печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3

захисників підозрюваного - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

підозрюваного - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0001001 від 13.11.2023, -

В С Т А Н О В И В :

26.08.2025 у провадження слідчого судді ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0001001 від 13.11.2023.

Клопотання обґрунтовує тим, що слідчими Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001001 від 13.11.2023 за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127 КК України, та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у складі Державної кримінально-виконавчої служби України діє Державна установа «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» (далі - ДУ «Олексіївська ВК № 25»), яка розташована за адресою: вул. Цезаря Кюї, 44, м. Харків, а при установі - Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 25)» (далі - ДП «ДКВС № 25»).

На посаді керівника ДУ «Олексіївська ВК № 25» проходить службу ОСОБА_6 , а на посаді першого заступника керівника ДУ «Олексіївська ВК № 25» ОСОБА_11 .

Зазначені особи мають підлеглих і наділені правом віддавати їм накази обов`язкові до виконання, за характером служби виконують організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, а відтак, в силу положень ч. 3 ст. 18 Кримінального кодексу України, є службовою особою.

При цьому,слідчий вказує, що керівництво ДУ «Олексіївська ВК № 25» в будь-який спосіб прагне підкорити волю засуджених власним вимогам та залучити до роботи на виробництві ДП «ДКВС № 25» на безоплатній основі якомога більшу кількість засуджених, в тому числі примусово.

За невстановлених досудовим розслідуванням обставин, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 довели свій злочинний умисел підпорядкованим собі службовим особам ДУ «Олексіївська ВК № 25», та для його реалізації залучили офіцерів оперативного складу, а також з числа чергових помічників начальника установи, з якими домовились про спільне вчинення кримінальних правопорушень під керівництвом ОСОБА_6 .

Встановлено, що 09.05.2024 ОСОБА_6 отримав інформацію про спілкування засуджених у загальній масі між собою та будучи не задоволеним окремими твердженнями ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які на той час відбували кримінальні покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Олексіївська ВК № 25», на виконання спільного злочинного умислу вирішив покарати зазначених засуджених за вчинені ними дії та примусити вчинити дії, що суперечать їх волі.

Так, близько 12:56 год. 09.05.2024, демонструючи свою владу і авторитет, ОСОБА_6 висловлювалися в бік засудженого ОСОБА_12 нецензурними словами: «Володенька, шо ты нахуй натворил?», «ты можешь член со рта вытянуть. У тебя член во рту, ОСОБА_14 жопой разговариваешь», «За что ты сидишь, пидарша? Ты просто пидарша. Ты не ОСОБА_25, а ты обычная пидарша».

У такий спосіб ОСОБА_6 застосував до засудженого ОСОБА_12 раціональний психологічний провокативний вплив, у вигляді однозначних фактологічних висловлювань маніпулятивно-спонукального характеру - тиск, маніпуляція, шантаж, погроза, образа, приниження, підбурювання.

Застосований ОСОБА_6 психологічний вплив був спрямований на заподіяння різного рівня моральних і психологічних страждань.

Діючи повторно, близько 12:56 год. 09.05.2024, демонструючи свою владу і авторитет, ОСОБА_6 висловлювалися в бік засудженого ОСОБА_13 нецензурними словами: «Ты шо пидар?», «Шо ты, мразь, шо с тобой сделать? 14 суток ДИЗО».

У такий спосіб ОСОБА_6 застосував до засудженого ОСОБА_13 раціональний психологічний провокативний вплив, у вигляді однозначних фактологічних висловлювань маніпулятивно-спонукального характеру - тиск, маніпуляція, шантаж, вимога, наказ, вказівка, розпорядження, образа, приниження.

Застосований ОСОБА_6 психологічний вплив був спрямований на заподіяння різного рівня моральних і психологічних страждань.

З травня по грудень 2024 року в ДУ «Олексіївська ВК № 25» відбував покарання ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який після прибуття до установи відмовився брати віник і прибирати територію.

16.05.2024 ОСОБА_6 отримав інформацію про завершення строку дисциплінарного стягнення у виді поміщення до ДІЗО, застосованого до засудженого ОСОБА_16 , у зв`язку з чим, на виконання спільного злочинного умислу вирішив примусити засудженого вчинити дії, що суперечать його волі.

Діючи повторно, близько 09:07 год. 16.05.2024, демонструючи свою владу і авторитет, ОСОБА_6 інструктував співучасників щодо заподіяння морального страждання засудженому ОСОБА_16 : «эту шляпу ОСОБА_17 . У него заканчивается ДИЗО. Опять в ДИЗО».

Продовжуючи злочинну діяльність, близько 09:39 год. 21.05.2024 ОСОБА_6 повторно інструктував ОСОБА_8 щодо заподіяння морального страждання засудженому ОСОБА_16 : «я тебя усердно порошу», «Возьмите одну блядь, и вторую, чтобы были взыскания по режимной хуйне», «Чего хотя бы на одного не сделать …?», «то, что говорит начальник, то это самая главная задача …», «ну так чё это вы меня подводите, я не понимаю. Ну, мы ж поговорили …», «Ну шо?», «Серёга, та я ж тоже тут сижу …», «правильно, дальше блядь …», «ну смотрите, я вас предупредил, блядь».

Таким чином, в порушення вимог ст. ст. 3, 21, 28 Конституції України, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 289 Цивільного кодексу України, ст. 7 Кримінально-виконавчого кодексу України, ст. 16 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», пунктів 1, 2 розділу IV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 2823/5 від 28.08.2018, незважаючи на обізнаність з вимогами законодавства та обов`язок неухильного дотримання вищезазначених норм, керівник ДУ «Олексіївська ВК № 25» ОСОБА_6 , будучи службовою особою, близько 12:56 год. 09.05.2024, перебуваючи у приміщеннях ДУ Олексіївська ВК № 25 за адресою: вул. Цезаря Кюї, 44, м. Харків, діючи умисно, з метою покарання засудженого ОСОБА_12 та примусити вчинити дії, що суперечать його волі, застосував до останнього раціональний психологічний провокативний вплив, у вигляді однозначних фактологічних висловлювань маніпулятивно-спонукального характеру- тиск, маніпуляція, шантаж, погроза, образа, приниження, підбурювання.

Повторно в порушення вимог ст. ст. 3, 21, 28 Конституції України, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 289 Цивільного кодексу України, ст. 7 Кримінально-виконавчого кодексу України, ст. 16 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», пунктів 1, 2 розділу IV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 2823/5 від 28.08.2018, незважаючи на обізнаність з вимогами законодавства та обов`язок неухильного дотримання вищезазначених норм, керівник ДУ «Олексіївська ВК № 25» ОСОБА_6 , будучи службовою особою, близько 12:56 год. 09.05.2024, перебуваючи у приміщеннях ДУ Олексіївська ВК № 25 за адресою: вул. Цезаря Кюї, 44, м. Харків, діючи умисно, з метою покарання засудженого ОСОБА_13 та примусити вчинити дії, що суперечать його волі, застосував до останнього раціональний психологічний провокативний вплив, у вигляді однозначних фактологічних висловлювань маніпулятивно-спонукального характеру - тиск, маніпуляція, шантаж, вимога, наказ, вказівка, розпорядження, образа, приниження.

Діючи повторно в порушення вимог ст. ст. 3, 21, 28 Конституції України, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 289 Цивільного кодексу України, ст. 7 Кримінально-виконавчого кодексу України, ст. 16 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», пунктів 1, 2 розділу IV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 2823/5 від 28.08.2018, незважаючи на обізнаність з вимогами законодавства та обов`язок неухильного дотримання вищезазначених норм, керівник ДУ «Олексіївська ВК № 25» ОСОБА_6 , будучи службовою особою, близько 09:07 год. 16.05.2024, перебуваючи у приміщеннях ДУ Олексіївська ВК № 25 за адресою: вул. Цезаря Кюї, 44, м. Харків, діючи умисно, з метою примусити засудженого ОСОБА_16 вчинити дії, що суперечать його волі, інструктував співучасників щодо заподіяння морального страждання останньому.

Крім того, діючи повторно в порушення вимог ст. ст. 3, 21, 28 Конституції України, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 289 Цивільного кодексу України, ст. 7 Кримінально-виконавчого кодексу України, ст. 16 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», пунктів 1, 2 розділу IV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 2823/5 від 28.08.2018, незважаючи на обізнаність з вимогами законодавства та обов`язок неухильного дотримання вищезазначених норм, керівник ДУ «Олексіївська ВК № 25» ОСОБА_6 , будучи службовою особою, близько 09:39 год. 21.05.2024, перебуваючи у приміщеннях ДУ Олексіївська ВК № 25 за адресою: вул. Цезаря Кюї, 44, м. Харків, діючи умисно, з метою примусити засудженого ОСОБА_16 вчинити дії, що суперечать його волі, інструктував ОСОБА_8 щодо заподіяння морального страждання останньому.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні будь-якого умисного діяння, спрямованого на заподіяння особі морального страждання, вчиненого з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі, та з метою покарати її за дії, вчинені нею, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинене представником держави, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України.

Слідчий зазначає, що у ході досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, зазначено, що досудове розслідування, як процедура, пов`язана з притягненням особи до відповідальності, не є статичним, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки підозрюваного ОСОБА_6 . Адже співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у вигляді його ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у перспективі робить цей ризик достатньо високим. Отже, оцінюючи можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідство вважає такі дії цілком вірогідними в будь-який момент кримінального провадження.

Крім того, на всій території України введений воєнний стан таким чином ОСОБА_6 користуючись ситуацією в країні має змогу переховуватися від органів досудового розслідування та суду, зокрема в місцях постійного проведення бойових дій або місцях непідконтрольних органам державної влади України.

Зазначений ризик також підтверджується тим, що повне коло осіб, причетних до вчинення цього та інших злочинів не встановлені, тому останні можуть переховувати ОСОБА_6 та вчиняти інші дії за його вказівкою спрямовані на протидію кримінальному провадженню.

Так, ОСОБА_6 є керівником ДУ «Олексіївська ВК № 25» та враховуючи зміст і обсяг владних повноважень останнього, з огляду на спосіб вчинення вищевказаного злочину, відкритий і зухвалий характер дій підозрюваного, досить високим є ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих, зокрема, з числа ув`язнених ДУ «Олексіївська ВК № 25», яким відомі відомості що мають значення для кримінального провадження.

Також, під час допитів стали відомі і інші факти незаконних дій ОСОБА_6 щодо інших осіб які перебувають під контролем підозрюваного та факти погроз.

Також, у вказаному кримінальному провадженні проводиться низка експертних досліджень, на висновки за результатами яких сторона обвинувачення може покликатись під час судового розгляду в обґрунтування обвинувачення.

Крім того, для здійснення тиску на учасників кримінально провадження, не обов`язково знати їх особисто. Для цього достатньо того, що підозрюваному після ознайомлення з матеріалами справи, стануть відомі анкетні дані свідків, спеціалістів, які можуть залучатися для надання консультацій та пояснень, експертів.

Підозрюваний ОСОБА_6 тривалий час працює в ДУ «Олексіївська ВК № 25», а отже, має відповідні організаційні можливості, особисті та ділові зв`язки, через які може мати вплив на свідків, потерпілих, з метою змусити останніх відмовитися чи змінити свої показання.

Підозрюваний ОСОБА_6 може особисто або опосередковано негативно впливати на хід досудового слідства та судового розгляду, через прохання, погрози або іншим шляхом намагатися знищити, приховати або спотворити докази, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також речі та документи, які містять інформацію щодо вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, вказаний ризик є вагомим, адже невстановленим на даний час особам, що можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення та повне коло яких не встановлено, також вигідно знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як останні можуть викривати їх протиправну діяльність.

На даний час у кримінальному провадженні проведений не весь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування; не встановлені усі співучасники злочину, місця зберігання знаряддя та засобів вчинення злочину; отримано не всі дані щодо місць проживання та перебування підозрюваного та інших осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, що дає обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 буде намагатися знищити, сховати або спотворити вказані речові докази, які мають значення для кримінального провадження.

Також, ОСОБА_6 є керівником ДУ «Олексіївська ВК № 25», що обумовлює ймовірність вчинення ним кримінального правопорушення у разі здійснення впливу на свідків, потерпілих, шляхом вчинення насильницьких дій, залякування, психологічного тиску.

Підозрюваний ОСОБА_6 тривалий час працює в ДУ «Олексіївська ВК № 25», у нього наявні відповідні фінансові та організаційні можливості, особистісні та ділові зв`язки, які він перебуваючи на волі зможе використати, для того щоб уникнути кримінальної відповідальності та перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином.

Відтак, слідчий просить суд застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Старий Мерчик, Валківського району, Харківської обл., який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначивши, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом, що зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що підозра є необґрунтованою, оскільки доказів вчинення кримінального правопорушення немає. Також, зазначив, що заявлені ризики нічим не підтверджуються.

Відтак, адвокат просив застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави у відповідності до рівня доходів останнього.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання зазначив, що підозра не відповідачє вимогам КПК України, оскільки була врученна після фактичного затримання.

Підозрюваний в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, підтримав позицію захисника.

Окрім цього, в судовому засіданні адвокатом ОСОБА_5 було подано заяву в порядку ст. 206 КПК України, щодо незаконного затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки у порушення вимог ст. 615 КПК України орган досудового розслідування затримав ОСОБА_6 у той час, коли він не мав статусу підозрюваного, тобто його не було повідомлено про підозру.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Так, в ході розгляду встановлено, що 25.08.2025 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було затримано на підставі п.6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

25.08.2025 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Старий Мерчик, Валківського району, Харківської обл., який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України, та 25.08.2025 повідомлено йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України.

Обставини, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) є:заява про вчинення кримінальних правопорушень від 10.11.2023 №0172/23-11 (вх. №4527зкп від 13.11.2023); Протокол допиту потерпілого ОСОБА_18 від 20.11.2023;Протокол огляду від 29.11.2023;Протоколи допитів свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 ;Висновок експерта від 21.08.2025 № 12/25 за результатами проведення судової психологічної експертизи у кримінальному провадженні № 0001001 від 13.11.2023;протокол огляду від 08.08.2025 проведених НС(Р)Д;протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 .

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, встановив, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність останнього до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідним та достатнім для застосування відносно нього запобіжного заходу.

Так, суд аналізуючи доводи сторони обвинувачення дійшов висновку, що підозра можливого вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення не є вочевидь необґрунтованою. Проте, наявні у матеріалах клопотання та дослідженні у судовому засіданні докази не доводять, що існує обґрунтованість підозри такого рівня, який є необхідним для обмеження прав і свобод особи шляхом продовження щодо останньої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Разом з цим, слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Крім того, суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Так, відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Так, на думку слідчого судді, ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, є часткового обгрунтованим, оскільки підозрюваний розуміючи, що вчинив особливо тяжкий злочин може відчуваючи страх та невідворотність майбутнього покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Також, доводи сторони обвинувачення щодо того, що на всій території України введений воєнний стан таким чином ОСОБА_6 користуючись ситуацією в країні має змогу переховуватися від органів досудового розслідування та суду, зокрема в місцях постійного проведення бойових дій або місцях непідконтрольних органам державної влади України, є доцільним.

Так, слідчий суддя враховує, що на даний час у вказаному кримінальному провадженні не встановленні всі обставини, які підлягають доказуванню, а тому для уникнення покарання за скоєння особливо тяжкого злочину підозрюваний, перебуваючи на волі, може самостійно, або за допомогою інших невстановлених на даний час учасників знищити, сховати або спотворити речі і документи, які можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні та які на даний час не відшукані органом досудового розслідування, а тому даний ризик існує, з урахуванням особи та статусу підозрюваного.

Також, обґрунтована позиція органу досудового розслідування, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілого, експертів слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими, експертами у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

Тобто, ризик впливу на свідків, підозрюваних існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом з цим, що стосується посилання сторони обвинувачення на наявність ризиків, а саме, що підозрюваний буде перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та може вчинити інше кримінальне правопорушення то слідчий суддя не приймає зазначене до уваги, з огляду на те, що такі посилання мають досить формальне обґрунтування та в контексті кримінального провадження і особи підозрюваного стороною обвинувачення не доведено.

Відтак, при розгляді клопотання встановлено, що вищенаведені у клопотанні слідчого ризики не містять переконливого обґрунтування, що тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який є винятковим, зможе забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків. Слідчий у клопотанні та прокурор в судовому засіданні не довели обставин, які свідчать про недостатність застосування щодо ОСОБА_6 , більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання вказаним ризикам.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 сг. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому клопотання слідчого не підлягає задоволенню.

Разом з цим, враховуючи обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , тяжкість покарання, яке загрожує останьому у разі визнання його винним у зазначеному кримінальному правопорушенні, дані про особу підозрюваного, в тому числі і те, що він має постійне місце проживання та роботи, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, слідчий суддя приходить до висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Частиною 1 статті 181 КПК України зазначено, що домашній арешт - це запобіжний захід, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або в певний період доби.

Згідно ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Таким чином, з врахуванням зазначеного саме цілодобовий домашній арешт, як запобіжний захід, забезпечить швидке та повне проведення досудового розслідування, а також виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, оскільки з врахуванням обставин на які посилається орган досудового розслідування є необхідність у даному запобіжному заході, з метою запобігання ризикам.

Відтак, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на підозрюваного обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 23.10.2025.

Щодо заяви адвоката ОСОБА_5 в порядку ст. 206 КПК України щодо незаконного затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідий суддя прийшов до наступних висновків.

Так, ч. 1 ст. 42 КПК України передбачено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень

Відповідно до ст. 209 КПК України, особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Так, ч. 2 ст. 276 КПК України, передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 276 КПК України передбачено, що у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 278 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

Так, п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України щодо особливого режим кримінального провадження в умовах воєнного стану наявні випадки для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, визначені статтею 208 цього Кодексу, або виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, - уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати таку особу.

З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку про необгрунтованість доводів сторони обвинувачення захисту, оскільки чинним КПК України передбачено затримання особи у визначеному порядку та набуття ним статусу підозрюваного у відповідності до ст. 42 КПК України, про що зазначено вище.

Окрім цього, стороною обвинувачення ОСОБА_6 після затримання було повідомлено про підозру.

Відтак, заява адвоката ОСОБА_5 , в порядку ст. 206 КПК України щодо незаконного затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0001001 від 13.11.2023 - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із забороною залишати місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та прослідування в укриття цивільного захисту, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0001001 від 13.11.2023, а саме: до 23.10.2025 включно.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;

- утримуватися від спілкування зі свідками та підозрюваними щодо обставин криімнального провадження, перелік яких має визначити прокурор та довести його до відома підозрюваному;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Звільнити негайно підозрюваного ОСОБА_6 з під-варти в залі суду.

В задоволенні заяви адвоката ОСОБА_5 в порядку ст. 206 КПК України щодо незаконного затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання органу Національної поліції за його місцем проживання.

Обов`язок контролю за виконанням ухвали слідчого судді покладається на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_24