залізничного вокзалу «Запоріжжя-1», розташованого за адресою: м.Запоріжжя, проспект Соборник, буд.6Г. Тим самим ОСОБА_5 реалізував свій злочинний умисел, направлений на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху на критично важливому об`єкті інфраструктури.

В ході виїзду слідчо-оперативної групи на територію залізничного вокзалу «Запоріжжя-1», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд.6Г, який являється критично важливим об`єктом інфраструктури, вищевказане повідомлення ОСОБА_5 не підтвердилося та в ході перевірки зазначеного повідомлення встановлено, що вибухових пристроїв та вибухових речовин на території залізничного вокзалу «Запоріжжя-1» не виявлено, а повідомлення є завідомо неправдиве.

Таким чином, встановлено наявність достатніх доказів для повідомлення ОСОБА_5 про підозру, у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, а саме - завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, якщо об`єктами завідомо неправдивого повідомлення стали критично важливі об`єкти інфраструктури.

В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, просили його задовольнити на підставах, які викладені в клопотанні.

Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, звернулись до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення учасників процесу, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні відділення поліції №2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000370 від 30.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Стороною обвинувачення у клопотанні та доданих документах доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.2 ст.259 КК України.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі „Ілійков проти Болгарії Європейський суд з прав людини зазначив, що „суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Виходячи з того, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від чотирьох до восьми років, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КК України, зазначених у клопотанні слідчого та наведених прокурором у судовому засіданні.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Виходячи з інкримінованого ОСОБА_5 злочину, при вирішенні даного клопотання, слідчий суддя враховує його суспільну небезпеку, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її підозрюваним, а також той факт що підозрюваний є військовослужбовцем, в даний час з 01.04.2025 самовільно залишив військову частину.

В ході розгляду клопотання підозрюваним не надано слідчому судді доказів про відсутність у підозрюваного наміру вчинити дії, направлені на переховування від органу досудового розслідування, а також не доведено відсутності у підозрюваного наміру вчинити інший злочин, та враховуючи, що матеріали клопотання не містять даних про міцність соціальних зв`язків підозрюваного, а також даних про джерело його доходу, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним, у сукупності із даними про особу підозрюваного, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу свідків у провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, підтверджує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та можливість застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, слідчим суддею не встановлено .

Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від органів розслідування й суду, оскільки протягом розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та наявність обставин, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, слідчий суддя вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу,

За викладених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Виходячи з вимог ст. 115 КПК України, строк дії запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання з 31.05.2025, та у відповідності до ст. 197 КПК України, згідно якої строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, слідчий суддя вважає за необхідне визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 до 29.07.2025 включно.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 192-194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який обчислювати з 31.05.2025.

Встановити строк дії даної ухвали до 29.07.2025 включно.

Виконання ухвали про застосування до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу доручити начальнику Державної установи «Вільнянська установа виконання покарань (№11)».

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1

02.06.2025