Справа № 953/3027/25
н/п 1-кс/953/4121/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2025 р. Слідча суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000138 від 25.11.2024, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, Харківської області, українця, громадянина України, директора Харківського ОВСЗ, із вищою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дочку, 2010 р.н., зареєстрованого та фактичного мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України,

Встановив:

25.05.2025 до суду надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000138 від 25.11.2024, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання слідчий, за погодженням з прокурором зазначає, що СУ Головного управління Національної поліції в Харківській області за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000138 від 25.11.2024 за ч. 3 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 будучи службовою особою, директором Харківського обласного вузлу спеціального зв`язку (далі - ХОВСЗ), в період часу часу з листопада 2022 року по липень 2024 року створив і очолив злочинну організацію, яка діяла по лютий 2025 року, та представляла собою внутрішнє та зовнішнє стійке ієрархічне об`єднання семи осіб: ОСОБА_4 , активних учасників ОСОБА_7 (заступник начальника цеху з супроводження, обміну, зберігання, перевезення та доставки відправлень 1 групи Харківського ОВСЗ), ОСОБА_8 (начальник дільниці з приймання і обробки відправлень Харківського ОВСЗ), ОСОБА_9 (інженер програміст 1 категорії Харківського ОВСЗ), та його довірених осіб ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які, діючи умисно, із корисливих мотивів, попередньо зорганізувались для вчинення тяжких злочинів, відповідно до єдиного плану злочинної діяльності, з метою перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, привласненні грошових коштів фонду заробітної плати Харківського ОВСЗ, складанні та видачі службовими особами Харківського ОВСЗ завідомо неправдивих офіційних документів та внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, за єдиним злочинним планом та з розподілом функцій учасників злочинної організації, спрямованих на досягнення цього плану, який був відомий та погоджений її учасниками.

На виконання плану злочинної діяльності злочинної організації у період часу з листопада 2022 року по лютий 2025 року, в період дії воєнного стану, у невстановлений досудовим розслідуванням день, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , виконуючи свою роль у злочинній змові, діючи з корисливих мотивів, з метою привласнення грошових коштів фонду заробітної плати Харківського ОВСЗ, підшукували осіб, які з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період виявили бажання офіційно працевлаштуватись до Харківського ОВСЗ з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п. 21 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та таким чином запропонували влаштуватись до Харківського ОВСЗ наступним особам: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 .

ОСОБА_4 , виконуючи свою роль у злочинній змові, зловживаючи своїм службовим становищем директора Харківського ОВСЗ, діючи на виконання плану злочинної діяльності злочинної організації, перебуваючи в адміністративній будівлі Харківського ОВСЗ, яка знаходиться за адресою: м. Харків, площа Привокзальна, 7, офіційно працевлаштував до Харківського ОВСЗ вищевказаних осіб, які після призначення на посаду на робочому місці не з`являлись та фактично роботу не виконували.

ОСОБА_9 забезпечував вказаних осіб офіційними документами ХОВСЗ службовими посвідченням, для конспірації злочинної діяльності та створення у вказаних осіб можливості вводити в оману працівників правоохоронних органів та ТЦК та СП під час перевірки особистих документів.

Так, в періоду часу з листопада 2022 року по лютий 2025 року, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою привласнення грошових коштів Харківського ОВСЗ, зловживаючи своїм службовим становищем, достовірно знаючи, що зазначені особи не виконують робочу функцію, складали та підписували табелі використання робочого часу відносно них, з завідомо неправдивими відомостями щодо їх явки на робоче, а ОСОБА_4 їх погоджував, таким чином реалізуючи злочинний умисел, спрямований на привласнення грошових коштів фонду заробітної плати Харківського ОВСЗ, усвідомлюючи, що вказані особи фактично в Харківському ОВСЗ не працюють, а табелі обліку робочого часу з завідомо неправдивими відомостями щодо явки на робоче місце цих осіб є підставою для нарахування заробітної плати, внаслідок чого Харківським ОВСЗ безпідставно нараховано 113 960,54 грн. та виплачено даним особам за вказаний період часу заробітну плату на загальну суму 55 069,27 грн.

В результаті злочинних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за період часу з серпня 2023 року по лютий 2025 року Харківським ОВСЗ необґрунтовано нараховано 113 960,54 грн. та виплачено заробітну плату відповідно до висновку судово-економічної експертизи № СЕ-19/121-25/5827-ЕК від 26.03.2025 на загальну суму 55 069,27 грн., внаслідок чого Харківському ОВСЗ завдано матеріальну шкоду.

Разом з тим, в результаті протиправних дій злочинної організації фіктивно працевлаштовані особи, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , отримали на підставі п. 21 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період внаслідок чого створені перешкоди законної діяльності територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки щодо виконання обов`язків з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, функціонування системи військового обліку призовників, призову громадян на військову службу, підготовки та проведення в особливий період мобілізації людських ресурсів.

Окрім цього, на виконання плану злочинної діяльності злочинної організації у період часу з липня 2024 року по вересень 2024 року, у невстановлений досудовим розслідуванням день ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , виконуючи свою роль у злочинній змові, підшукували військовозобов`язаних осіб, які висловлювали бажання отримати офіційні документи Харківського ОВСЗ (довідки, службові посвідчення), які містять завідомо неправдиві відомості про те, що вони є працівниками Харківського ОВСЗ та внаслідок цього, отримають відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п. 21 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто з метою протиправного отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, а саме ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , реалізуючи злочинний план та виконуючи свою роль упродовж зазначеного періоду часу, надавали особисті документи та відомості про вказаних осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , які діючи відповідно до злочинного плану та виконуючи у ньому свою роль, складали довідки, до яких вносили завідомо неправдиві відомості про те, що дані особи є працівниками Харківського ОВСЗ та не підлягають призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 21 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

В подальшому, у період часу з липня 2024 року по вересень грудень 2024 року вказані довідки через невстановлених на даний час досудовим розслідуванням осіб були подані до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В результаті протиправних дій злочинної організації ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_34 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , отримали на підставі п.21 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період внаслідок чого створені перешкоди законної діяльності територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки щодо виконання обов`язків з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, функціонування системи військового обліку призовників, призову громадян на військову службу, підготовки та проведення в особливий період мобілізації людських ресурсів.

31.03.2025 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України ОСОБА_4 .

02.04.2025 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.

29.05.2025 закінчується строк обраного запобіжного заходу.

Постановою першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_43 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000138 від 25.11.2024 за ч. 3 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України продовжено до трьох місяців, тобто до 30.06.2025.

На цей час для закінчення досудового розслідування необхідно виконати наступне:

- отримати висновок комп`ютерно-технічної експертизи, призначеної з метою дослідження речових доказів, виявлених та вилучених в ході обшуків проведених в рамках досудового розслідування даного кримінального провадження;

- отримати висновок чотирьох технічної експертизи документів, призначеної з метою дослідження відтиску печаті Харківського ОВСЗ ДП СЗ України у документах, до яких вносились завідомо неправдиві відомості;

- провести інші слідчі (розшукові) дії для повного дослідження всіх обставин вчинення кримінального правопорушення;

- встановити інших осіб, причетних до скоєння даного кримінального правопорушення, відносно яких прийняти рішення відповідно до ст. 276 КПК України, а також перевірити вказаних осіб на причетність до вчинення інших кримінальних правопорушень;

- виконати вимоги ст.290 КПК України;

скласти та вручити обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

На даний час, у органу проведення досудового розслідування існують підстави вважати, що на теперішній час продовжують існувати ризики передбачені п. 1,2,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому за наявності обгрунтованості пред*явленої підозри, сторона обвинувачення вважає за доцільним продовжити підозрюваному ОСОБА_4 строк запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави, у зв*язку з чим звернулась до слідчого судді.

Прокурор у судовому засіданні клопотання про продовження підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав. Прокурор зазначив, що зібрані докази свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, що вказано в підозрі та підтверджують наявність ризиків, передбачених пунктами 1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України. Обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання належної процесуальної поведінки підозрюваного, у зв`язку з чим, сторона обвинувачення просить продовжити обраний раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний та його адвокат з приводу клопотання прокурора заперечували, підозрюваний відмовився надати будь- які пояснення з приводу даного клопотання.

Захисник підозрюваного подав до слідчого судді письмові заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та дослідити докази, які надаються до заперечень в обґрунтування позиції захисту та надати їм оцінку. Посилається на те, що триманням під вартою порушуються права ОСОБА_4 , гарантовані Конституцією України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тримання ОСОБА_4 під вартою використовується лише для завдання психологічного тиску, триманням в нелюдських умовах в умовах СІЗО, з метою погодитись з висунутими відносно нього обвинуваченнями. Також, захисник вказує, що підозра є необгрунтована, оскільки відсутні будь-які конкретні докази, які б стосувались наявних ознак пред*явленої підозри, а ризики, вказані слідчим не мають ознак їх існування. Також, у запереченнях висловлена позиція щодо порушення принципу рівності, що також є порушенням, про що неодноразово наголошував ЄСПЛ.

Слідча суддя, заслухавши позицію сторін, дослідивши надані матеріали, заперечення захисту з наданими матеріалами, та документи у їх сукупності, прийшла до наступного висновку.

З наданих матеріалів встановлено, що СУ Головного управління Національної поліції в Харківській області за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000138 від 25.11.2024 за ч. 3 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

31.03.2025 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України ОСОБА_4 .

02.04.2025 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.

Згідно ухвали Харківського апеляційного суду від 16.04.2025 року апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 залишено без задоволення, ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 02.04.2025 року залишено без зміни.

Станом на теперішній час строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 29.05.2025 року, що стало підставою для звернення з відповідним клопотанням до слідчого судді.

Слідча суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України).

Під час розгляду клопотання про застосування чи продовженні запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст.178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідча суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідча, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідча суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідча суддя користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Отже, під час перевірки, чи наявна обґрунтована підозра вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України КК України, слідча суддя з`ясовує, чи наявні факти або інформація, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа, про яку йдеться, своїми діями могла вчинити кримінальне правопорушення, а також, чи такі виправдовують подальше розслідування.

Обґрунтованість підозри підтверджується матеріалами, що додані до клопотання, зокрема копіями: протоколів, складених в ході проведення НСРД; допитами свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_28 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_44 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_45 , ОСОБА_33 , ОСОБА_46 , ОСОБА_27 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_47 , ОСОБА_16 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_25 , ОСОБА_48 ; протоколами впізнання за фотокартками за участю свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_28 , ОСОБА_36 ; висновком, складеним експертом за результатом проведення судово-економічної експертиз №СЕ-19/121-25/5827-ЕК; відповіддю ОТЦК та СП на запит слідчого; документи (військово-облікові документи, додатки до них, заяви, довідки Харківського ОВСЗ, листи Харківського ОВСз), вилучені під час обшуку в ІНФОРМАЦІЯ_3 ; протоколами огляду телефонів, вилучених під час обшуків у ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_25 , ОСОБА_31 , ОСОБА_13 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_7 ; протоколом обшуку Харківського обласного вузлу спеціального зв`язку; копіями документів кримінальних проваджень, відомості про які внесені до ЄРДР за №№ 0000555, 0000556, 0000557, 0000558, 0000559, 0000560, 0000561, 0000562, 0000563, 0000564, 0000565; наказами про призначення на посади в Харківський ОВСЗ.

Дані, що містяться у наданих слідчим до слідчого судді копіях матеріалів кримінального провадження №0000138 від 25.11.2024 можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України

Слідча суддя зазначає, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи практику Європейського суду з прав людини та положення кримінального процесуального закону, суд повинен лише надати оцінку тому чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується.

Питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідча суддя переконана, що надані достатні підстави для наявності обґрунтованої підозри стосовно можливого вчинення ОСОБА_4 дій, що кваліфікуються за ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, за викладених у клопотанні обставин.

Вказане може бути підставою для застосування та продовження заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Заперечення захисника щодо відсутності належних матеріалів під час оцінки обґрунтованості пред*явленої підозри були оцінені слідчою суддею в ухвалі від 02.04.2025 та під час апеляційного розгляду за апеляційною скаргою захисника на рішення слідчого судді про обрання запобіжного заходу під час вирішення клопотання слідчого та прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою та нових даних, які б спростовували зроблені слідчою суддею висновки стороною захисту наразі не наведено.

Також, не є обґрунтованими доводи захисника у запереченнях щодо відсутності належного мотивування вищезазначених рішень слідчих суддів, оскільки це є лише особиста позиція захисника, без відповідного обґрунтування та не підтверджена дана позиція належними доказами.

Доводи захисту щодо розбіжностей фактів, які зазначені у пред*явленій підозрі та клопотанні слідчого щодо продовження запобіжного заходу також не є суттєвими та такими, що можуть вплинути на рішення слідчого судді під час вирішення питання за клопотанням.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні для вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу, слідча суддя зазначає наступне.

Відповідно до КПК України метою запобіжного заходу є необхідність попередити виникнення ризиків, а не застосувати запобіжний захід за наслідками вчинення підозрюваним відповідних дій.

З огляду на викладене, той чи інший ризик слід вважати наявним за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення підозрюваним таких спроб.

Водночас, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідчий та прокурор у клопотанні та в судовому засіданні доводить існування трьох ризиків, передбачених п.п.1,2,3 ч.1 ст. 177 КПК України, які на їх переконання, на цей час не зменшилися.

Слідча суддя, дослідивши всі представлені дані в обґрунтування зазначеного та позицію захисту, викладені у запереченнях, враховує наявність станом на теперішній час ризиків, передбачених п.п.1,3 ст.177 КПК України.

Наявність даних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_51 повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжких правопорушень, у зв`язку із чим він може спробувати переховуватися від органу досудового розслідування, з метою ухилення від кримінальної відповідальності; підозрюваний може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки підозрюваному відомі анкетні дані та місце мешкання свідків.

Крім того, слідча суддя вважає за необхідне зазначити, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Також, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Слідча суддя зазначає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду обумовлюється можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

А отже, очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідча суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_52 .

Також, незважаючи на ускладнену процедуру виїзду за кордон військовозобов`язаних чоловіків в умовах дії в Україні правового режиму воєнного стану, необхідно враховувати обізнаність підозрюваного щодо підстав та порядку перетину державного кордону України військовозобов`язаними чоловіками, у тому числі поза межами пунктів пропуску, а також наявність певних зв`язків підозрюваного в колі службових осіб ТЦК та СП та можливість отримання ним документів про визнання непридатним до проходження військової служби за станом здоров`я з подальшим виключенням з обліку військовозобов`язаних. Крім того, зважаючи на механізм вчинення кримінальних правопорушень та мету даних кримінальних правопорушень надання зацікавленим особам безпідставного права на відстрочку від мобілізації в особливий період, підозрюваний знає шляхи отримання документів щодо відстрочки від призову до військової служби, що також є підставою для безперешкодного перетину державного кордону.

Слідчим суддею враховується те, що доказів на підтвердження суттєвої зміни цих обставин, стороною захисту не надано. А аргументи, які наведені захисником не нівелюють обставини, які зумовлюють продовження існування цього ризику та не зменшують імовірність вчинення дій щодо переховування обвинуваченого від слідчого, прокурора та суду.

Отже, вищенаведені обставини у сукупності дають підстави для висновку про актуальність ризику переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування, з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

З огляду на викладене, фактично ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, є триваючим, може бути реалізований як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду кримінального провадження, а тому покликання на нього сторони обвинувачення слідча суддя вважає обґрунтованим.

Слідча суддя зважає, що відповідний незаконний вплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на підозрюваного як на особу, яка вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються підозрюваному та не мають безпосереднього зв`язку із його особою (наприклад, показання понятих, які брали участь у слідчих діях). Натомість, підозрюваний, будучи обізнаним про них та можливих свідків вчинення злочину, у силу тяжкості покарання, що йому загрожує, може впливати на зміст їх показань, враховуючи обставини інкримінованого кримінального правопорушення та посаду, яку займав підозрюваний даний ризик є більш обґрунтованим, враховуючи і дані про свідків, які були підлеглими ОСОБА_4 .

Поряд з цим, слідча суддя виходить з того, що для здійснення тиску не обов`язково осіб знати особисто. Для цього достатньо, наприклад, того, що особі, якій загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 13 років, після ознайомлення з матеріалами справи, у т.ч. й цього клопотання, стануть відомі анкетні дані свідків. Тому з метою уникнення покарання, ця особа може вчиняти дії, покликані на примушення їх до зміни показань чи до відмови від їх надання.

Вирішуючи щодо наявності ризику впливу на свідків слідча суддя бере до уваги, що окремі особи надали у цьому кримінальному провадженні показання, які у сукупності та взаємозв`язку із іншими фактичними даними підтверджують версію органу досудового розслідування щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому злочинів, у зв`язку із чим підозрюваний може мати мотив для незаконного впливу на них, що полягає в уникненні кримінальної відповідальності.

Під час обрання запобіжного заходу та вручення підозри підозрюваному стало достеменно відомо про обставини ймовірного вчинення кримінального правопорушення, встановлені стороною обвинувачення та обсяг доказів, які є у їхньому розпорядженні, у т.ч. дані свідків. Водночас, він з 31.03.2025 року утримується під вартою, що об`єктивно перешкоджало йому реалізувати ризик незаконного впливу на свідків, і дані обставини щодо запобігання цього ризику продовжують існувати. Отже, наразі стороною обвинувачення доведено також існування ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків, враховуючи обставини кримінального правопорушення.

Однак, дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, слідча суддя приходить до висновку, що ризик, передбачений п.2 ч.1 ст. 177 КПК України слідча суддя вважає недоведеним та неконкретним, оскільки доказів на підтвердження наявності даного ризику під час судового розгляду не надано. При вирішенні даного питання слідчою суддею враховані строки досудового розслідування, утримання підозрюваного в умовах тримання під вартою, проведені слідчі дії, в тому числі і обшуки з вилученням доказів, призначені експертизи.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ст. 178 КПК України, слідча суддя враховує, що дії, які інкримінуються підозрюваному підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, тобто є кримінально караними.

Описана у клопотанні та повідомленні про підозру фабула кримінальних правопорушень у сукупності з наданими стороною обвинувачення матеріалами досудового розслідування вказують на наявність вагомих доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з таким кримінальним правопорушенням.

Також, покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, пов?язане із позбавленням волі на строк понад 10 років.

Слідча суддя враховує всі надані дані щодо особи ОСОБА_4 , який раніше не судимий, є громадянином України, працює на посаді директора Харківського ОВСЗ, де позитивно характеризується, із вищою освітою, одружений, має на утриманні неповнолітню дочку, 2010 р.н., зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , має державні нагороди, грамоти та подяки за час роботи на посаді директора Харківського ОВСЗ.

Однак, дослідивши всі надані дані по особистості, враховуючи роль саме ОСОБА_4 у інкримінованому кримінальному правопорушенні в період воєнного часу, слідча суддя вважає, що встановлені ризики не нівелюються зазначеними обставинами.

Також під час розгляду клопотання не надано будь-яких даних щодо неможливості перебування підозрюваного в умовах тримання під вартою, в тому числі і за станом здоров*я.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З огляду на викладені обставини, на переконання слідчої судді, запобігти встановленим ризикам можливо шляхом продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування.

Оцінюючи можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, слідча суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі, застава, домашній арешт, особиста порука та особисте зобов`язання не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Домашній арешт, у тому числі цілодобовий, а також застава не будуть достатніми запобіжними заходами, адже пов`язані з доступом підозрюваного до технічних засобів, безпосередніх соціальних контактів з іншими особами, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на цьому його етапі.

Застосування застави як основного запобіжного заходу відтерміновує можливість виконання такого заходу, що, з урахуванням установлених слідчою суддею ризиків, створює сприятливі умови для їх реалізації.

Поряд з цим, порушення домашнього арешту може зумовити лише ініціювання питання застосування до підозрюваного більш суворого запобіжного заходу.

Слід зазначити, що через військову агресію російської федерації та, як наслідок, запроваджений на території України воєнний стан, постійну загрозу ракетних та інших обстрілів, пошкодження об`єктів критичної інфраструктури, систематичні збої у роботі мережі електропостачання та засобів зв`язку, участь працівників Національної поліції, які відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України виконують ухвалу про домашній арешт у забезпеченні громадської безпеки та охорони держави, дієвість та ефективність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть за умови застосування електронних засобів контролю, об`єктивно знижується і у даному кримінальному провадженні не може запобігти встановленим слідчою суддею ризикам.

Особиста порука та особисте зобов`язання тим більше не зможуть належним чином забезпечити досягнення мети застосування запобіжного заходу. Адже, у випадку їх застосування, з огляду на встановлені слідчою суддею ризики, відсутні будь-які стримуючі стимули від неналежного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а так само відсутній належний контроль за їх дотриманням.

Таким чином, слідча суддя вважає, що з урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , та тих обставин, що кримінальні правопорушення вчинені під час дії воєнного стану, а отже у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства так і держави в цілому, враховуючи сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, в умовах дії воєнного стану на території України.

За таких обставин клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На переконання слідчого судді, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, про який ідеться в клопотанні, оскільки існує обґрунтована підозра щодо вчинення ним особливо тяжких кримінальних правопорушень, досудове розслідування щодо яких не закінчене. Також відповідний ступінь втручання є розумним і співмірним із завданнями цього кримінального провадження.

Не є обґрунтованими і заперечення захисту щодо порушень з боку органу досудового розслідування і суду Конституції України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

А доводи захисника щодо психологічного тиску на ОСОБА_4 та тримання в нелюдських умовах в СІЗО є голослівними та нічим не підтвердженими, оскільки в судовому засіданні на запитання слідчого судді підозрюваний повідомив, що в нього скарг на умови триманні в СІЗО немає, скарги на неналежний стан здоров *я не висував і лікарів для обстеження в судовому засіданні не прохав викликати.

Також, до слідчого судді в обгрунтування зазначеного не були надані з боку захисту будь-які докази щодо психологічного тиску або інші докази порушень права на захист, в тому числі і шляхом звернень до ДБР, або інших органів, які здійснюють контроль за діяльністю органів досудового розслідування або прокуратури. Лише звернення захисника до ЄСПЛ зі скаргою в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 не може трактуватись, як порушення ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, без належного обгрунтування та відповідних доводів зазначеного.

Також, слідчою суддею надана належна оцінка доводам захисника щодо порушення принципу рівності та використання показань в обмін на переваги, однак слідча суддя зазначає, що представленими матеріалами дані обставини не підтверджені.

Так, дійсно слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу кожному із підозрюваних було обрано запобіжний захід за клопотанням органу досудового розслідування і в кожному випадку це є індивідуальним рішенням відносно кожного з підозрюваного, з дослідженням всіх наданих матеріалів. Представлені матеріали захисника в обгрунтування порушень принципу рівності обставини таких порушень не підтверджують, а свідчать лише про особисту думку з даного питання захисника.

Відповідно до ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 255 КК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 114-1 КК України.

На підставі вищевикладеного, є достатні підстави вважати, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави та застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти вказаним ризикам. В даному випадку слідчою суддею враховані інкриміновані саме ОСОБА_4 кримінальні правопорушення за ст. ст. 255, 114-1 та ст. 191, ст. 366 КК України в умовах воєнного часу, враховані всі надані відомості по особі підозрюваного, відомості про обрання раніше такого ж запобіжного заходу та відсутність даних для скасування визначеного запобіжного заходу, відсутність відомостей про зміну майнового або сімейного стану підозрюваного, даних, які можуть вплинути на визначену раніше міру запобіжного заходу.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

На підставі вищенаведеного, суд задовольняє клопотання органу досудового розслідування та продовжує запобіжний захід у вигляді тримання без визначення застави, відхиливши заперечення захисту.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 206, 211, 213, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя

Постановив:

Клопотання слідчого, погоджене прокурором по кримінальному провадженню №0000138 від 25.11.2024 задовольнити.

Продовжити застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 35 днів тобто до 30 червня 2025 року включно.

Зобов`язати слідчого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_3 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_4 про продовження взяття під варту останнього.

Встановити строк дії ухвали до 30.06.2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції в Харківський апеляційний суд протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідча суддя