Провадження 1-кп/193/27/25
В И Р О К

іменем України

19 червня 2025 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду у сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області кримінальне провадження за № 0000117 від 28.01.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Володимирівка Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , працюючого трактористом - механізатором на СФГ «ЮМІС», раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_5 ,

потерпілої: ОСОБА_6 ,

представників потерпілої ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

27 січня 2023 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи у стані алкогольного сп`яніння (1,09 проміле), технічно справним автомобілем «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в темний час доби по сухому дорожньому покриттю автодороги Т0432, сполученням «Нікополь-Чкалове-Миколаївка-Малософіївка- Божедарівка», яка має по одній смузі для руху у кожному напрямку, із с. Володимирівка Криворізького району Дніпропетровської області у напрямку вул. Набережної с. Олександро-Білівка Криворізького району Діпропетровської області. В автомобілі «ВАЗ 21099», р/н НОМЕР_1 , на передньому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У цей же час, у зустрічному напрямку, по вказаній проїзній частині дороги під керуванням водія ОСОБА_12 рухався автомобіль «ВАЗ 21070», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Під час руху водій ОСОБА_4 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, у порушення вимог пунктів 10.1. та 11.3. Правил дорожнього руху України, перед зміною напрямку руху ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки для руху іншим учасникам, змінив свій напрямок руху ліворуч, виїхавши на зустрічну смугу руху, де в районі електроопори № 289 на автодорозі Т0432 допустив зіткнення переднім лівим кутом керованого ним автомобіля «ВАЗ 21099», р/н НОМЕР_1 , з переднім лівим кутом автомобіля «ВАЗ 21070», р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 на смузі руху останнього.

Після зіткнення вказаних транспортних засобів, в результаті механічних пошкоджень, автомобіль «ВАЗ 21070» р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 зайнявся.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_12 загинув на місці події від сполученої травми тіла, яка супроводжувалась множинними переломами кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів з рясною внутрішньою кровотечею. Внаслідок загоряння керованого ним автомобіля «ВАЗ 21070», р/н НОМЕР_2 , відбулося обвуглення трупу з прогорянням м`язової та кісткової тканин з утворенням термічних переломів.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого.

Позиція обвинуваченого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вказаному обвинуваченні повністю не визнав і пояснив, що має водійський стаж з 2005 року. 27 січня 2023 року, приблизно 17:00 год., він рухався за кермом автомобіля «ВАЗ 21099», р/н НОМЕР_1 , з с. Володимирівка у напрямку до с. Олександро-Білівка, зі швидкістю приблизно 60 км, але точної швидкості не пам`ятає. На передньому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_11 . Було темно, проїзна частина дороги не освітлювалася, на його автомобілі було увімкнено заводського жовтуватого кольору ближнє світло фар. Завчасно він побачив, що попереду нього на зустріч їхав інший автомобіль, теж з увімкненим світлом фар, яке засліплювало його. Він ( ОСОБА_4 ) рухався по своїй смузі руху. На спуску ділянки дороги, якою він рухався, проїзна частина була без вибоїн, розмітка відсутня. По якій смузі рухалося зустрічне авто не знає. Пасажир ОСОБА_11 керувати автомобілем йому не заважав. Раптово сталося зіткнення лівою частини керованого ним автомобіля з передньою частиною згаданого зустрічного автомобіля, після якого він тимчасово втратив свідомість. Коли отямився, то пасажира ОСОБА_11 на місці вже не було. Побачив, що трохи нижче горів якийсь автомобіль, але оскільки останній дуже сильно горів, то він до нього не підходив. Швидку мед. допомогу та поліцію не викликав, бо з собою не було телефону, залишив його вдома. Його автомобіль стояв на смузі руху, по якій він їхав, а інший автомобіль, що горів, стояв розвернутий на краю протилежної частини дороги. Повз проїжджав автомобіль у кузові пікап, з невідомим йому чоловіком за кермом, військовим, який спитав, що трапилося та підвіз його додому. Перебуваючи вдома, через шоковий стан, він вжив 400 гр. горілки. Потім приїхала поліція та повідомила, що сталася ДТП до якої він причетний і повезла його на місце події, де проводили освідотування за допомогою алкотестера, після чого, коли вже було дуже пізно, поліцейські повезли його до КП «КМПД» ДОР для проходження огляду на стан сп`яніння. Він нікому не казав, що вживав алкоголь після ДТП. Наголосив, що до ДТП він жодних алкогольних напоїв не вживав. Дійсно 25 січня у нього був День народження, але оскільки він у період з 25 по 27 січня він перебував на роботі, де вживати алкоголь суворо заборонено, то алкогольні напої він вживати не міг. Повідомив, що в момент ДТП він не гальмував і з узбіччя не з`їжджав, бо там був обрив. Вважає, що у вказаній ДТП винен саме постраждалий, оскільки саме він виїхав на зустрічну смугу руху. Загиблого ОСОБА_12 знав лише наглядно. Йому відомо, що він з сусіднього села. Родичам загиблого матеріально не допомагав. Цивільний позов потерпілої повністю не визнав. Просив виправдати його у пред`явленому обвинуваченні. Внаслідок отриманих травм у ДТП він до лікарні не звертався. Під час останнього слова висловив співчуття потерпілій через втрату у цій ДТП її рідного брата та попросив пробачення.

Показання (позиція) потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що загиблий внаслідок ДТП чоловік ОСОБА_12 був її рідним братом, який проживав у с. Олександро-Білівка Криворізького району Дніпропетровської області. 27.01.2023 останній раз вона бачила свого брата біля 16:00 год., коли він приїхав з міста зі своєї роботи до їхньої матері, що теж проживає у Олександро-Білівка для надання допомоги їй по господарству. Автомобіль «ВАЗ 21070», на якому їздив брат, належав йому. Водійський стаж ОСОБА_12 складає більше 20 років. Переконана, що того дня він не вживав алкогольні напої. 27.01.2023, у вечері, до неї під`їхав односельчанин ОСОБА_42 та повідомив, що її брат потрапив у ДТП та згорів у власному автомобілі. Потерпіла відразу приїхала на місце події, де побачила, що стоять два автомобілі, автомобіль її брата вже догорав, а трохи зверху стояла інша побита автівка. На місці ДТП ще не було нікого. Потім вже прибули поліцейські та стали сходитися свідки. Їй на мобільний телефон зателефонувала ОСОБА_13 та повідомила, що до неї у магазин прийшов ОСОБА_11 і розповів, що вони їхали удвох разом із ОСОБА_4 у автомобілі та потрапили у ДТП, після чого втекли з місця події. Після цього вона повідомила про це поліцейським та вони привезли на місце події ОСОБА_4 та ОСОБА_11 . Втрата ОСОБА_12 було великою трагедією для всієї їхньої родини. У загиблого залишилися діти, дружина. Їхня спільна з братом мати, після його загибелі, перенесла інсульт. Просила призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на максимальний строк, визначений за статтею за якою він обвинувачується. Пред`явлений до обвинуваченого цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн підтримала і просила його задовольнити у повному обсязі.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Незважаючи на повне не визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, винуватість ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині, вчиненому при викладених вище обставинах, доведена зібраними в ході досудового слідства та підтверджується такими дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що 27.01.2023 біля 17:00 год. він йшов пішки з с. Непереможне до крамниці у с. Олександро-Білівка. По дорозі у с. Непереможне повз нього проїжджав ОСОБА_4 на своєму автомобілі «ВАЗ 21099», чорного кольору, який зупинився і запропонував підвезти його до названого села. ОСОБА_11 сів на переднє пасажирське сидіння і вони поїхали. У салоні автомобіля був перегар від алкоголю, ОСОБА_4 керував автомобілем напідпитку, через це, вважає, останній вів себе неадекватно за кермом, зокрема їхав по дорозі неакуратно, рухався по ямам не минаючи їх, а коли була рівна дорога, навпаки, з`їжджав з проїзної частини дороги і їхав обабіч по узбіччю, гілки з дерев били по кузову автомобіля і він знову повертався на дорогу. Він йому підказував де погана ділянка дороги, але ОСОБА_4 його не слухав. Після такої неакуратної та небезпечної манери їзди ОСОБА_4 йому стало страшно за своє життя і він став просити його зупинитися та випустити, мовляв він далі піде сам пішки. У нього було передчуття, що станеться якесь лихо. Такі прохання до ОСОБА_4 він висловлював кілька разів, але останній їх ігнорував, а подекуди говорив, щоб він сидів, не хвилювався, скоро доїдемо. ОСОБА_4 дуже поспішав його відвезти. При повороті на трасу автомобіль мало не злетів з дороги. Потім вони стали стрімко спускатися з гори. У цей час, з іншого боку траси, теж з гори, їм на зустріч рухався з увімкненими фарами інший автомобіль. Про цей автомобіль він повідомив ОСОБА_4 , проте він ніяк на це не зреагував, після цього йому стало зовсім лячно і він відвів очі від дороги і міцно став триматися за ручку дверей. Проїзна частина дороги була сухою, але у кінці спуску, по середині дороги, ближче до правого боку проїзної частини, по якій вони рухалися, був невеличкий бугор, підвищення з дрібного каміння та землі, які накопичуються там після опадів та руху автомобілів. Після дощу у цьому місці завжди набирається калюжа, але після останніх опадів калюжа висохла і залишилося лише мокре п`ятно. Зазвичай це місце водії обминають з лівого боку, бо з правого боку знаходиться міст. Чи змінював автомобіль ОСОБА_4 напрямок руху та з якою швидкістю він рухався, він не бачив. Після цього відбулося сильне зіткнення передніми частинами автомобілів. Автомобіль, у якому він перебував, підкинуло до гори і він, падаючи на асфальт, вдарився об задню частину іншого транспортного засобу. Під час зіткнення автомобілів свідка ОСОБА_11 викинуло з салону і він впав на асфальт, зазнавши незначних тілесних ушкоджень (з роту потекла кров). Підвівшись він побачив, що зіткнення відбулося «фарою об фару», тобто передньою лівою частиною автомобіля «ВАЗ 21099», яким керував ОСОБА_4 з передньою лівою частиною автомобіля «Жигулі». Він відразу підбіг до водія автомобіля «Жигулі», але дверцята з боку водія відчинити не зміг, бо вони були сильно зігнуті. На місці водія сидів чоловік, у якого все обличчя було у крові, а його ноги були сильно затиснуті. У салон автомобіля почав проникати вогонь з багажного відсіку, якого ОСОБА_11 злякався та побіг кликати на допомогу ОСОБА_4 , який залишився після ДТП сидіти у розбитому автомобілі «ВАЗ 21099», але ОСОБА_4 його грубою нецензурною лайкою прогнав, сказав, що йому самому затиснуло ноги. Після цього він побіг по допомогу у село Олександро-Білівка до свого знайомого ОСОБА_14 , якому він все розповів та який дав йому вмитися та зігрітися. Він ліг перепочити у ОСОБА_15 та заснув, але через певний час до нього приїхали працівники поліції та забрали його до відділку. Обвинуваченого добре знає, бо він є рідним дядьком його дружини. ОСОБА_4 повсякчас приїжджав до них у гості на власному автомобілі чи мотоциклі і вони спільно вживали алкогольні напої, після чого ОСОБА_4 повертався напідпитку за кермом цих транспортних засобів до себе додому. Пояснив, що перед тим як йти пішки у сусіднє село, для того щоб не було холодно у дорозі, він ( ОСОБА_11 ) випив 2-3 чарки горілки. Потім, відразу після ДТП, коли він йшов у с. Олександро-Білівка по допомогу, то по дорозі знайшов раніше залишену ним біля стовпа пляшку, у якій ще залишалося трішки горілки, яку він вжив для того щоб заспокоїтися, оскільки був сильно наляканий та збуджений. А коли він прийшов до будинку знайомого ОСОБА_16 , то останній щоб його зігріти та заспокоїти також дав йому випити кілька чарок горілки. Пояснив, що справді за його участі проводився слідчий експеримент через місяць після ДТП, де він показував працівникам поліції, з місця пасажира статичного автомобіля, місце розташування транспортних засобів перед зіткненням. На статичному автомобілі, у якому він був пасажиром, водієм здійснювалися щонайменше 2 заїзди. За його вказівками працівники поліції ставили прапорці та робили заміри. Протокол слідчого експерименту зачитували йому вголос, жодних зауважень у нього не було. Провести повторно слідчий експеримент навряд чи зміг би, оскільки з моменту ДТП минуло більше року і він багато чого з тих подій вже не пам`ятає. Після ДТП свідок з ОСОБА_4 більше не спілкувався. ОСОБА_4 йому не погрожував та жодним чином не намагався вплинути на його свідчення у цій справі.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що того дня був увечері вдома у с. Олександро-Білівка та порався по господарству на власному подвір`ї. Бачив як по автодорозі, яка розташовується на відстані близько 1 км від його будинку, у напрямку села згори спускається якийсь автомобіль з увімкненими фарами, потім він відволікся і через кілька хвилин почув глухий удар (хлопок) на проїзній частині. Звук гальмування шин чи звукових сигналів клаксона до моменту цього глухого удару він не чув. Коли він глянув на дорогу, то побачив, що на ній горить автомобіль. Він разом зі ОСОБА_18 пішли на цю дорогу і побачили два автомобіля, «ВАЗ 21099», який належить ОСОБА_4 та «ВАЗ 2107», який горів увесь окрім багажника та який він відразу не впізнав. У автомобіля «ВАЗ 21099» була пошкоджена передня ліва сторона, розбита ліва передня фара. На місці ДТП людей не було. Було темно. Через відключення електроенергії був відсутній мобільний зв`язок, тому він не зміг додзвонитися до поліції. Через 5 хв. після його прибуття приїхав ОСОБА_19 , якому вдалося додзвонитися до поліції. До автомобіля «ВАЗ 2107» вони відразу не наважувалися підійти, оскільки боялися, що він будь-якої миті може вибухнути через можливу установку у ньому ГБО. Потім ОСОБА_19 підійшов ближче до автомобіля, який горів і повідомив, що у ньому горить людина. Він ( ОСОБА_17 ) підійшов теж до «ВАЗ 2107» і переконався, що справді у ньому горить людина, зокрема він бачив людську руку. Був запрошений працівниками поліції понятим під час складання протоколу огляду місця ДТП. Під час огляду працівники поліції, дівчина, брала зразки з керма та ручки КПП. Огляд місця ДТП проводився цього ж дня приблизно у період з 22:00 по 24:00 год.

Свідок ОСОБА_13 повідомила, що того дня ОСОБА_12 заїжджав до неї на своєму автомобілі, після чого поїхав на трасу. Через кілька хвилин вона почула гучний глухий удар, глянувши на трасу, яка була на відстані менше 1 км. до її будинку, вона побачила два автомобілі, один з яких іскрився. Звук від гальмування чи звукових сигналів від автомобілів перед цим гучним стуком вона не чула. Після чого вона побігла до сусіда ОСОБА_20 кликати його на допомогу гасити автомобіль, але вони не встигли це зробити, оскільки автомобіль, що іскрився, різко спалахнув і почав ще сильніше горіти. Вона бачила, як біля автомобілів спочатку зупинявся скутер на якому були діти ОСОБА_21 , через певний час останній приїхав на місце події і сам. Зупинявся також якийсь джип, але він практично відразу поїхав далі. Через кілька хвилини до неї додому прийшов ОСОБА_11 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з рота) у дуже схвильованому, переляканому стані, мав обличчя у крові та її розповів, що він йшов пішки по дорозі, як раптом на великій швидкості рухався автомобіль, який зіткнувся з іншим автомобілем. Він кинувся на допомогу водієві автомобіля, який почав палати, але його затиснуло у салоні. Він став шукати в автомобілі вогнегасник, але знайти його так і не зумів. Після цього, він став просити про допомогу іншого водія, який потрапив у ДТП, ОСОБА_4 , але він його грубою нецензурною лайкою прогнав від себе. Чоловік у салоні автомобіля, що горів, був на той момент ще живий, зокрема він йому говорив, що «ти мене не витягнеш, хіба що тобі доведеться відрізати мені ногу». Пояснив, що у його житті він вперше не зміг врятувати людину. Через кілька днів після цих подій вона зустрілася з ОСОБА_11 , який їй зізнався, що насправді він знаходився у салоні автомобіля, яким керував ОСОБА_4 . Останній був у стані сильного алкогольного сп`яніння і йому потрібно було поїхати до АЗС. Вони їхали з високою швидкістю по трасі і по дорозі зіткнулися з автомобілем, яким керував ОСОБА_12 . Надалі ОСОБА_11 розповів, що після зіткнення автомобілів його викинуло з салону авто на дорогу. Свідок охарактеризувала обвинуваченого ОСОБА_4 як добру та привітну людину, проте він часто собі дозволяв напідпитку керувати транспортним засобом. Щонайменше один такий випадок, ще до дня скоєння ДТП, вона пригадала, зокрема в один із днів ОСОБА_4 їхав на своєму автомобілі вулицею с. Володимирівка, вийшов із салону, і від ОСОБА_4 разило спиртними напоями.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що в кінці січня 2023 біля 17:00, перебуваючи за місцем свого проживання почув глухий удар у районі траси, що була на відстані близько 400 м. від нього, але уваги відразу він на цей звук не звернув. Приблизну через одну хвилину прибігла сусідка ОСОБА_13 та почала кликати його на допомогу, мовляв горить автомобіль на трасі. Оскільки вогнегасника у нього вдома не було він став набирати воду у відра. Проте автомобіль, який горів, ще дужче спалахнув і гасити підручними засобами вже було його неможливо. Через кілька хвилин до них прибіг ОСОБА_11 , увесь переляканий, але поводив себе достатньо адекватно та попросив води помитися, який розповів йому, що був свідком жахливої ДТП, коли йшов по дорозі уздовж траси. Також розповів, що одним з водіїв, які потрапили в автотрощу був ОСОБА_4 , якого він просив допомогти врятувати іншого водія, якого затиснуло в автомобілі, але ОСОБА_4 йому відмовив. Разом з ОСОБА_11 вони стали йти до місця ДТП та по дорозі зустріли ОСОБА_22 , який їм повідомив, що автомобіль вже згорів вщент. Через певний час приїхали працівники поліції та забрали ОСОБА_11 . Свідок повідомив, що самого зіткнення транспортних він не бачив. Наголосив, що автомобілем «ВАЗ 2107», цього дня, коли вже сутеніло, керував саме ОСОБА_12 , зокрема він на цьому авто заїжджав до сусідки ОСОБА_13 . Згодом по селу люди йому розповіли, що ОСОБА_11 не йшов пішки вздовж траси, а його підвозив саме ОСОБА_4 і по дорозі сталася ДТП.

Свідок ОСОБА_23 пояснила, що того холодного вечора не було світла через аварійні відключення, на вулиці вже сутеніло. З власного подвір`я вона побачила, як за річкою на трасі, метрів 200 від неї, горів автомобіль. Один чоловік кричав іншому: «давай вилазь помогать», а інший йому у відповідь прогнав його нецензурною лайкою. Проїжджав повз автомобіль «пікап», який зупинився неподалік, і людина за кермом пікапа крикнула до іншої: «сідай», і вони поїхали. Інший чоловік з місця події побіг до села. У цей час автомобіль, що горів, став шипіти та дуже спалахнув. Через кілька хвилин з села позбігалися місцеві.

Свідок ОСОБА_24 , рідний дядько ОСОБА_4 , пояснив, що 27.01.2023 був на роботі коли йому подзвонив ОСОБА_25 та сказав, що сталася ДТП у якій автомобіль «ВАЗ 21099», схожий на той, який є у користуванні ОСОБА_4 , зіткнувся з автомобілем під керування ОСОБА_12 і останній згорів в автомобілі. Свідок відразу пішов до свого племінника додому і виявив, що ні ОСОБА_4 , ні його автомобіля вдома не було. Після чого він пішов на роботу та через приблизно 15 хв знову повернувся до будинку ОСОБА_4 , який вже був вдома. Останній сидів у коридорі на підлозі, мав подряпини на руках. Знаходився у стані алкогольного сп`яніння, це було видно по характерному запаху з рота та його хиткій ході. Племінник повідомив, що потрапив у аварію і у нього болить грудна клітина, просив забрати його автомобіль додому. Свідок йому повідомив, що він вбив людину і треба щоб він звернувся сам до поліції, але через приблизно 5 хв. поліція сама приїхала до нього додому. Також вказав, що цього ж дня біля 14:30 год. він попросив ОСОБА_4 за телефоном відвести його до АЗС заправити каністру пального. Але ОСОБА_4 приїхав по нього вже у стані алкогольного сп`яніння, через це по трасі, дорогою до АЗС за кермом був свідок ( ОСОБА_24 ), а до траси та після неї автомобілем керував сам ОСОБА_4 . Наголосив, що до цієї події ОСОБА_4 справді неодноразово керував автомобілем на підпитку і навіть невдовзі після цієї ДТП, у якій загинув ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , придбавши собі інший автомобіль, знову на ньому їздив у стані сп`яніння. Це йому відомо, оскільки племінник неодноразово у стані сп`яніння підвозив його.

Окрім показань свідків, вина обвинуваченого підтверджується також і такими документами, зокрема:

- витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні за № 0000117 внесеного 28.01.2023 о 03:11:56 год. за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України (а.м.к.п. 1);

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.01.2023, схеми та фото таблиць до нього, якими встановлено, що ДТП мала місце в темний час доби у межах села Олександро-Білівка Криворізького (Софіївського) району Дніпропетровської області, поблизу електроопори 289. Проїзна частина дороги асфальтобетонна, суха, призначена для руху у двох напрямках, не освітлена, має загальну ширину 6 м. Об`єкти, які обмежують оглядовість з місця водія відсутні. Дорожня розмітка та дорожні знаки відсутні. Проїзна частина дороги має спуск за напрямом руху автомобіля «ВАЗ 21070», р.н. НОМЕР_2 на рейці довжиною 0,6 м. складає - 4 см. В результаті ДТП: у автомобіля «ВАЗ 21099», р/н НОМЕР_1 , деформовано передні ліве та праве крила, водійські дверцята, дах. Розбиті: лобове скло, скло на водійських дверцятах та ліве бокове дзеркало. Автомобіль «ВАЗ 21070», р.н. НОМЕР_2 , має деформовану передню частину, згорів. Сліди шин відсутні. Сліди контактної взаємодії, нашарувань, відшарувань речовини на т/з відображені на схемі до протоколу огляду ДТП, де зокрема зафіксовано осип скла на проїзній частині дороги на відстані 2 м. від лівого краю проїзної частини дороги. Права блок фара та акумулятор «ВАЗ 21099» за межами проїзної частини дороги з лівого боку на відстані 1 та 0,4 м від краю лівої частини дороги (а.м.к.п. 10-23);

- протоколом огляду трупа від 27.01.2023 з фото таблицею до нього, згідно якого у межах села Олександро-Білівка Криворізького району Дніпропетровської області, на узбіччі проїзної частини дороги, передньою частиною на дорозі знаходиться кузов згорілого легкового автомобіля «ВАЗ 21070», р.н. НОМЕР_2 , в середині якого на місці водія виявлено залишки обгорілого тіла громадянина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживав по АДРЕСА_2 . По всій площі свого тіла труп має обвуглення. М`які тканини на голові відсутні з оголенням обвуглених кісток черепу. Трупне заклякання дослідити не представляється можливим через обвуглення. Термічні ампутації правої верхньої кінцівки та двох нижніх кінцівок (а.м.к.п. 24-32);

- актом про пожежу від 27.01.2023 згідно якого до гасіння пожежі кузова легкового автомобіля «ВАЗ 21070», р.н. НОМЕР_2 , залучалося одне відділення 41 ДПРЧ 3 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області. Пожежу виявлено 27.01.2023 о 17:40 год. місцевими мешканцями, пожежу ліквідовано 27.01.2023 о 18:40 год. Пожежею знищено автомобіль «ВАЗ 21070», р.н. НОМЕР_2 , на місці пожежі було виявлено одного загиблого - ОСОБА_12 , 59 років (а.м.к.п.33);

- постановами слідчого від 27.01.2023 про визнання речовими доказами: автомобіля «ВАЗ 21070», р/н НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належав загиблому ОСОБА_12 та автомобіля «ВАЗ 21099», р/н НОМЕР_4 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 належить ОСОБА_26 (а.м.к.п.34-35, 39-40);

- висновками експертизи технічного стану транспортного засобу за № СЕ-19/104-23/3674-ІT від 15.03.2023, у т.ч. дослідницької її частини, згідно яких оскільки автомобіль «ВАЗ 21070», р.н. НОМЕР_2 , отримав тотальне термічне ураження, коли частина елементів робочої гальмівної системи була знищена вогнем, а частина оплавлена та деформована під впливом високих температур, визначити стан системи цього автомобіля до моменту ДТП не надається можливим, а відповідно не надається можливим відповісти на питання в частині можливості виявлення водієм до моменту ДТП несправностей, які призвели до відмови робочої гальмівної системи автомобіля «ВАЗ 21070», р.н. НОМЕР_2 (а.м.к.п.48-50);

- висновками експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-23/3679-ІT від 15.03.2023, у т.ч. дослідницької її частини, згідно яких при зовнішньому огляді рульової тяги правого переднього колеса автомобіля «ВАЗ 21070», р.н. НОМЕР_2 , встановлено, що тяга має сліди термічного ураження, деформацій тяги візуально не спостерігається. Наконечник рульової тяги відповідним чином сполучений із поворотним кулаком маточини колеса. Рульова тяга лівого переднього колеса перебуває у зоні локалізації основних пошкоджень на автомобілі. Оглянути стан рульової тяги лівого переднього колеса не надається можливим у зв`язку з відсутністю доступу та відповідного технічного обладнання для безпечного підйому передньої частини пошкодженого автомобіля. При прикладанні обертального зусилля на рульове колесо вправо та вліво, встановлено, що рульове повертається на мінімальні кути, при цьому передні колеса реагують на повертання рульового колеса, тобто кінематичний зв`язок між елементами СРК автомобіля не порушений, але як обертання рульового, так і кут повороту коліс вкрай обмежений. З причин, зазначених в дослідницькій частині даного висновку, надати технічну оцінку стану системи рульового керування автомобіля «ВАЗ 210 р/нАЕ1490ТН, як на момент проведення огляду, так і на момент ДТП, не вдалося можливим, а відповідно не надається можливим і відповісти на питання в частині можливості виявлення водієм до моменту ДТП несправностей, які призвели до відмови системи рульового керування даного автомобіля (а.м.к.п. 56-58);

- висновками експертизи технічного стану транспортного засобу за № СЕ-19/104-23/3676-ІT від 16.03.2023, у т.ч. дослідницької її частини, згідно яких при зовнішньому огляді рульових тяг автомобіля «ВАЗ 21099» р/н НОМЕР_4 , встановлено що вони механічних пошкоджень не мають. Наконечники рульових тяг сполучені із поворотними кулаками маточин передніх коліс автомобіля, відповідним чином. Встановлено, що рульове колесо з причин його пошкодження та пошкодження рульової колонки за напрямком прикладання обертальних зусиль не повертається, що виключає можливість виконання системою рульового керування (СРК) заданих функцій, а відповідно на момент проведення огляду, система рульового керування автомобіля «ВАЗ 21099», р/н НОМЕР_4 , перебуває у стані повної відмови. Пошкодження у вигляді деформації рульового колеса та пошкодження рульової колонки цього автомобіля могли виникнути лише під впливом навантаження ударно-динамічного характеру, що перевищило їх за міцністю, тому слід дійти висновку, що зазначені пошкодження елементів СРК виникли під час ДТП. З причин зазначених в дослідниць частині даного висновку, не надалося можливим перевірити на функціональність всі елементи системи рульового керування автомобіля та наявність кінематичного зв`язку між ними, а тому не надалося можливим визначити стан системи рульового керування автомобіля на момент ДТП. Так як не надалося можливим визначити технічний стан системи рульового керування автомобіля «ВАЗ 21099» на момент ДТП, відповісти на питання в частині можливості водієм до моменту ДТП несправностей, що призвели до відмови системи рульового керування даного автомобіля, також не надається можливим (а.м.к.п.76-78);

- висновками експертизи технічного стану транспортного засобу за № СЕ-19/104-23/3676-ІT від 16.03.2023, згідно якої, оскільки на момент проведення огляду, робоча гальмова система автомобіля «ВАЗ 21099», р/н НОМЕР_4 , перебуває в працездатному стані, то відповідно вона мала бути працездатною і на момент ДТП (а.м.к.п.84-87);

- квитанцією про застосування відносно ОСОБА_4 спеціального технічного пристрою - газоаналізатору «Alcotest» (Drager) 6820, прилад ARB 0615; ARBM-5385 від 27.01.2023 о 23:58 год. за тест № 567, який виявив вище допустимої норму алкоголю в організмі ОСОБА_4 - 1,09 ‰ (а.м.к.п. 114, а.с. 2, ІІ том);

- висновком медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, складеного лікарем КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровськеої обласної ради» від 28.01.2023, згідно з яким під час огляду 28.01.2023 о 01:25 год. ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.м.к.п.116);

- висновками судово-медичних експертиз за № 259 від 22.02.2023 (основної) та за № 259/1 від 23.02.2023 (додаткової), відповідно до яких при експертизі трупа ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження, які входять до комплексу «Сполучена тупа травма тіла», до якої входять: множинні переломи ребер ліворуч та праворуч по боковим поверхням грудної клітки з пошкодженням пристінкової плеври ліворуч. Гемоторакс ліворуч об`ємом 950 мл, розриви печінки. Гемоперитоніум об`ємом 750 мл. Обвуглення трупу з прогорянням м`язової та кісткової тканин з утворенням термічних переломів. Всі виявлені тілесні ушкодження, що входять до комплексу «сполучена тупа травма тіла», прижиттєві (на що вказує їх характер, наявність крововиливів в осередках ушкоджень), виникли незадовго до настання смерті (лічені хвилини-одиничні десятки хвилин), в короткий проміжок часу один за одним, внаслідок дії твердого тупого предмета (предметів) з широкою розповсюдженою поверхнею (по відношенні до контактуючої частини тіла), або при ударі об такий (такі). Зважаючи на характер та особливості виявленої «сполученої тупої травми» встановити весь об`єм ушкоджень не представляється можливим через тотальне обвуглення трупа з обширними дефектами м`яких тканин, руйнацією мозкового відділу черепа, множинних термічних переломів та самоампутації верхніх та нижніх кінцівок, що виникли посмертно внаслідок тривалої дії полум`я. Приймаючи до уваги виявлений об`єм ушкоджень не можна виключити, що комплекс ушкоджень «сполучена тупа травма» могла виникнути в умовах ДТП у водія за умов зіткнення рухомих автомобілів. Більш детально встановити механізм травмування не можливо. Виявлені при судово-медичній експертизі трупа ушкодження, які входять до комплексу: «Сполучена тупа травма тіла», в сукупності, стосовно живих осіб, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення (п. 2.1.1 та 2.1.3.о Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», згідно Наказу №6 від 17.01.1995.). При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа спирти не виявлені. Смерть настала від тілесних ушкоджень, які входять до комплексу: «Сполучена тупа травма тіла», яка супроводжувалася множинними переломами кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів з рясною внутрішньою кровотечею та ускладнилася розвитком шоку, що підтверджується результатами судово-медичної експертизи трупа та даними додаткових методів дослідження. Обвуглення трупа сталося після смерті. Між комплексом тілесних ушкоджень «сполучена тупа травма тіла» наявний прямий причинно-наслідковий зв`язок. Виявлені тілесні ушкодження виникли за декілька хвилин одиничні десятки хвилин до настання смерті. Через тотальне обгорання трупа встановити час настання смерті не предсталяється можливим. Не виключається можливість настання смерті у період часу, що вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи трупа. Виявлені тілесні ушкодження могли бути спричинені за обставин, що були викладені у постанові. Виявлені тілесні ушкодження більш характерні для водія транспортного засобу, але повний об`єм ушкоджень встановити не можливо (а.м.к.п. 202-204, 208-210);

- висновком транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/104-23/3672-ІT від 08.03.2023, у т.ч. дослідницької її частини, яким встановлено, що в безпосередній близькості перед ділянкою подряпин дорожнього покриття (по відношенню до повздовжнього орієнтиру) та в її межах, згідно розмірів та прив`язок до сталих орієнтирів на схемі ДТП, на половині проїзної частини дороги в напрямку с. Володимирівка розташована ділянка концентрованого осипу скла та пластику автомобіля «ВАЗ 21070», р/н НОМЕР_2 , (позначена на схемі «9»). Концентрований осип скла та пластику транспортних засобів, як правило, утворюється в момент удару та локалізується в зоні місця зіткнення транспортних засобів. Слід бокового зсуву заднього правого колеса автомобіля «ВАЗ 21099», р/н НОМЕР_4 , міг утворитися при боковому пересуванні зазначеного автомобіля, під час його просування з обертанням навколо своєї осі під впливом обертального моменту, спрямованого проти годинникової стрілки, що є характерним при зустрічних зіткненнях, коли лінія удару проходить поза центром ваги у повздовжньому напрямку. За відсутності в зафіксованих на схемі ДТП слідах інформативних ознак у вигляді слідів бокового здвигу колеса ТЗ, по якому було нанесено удар, зламів (різкого відхилення) слідів гальмування ТЗ, розбризкування технічної рідини, осип пилу (бруду), що осипається в момент удару, встановити з достатньою точністю розташування місця зіткнення автомобілів «ВАЗ 21070», р/ НОМЕР_6 та «ВАЗ 21099», р/н НОМЕР_4 , не надається можливим. Однак, виходячи із розташування початку сліду бокового зсуву заднього правого колеса автомобіля «ВАЗ 21099» р/н НОМЕР_4 , можливо зазначити, що у повздовжньому плані дороги, зіткнення транспортних засобів мало місце на ділянці від ближньої по відношенню до повздовжнього орієнтиру межі ділянки осипу скла (позначеної на схемі «9»), тобто на відстані 23,2-24,4 м відносно заданого напрямку руху автомобіля «ВАЗ 21099» р/н НОМЕР_4 , а виходячи із розташування ділянки подряпин (позначена на схемі «8») та сліду бокового зсуву заднього правого колеса автомобіля «ВАЗ 21099» р/н НОМЕР_4 , надається можливим зазначити, що у поперечному плані дороги зіткнення транспортних засобів мало місце на проїзній частині, на ділянці не ближче ніж 1,6 м до лівого краю проїзної частини та не далі ніж 3,1 від лівого краю проїзної частини дороги, відносно заданого напрямку руху автомобіля «ВАЗ 21099» р/н НОМЕР_4 (а.м.к.п. 218-224);

Вказаний висновок підтвердив під час допиту у судовому засіданні його виконавець експерт ОСОБА_27 , який додатково пояснив, що удар припав поза лівими передніми частинами автомобілів, тобто поза центром маси автомобілів, тому їх і розвернуло після зіткнення, а коли авто розвертає то навантаження припадає на праву сторону. Потертості/подряпини на асфальті (позначені на схемі ДТП за №8) могли залишити лише праве заднє колесо автомобіля «ВАЗ 21099», коли після контактування автомобілів їх почало відразу розвертати.

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 04.05.2023 за участю свідка ОСОБА_11 під час якого останній показав та пояснив таке: 27.01.2023, ввечері, на автодорозі Т0432, поблизу електроопори № 289, неподалік с. Олександро-Білівка він знаходився на передньому пасажирському сидінні автомобіля «ВАЗ 21099», за кермом якого перебував ОСОБА_4 . Вони рухалися по дорозі із с. Володимирівка у напрямку с. Олександро-Білівка. ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння та рухався на великій швидкості. Після проїзду мосту ОСОБА_11 побачив на зустрічній смузі автомобіль та попросив ОСОБА_4 зменшити швидкість і взявся двома руками за пасажирську праву ручку через велику швидкість авто. Наближаючись та зближаючись з зустрічним автомобілем водій ОСОБА_4 змінив напрямок руху вліво внаслідок чого сталося зіткнення передніми лівими частинами автомобілів. Після зіткнення авто зі свідком розвернуло, а зустрічний автомобіль відкинуло до низу, після чого він загорівся. Свідок показав за допомогою статичних автомобілів, що автомобіль «ВАЗ 21099» рухався на відстані 0,5 м. від правого краю дороги за напрямком його руху. За допомогою заїздів на автомобілі «ВАЗ 21099» зі швидкістю 70, 80, 90 км/год свідок вказав, що 90 км/год більш все відповідає швидкості на якій він рухався. Місце зіткнення автомобілів «ВАЗ 21099» та «ВАЗ 21070» розташоване на відстані 23,2 м. від е/о 289 (за повздовжнім орієнтиром) та на відстані 2.1 м. від лівого краю проїзної частини за напрямом руху «ВАЗ 21070». За допомогою заїздів на автомобілі «ВАЗ 2107» зі швидкістю 40, 50, 60 км/год свідок вказав, що 50 км/год більш все відповідає швидкості на якій рухався автомобіль «ВАЗ 21070», р.н. НОМЕР_2 . Місце зміни напрямку руху автомобіля «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_7 ліворуч, розташоване на відстані 50.0 м. від місця зіткнення. В момент зміни напрямку руху автомобіля «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_7 , автомобіль «ВАЗ 21070», р.н. НОМЕР_2 розташовувався на відстані 27.7 м. за місцем зіткнення (а.м.к.п. 165-170).

- згідно даних протоколу проведення слідчого експерименту від 11.05.2023 за участю ОСОБА_4 у якості свідка, під час якого останній показав та пояснив таке: 27.01.2023, ввечері, на автодорозі Т0432, поблизу електроопори № 289, неподалік с. Олександро-Білівка, він керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 21099», керувати транспортним засобом йому ніхто не заважав. На передньому пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_11 . Він рухався зі швидкістю 60 км/год з увімкненим ближнім світлом фар. Він бачив, що йому на зустріч рухається автомобіль, але який саме вказати не може, так як бачив лише світло його фар. Свідок вказав, що світло фар статичного автомобіля не відповідало світлу фар його автомобілю «ВАЗ 21099», на якому було жовте тускле світло. Вказав, що до зіткнення автомобіль «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_7 рухався на відстані 0,8 м. від переднього правого колеса до правого краю проїзної частини та зі швидкістю 60 км/год. Як рухався зустрічний автомобіль до зіткнення вказати не міг, оскільки бачив лише його світло від фар. Місце зіткнення автомобілів «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_7 та «ВАЗ 21070», р.н. НОМЕР_2 , розташоване на відстані 29.1 м. від е/о 289 (за повздовжнім орієнтиром) та на відстані 2.2 м. від правого краю проїзної частини (за напрямком його руху). Швидкість руху зустрічного транспортного засобу вказати не зміг. В момент ДТП він вдарився та втратив свідомість. Прийшовши до тями побачив, що зустрічний автомобіль вже дуже сильно палав, а ОСОБА_11 на місці ДТП вже не було. Свідка додому підвіз раніше невідомий йому чоловік. Вдома ОСОБА_4 вжив алкогольні напої та вже після цього його забрали працівники поліції та повернули на місце пригоди (а.м.к.п. 151-158).

Зазначені вище вихідні дані з протоколів-слідчих експериментів за участі свідків та висновків транспортно-трасологічної експертизи від 08.03.2023 були враховані експертом при виконанні судово-автотехнічної експертизи, за висновком № СЕ-19/104-23/19655-ІT від 20.06.2023 якої встановлено, що згідно свідчень ОСОБА_11 в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України. Водій ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти ДТП. В діях водія ОСОБА_4 по керуванню автомобілем «ВАЗ 21099» вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з подією, яка розглядається. В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_12 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. При заданих вихідних даних водій ОСОБА_12 не мав технічної можливості запобігти ДТП. В діях ОСОБА_12 по керуванню автомобілем «ВАЗ 2107» невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією, не вбачається. Порівнюючи розташування місця зіткнення встановленого експертним шляхом з розташуванням заданого слідством, експерт виснував, що задане згідно свідчень ОСОБА_4 розташування місця зіткнення автомобілів «ВАЗ 2107» та «ВАЗ 21099», з технічної точки зору є неспроможним, оскільки воно розташовано поза межами розташування встановленого експертним шляхом. Через технічну неспроможність вихідних даних з показань свідка ОСОБА_4 експерт не мав можливості проводити дослідження у межах цих даних, оскільки їх використання призведе до невірних та технічно необґрунтованих висновків (а.м.к.п. 232-235).

Оцінка наданих сторонами доказів, їх позицій та показів обвинуваченого, а також висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, адже ні підозра, ні обвинувачення не можуть відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК України ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а сукупність зібраних доказів, суд оцінює з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дослідивши у судовому засіданні надані стороною обвинувачення та захисту докази, суд дійшов висновку про те, що надані докази є належними, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність та можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, суд також урахував, що сторона захисту не посилалась на недопустимість доказів - показання всіх вище перелічених свідків сторони обвинувачення, а отже в силу положень ст. 26 КПК України суд також не вбачає підстав визнавати докази недопустимими, оскільки вони зібрані у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, та отримані без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, чи завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Крім того, суд також уважає, що інші надані державним обвинуваченням докази є допустимими, оскільки зібрані у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, та отримані без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, чи завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Проведеним у судовому засіданні дослідженням доказів судом також встановлено, що надані державним обвинуваченням докази є в цілому достовірними та достатні, оскільки не протирічуть один одному, та у своїй сукупності надають можливість суду зробити висновок про доведеність винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом у передбаченому законом порядку.

При доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом, суд відповідно до ст. 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ураховує правову позицію Верховного суду, викладену у справі № 712/13361/15 (провадження № 51-1604км18, ЄДРСРУ № 74777387). у постанові від 12 червня 2018 року. Крім того, суд враховує правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к (провадження № 51-597км17, ЄДРСРУ № 75286445). Зокрема при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК.

Відповідно до п. 10.1. ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Згідно п. 11.3. ПДР України, на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Надані стороною обвинувачення докази, які зібрані під час досудового розслідування вказують, що порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху було допущено саме водієм «ВАЗ 21099», н/з НОМЕР_1 , яким є обвинувачений ОСОБА_4 . Саме він, а не водій ОСОБА_12 , під час керування транспортного засобу змінив напрямок руху та виїхав на зустрічну смугу руху, де і відбулося зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21070», р.н. НОМЕР_2 . Це зокрема підтверджується:

-схемою до протоколу огляду місця ДТП від 27.01.2023, якою зафіксовано на місці дорожньо-транспортної пригоди ділянку осипу скла на проїзній частині дороги на відстані 2 м. від лівого краю проїзної частини дороги (позначена на схемі «9»), тобто на тій (половині) проїзної частини дороги по якій рухався саме ОСОБА_12 (за напрямком його руху);

-висновком транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/104-23/3672-ІT від 08.03.2023, за яким встановлено, що концентрований осип скла та пластику транспортних засобів, як правило, утворюється в момент удару та локалізується в зоні місця зіткнення транспортних засобів. Зіткнення транспортних засобів мало місце на проїзній частині, на ділянці не ближче ніж 1,6 м до лівого краю проїзної частини та не далі ніж 3,1 від лівого краю проїзної частини дороги, відносно заданого напрямку руху автомобіля «ВАЗ 21099» р/н НОМЕР_4 . Тобто суд виснував, що зважаючи на загальну ширину проїзної частини дороги 6 м., яка встановлена за протоколом огляду місця події, значно більша площа імовірного зіткнення припала саме на ділянку дороги за напрямом руху водія «ВАЗ 21070» ОСОБА_12 ;

- даними протоколу слідчого експерименту від 04.05.2023 за участі свідка ОСОБА_11 під час якого останній показав та пояснив, що наближаючись та зближаючись з зустрічним автомобілем водій ОСОБА_4 змінив напрямок руху вліво внаслідок чого сталося зіткнення передніми лівими частинами автомобілів. Після зіткнення автомобіль у якому був свідок розвернуло. За вказаним протоколом слідчого експерименту свідок показав місце зіткнення транспортних засобів та напрямки руху транспортних засобів.

Суд, вважає, що незважаючи на певні неточності у показаннях цього свідка, які він давав під час допиту його у суді, такі розбіжності не можуть бути підставою визнання слідчого експерименту за його участі на досудовому розслідуванні недостовірним чи недопустимим самостійно, бо в цьому провадженні не спростовують встановлених обставин. Так, слідчий експеримент в силу вимог ст. 240 КПК України є самостійним доказом. ОСОБА_11 приймав участь у ньому через два місяці, коли були свіжі у пам`яті деталі обставин події, тоді як він був допитаний у якості свідка судом лише 16.05.2024, тобто за спливом одного року та трьох місяців після настання ДТП і про деякі речі він міг забути. Зокрема свідок ОСОБА_11 під час його допиту у суді повідомив, що він не зміг би зараз знову відтворити на місці події всі обставини ДТП з тією точністю, що раніше.

Факт керування ОСОБА_4 у момент ДТП транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння підтверджується:

- квитанцією про застосування відносно ОСОБА_4 спеціального технічного пристрою - газоаналізатору «Alcotest» (Drager) 6820, прилад ARB 0615; ARBM-5385 від 27.01.2023 о 23:58 год. за тест № 567, який виявив вище допустимої норму алкоголю в організмі ОСОБА_4 - 1,09 ‰ (а.м.к.п. 114, а.с. 2, ІІ том);

- висновком медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, складеного лікарем КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровськеої обласної ради» від 28.01.2023, згідно з яким під час огляду 28.01.2023 о 01:25 год. ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.м.к.п.116);

І хоча вказані освідотування були проведені за спливом понад 6 годин після скоєння ДТП і заперечуються стороною захисту внаслідок порушення установленого 2-годинного строку для такого огляду, передбаченого Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, суд відмічає, що причиною такого інтервалу між ДТП та фактичним оглядом на стан сп`яніння ОСОБА_4 слугувало те, що після ДТП останній покинув місце події та втік додому. І лише після виявлення його працівниками поліції та подальшого доставлення його назад на місце події, відносно нього відразу вперше було проведено огляд на стан сп`яніння.

Крім того, норми кримінального процесуального законодавства України не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів, зокрема винятково на підставі висновків відповідного експерта.

Так, Верховний Суд неодноразово зазначав про дотримання належного порядку встановлення факту перебування особи в момент вчинення злочину у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, зокрема і показань свідків, про що йдеться у постановах Касаційного кримінальногосуду Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 372/2291/16-к (провадження № 51-138км18), від 21 листопада 2019 року у справі № 564/590/17 (провадження№ 51-2532км19), від 03 грудня 2019 року у справі № 571/1436/15-к (провадження№ 51-1922км19), від 11 лютого 2020 року у справі № 643/20474/15-к (провадження№ 51-8622км18).

А тому, окрім названих документів, які вказують на перебування ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння (1,09 проміле) це та також підтверджується показаннями свідків у судовому засіданні ОСОБА_11 , пасажира обвинуваченого у момент скоєння ДТП та ОСОБА_24 , рідного дядька обвинуваченого, з яких установлено, що 27.01.2023 на момент скоєння ДТП ОСОБА_4 дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння, що спростовує доводів захисту про те, що ОСОБА_4 вжив алкоголь лише після ДТП.

Таким чином, сукупність досліджених доказів вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_4 27 січня 2023 року, о 17:30 год., під час керування у стані алкогольного сп`яніння транспортним засобом по автодорозі Т0432, у напрямку з с. Володимирівка Криворізького району Дніпропетровської області до с. Олександро-Білівка Криворізького району Діпропетровської області, унаслідок порушення вимог п. 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України, спричинив дорожньо-транспортну пригоду у якій через отримані тілесні ушкодження загинув на місці пригоди інший її учасник - ОСОБА_12 , у зв`язку з чим ОСОБА_4 вчинив злочин і підлягає відповідальності за ч. 3 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого.

При цьому суд зауважує, що ОСОБА_4 було інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України у зв`язку із порушенням ним вимог пунктів 2.3. (б) і (д), 10.1. та 11.3. Правил дорожнього руху України.

Між тим, під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 порушив лише вимоги пунктів 10.1 та 11.3. ПДР України, оскільки саме їх порушення знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, що спричинили смерть потерпілого, що повністю підтверджено дослідженими доказами, зокрема висновком судово-автотехнічної експертизи, за висновком № СЕ-19/104-23/19655-ІT від 20.06.2023, який так само повністю відповідає встановленим судом обставинам.

А отже суд видалив посилання в сформованому обвинуваченні на порушення вимог пунктів 2.3. (б) і (д) Правил дорожнього руху як такі, що не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого, а отже і не охоплюються об`єктивною стороною злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України в цьому провадженні.

На дотриманні в рішенні цих складових зверталась увага ще у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005.

На думку суду, такі уточнення відповідають вимогам абз. 1 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, бо в даному випадку - уточнення формулювання не є зміною висунутого обвинувачення, яким обмежений суд відповідно до частин 1, 3 ст. 337 КПК України чи виходом за його межі, оскільки під час змін формулювання не відбулось зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, і не встановлено нових фактичних обставин кримінального правопорушення, зміни яких властиві лише стороні обвинувачення - прокурору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.02.2021 в справі № 428/6594/17.

Оцінка доводів захисту щодо неналежності та недопустимості доказів сторони обвинувачення.

Захисник посилається на неналежність протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.01.2023, проведеного в період часу з 22:35 год по 01:00 години 28.01.2023, через те, що у ньому не зазначено, які технічні засоби фіксації, їх характеристики та носії інформації, були застосовані, умови і порядок їх використання; зазначено, що транспортний засіб ВАЗ 21070 р.н. НОМЕР_2 без завантаження, в той час як на передньому водійському місці знаходився на момент огляду обгорілий труп людини; що сліди шин відсутні, а той час як на схемі, яка є додатком до даного протоколу вказано, що це видимий слід бокового зсуву ймовірно заднього правого колеса ВАЗ 21099.

Однак не зазначення таких відомостей жодним чином не впливає на доведеність вини обвинуваченого за встановлених судом фактичних обставин справи. До того ж до протоколу огляду додано фото таблиці з місця події, що свідчить про те, що фіксація слідчим на місці пригоди відбувалася, до того ж на фото зафіксовані сліди на асфальті, які відображені слідчим саме у схемі ДТП, як слід бокового зсуву заднього правого колеса ВАЗ 21099. Насправді у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 вказав, що: «проїзна частина дороги була сухою, але у кінці спуску, по середині дороги, ближче до правого боку проїзної частини, по якій вони рухалися, був невеличкий бугор, підвищення з дрібного каміння та землі, які накопичуються там після опадів та руху автомобілів. Після дощу у цьому місці завжди набирається калюжа, але після останніх опадів калюжа висохла і залишилося лише мокре п`ятно», що зовсім не ототожнюється з зазначеним захисником у цілому мокрою проїзною частиною дороги.

Що стосується доводів захисника про те, що огляд трупа слідчим проводився 27.01.2023, тобто до внесення відомостей до ЄРДР, то суд дійшов такого висновку.

За змістом ст. 214 КПК досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 238 КПК огляд трупа може здійснюватися одночасно з оглядом місця події.

Таким чином, КПК передбачає можливість проведення огляду місця події до внесення відомостей в ЄРДР, а також допускає огляд трупа одночасно з оглядом місця події.

Як вбачається з матеріалів провадження, огляд місця події в цьому кримінальному провадженні проведений з 22:33 год. 27.01.2023 по 01:00 год. 28.01.2023. Огляд трупу проводився іншим слідчим 27.01.2023 у період з 22:45 по 23:40 год. У самому протоколі огляду місця події (п. 25) слідчим зазначено, що труп оглянуто окремим протоколом огляду трупу.

Те що саме до протоколу огляду місця події не було занесено слідчим відповідних даних під час огляду трупа, а такі дані були відображені у слідчим лише в окремому протоколі огляду трупа, жодним чином не вказують на порушення положень ст. 214 КПК України, оскільки такий протокол є фактично доповненням до протоколу огляду місця події.

Доводи захисника про недопустимість цього протоколу огляду трупа ще й тому, що згідно його даних тіло трупу знаходиться в стані обвуглення, водночас слідчий зазначає, що труп чоловіка належить ОСОБА_12 . При цьому невідомо яким чином була встановлена особа трупу і чому саме слідчий вирішила, що труп є ОСОБА_12 слідча у цій постанові не зазначила і будь-якими іншими належними доказами не встановлювалася. Наголосив, що ідентифікувати особу загиблого неможливо було через стан обвугленння, що у судових засіданнях підтвердили сама слідча СВ ВП №10 КРУП ОСОБА_28 , яка складала цей протокол, а також інші співробітники поліції: ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , які прибули у складі СОГ на місце події. Крім того, факт сильного обвуглення підтверджується фототаблицею до протоколу огляду трупу та висновками судово-медичної експертизи №259, 259/1.

Між тим, судом установлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , автомобіль «ВАЗ 21070», р/н НОМЕР_2 , у згорілому кузові якого було виявлено обвуглений труп людини, належав саме загиблому ОСОБА_12 (а.м.к.п.36).

З показань потерпілої ОСОБА_6 встановлено, що саме її рідний брат ОСОБА_12 тривалий час керував цим транспортним засобом. У день його загибелі, 27.01.2023 останній раз вона його бачила за кермом біля 16:00 год. коли він приїхав до їхньої матері. Також про те, що цього дня, коли вже сутеніло, цим автомобілем «ВАЗ 21070» керував саме ОСОБА_12 підтвердив свідок ОСОБА_20 , зокрема він бачив як ОСОБА_12 на цьому самому авто заїжджав до сусідки ОСОБА_13 .

Дійсно з показань свідків - працівників поліції СКП ВП № 9 Криворізького РУП ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ОСОБА_37 , ОСОБА_38 було встановлено, що останні, прибувши на місце події до с. Олександро-Білівка за викликом про загибель в ДТП людини, виявили автомобіль «ВАЗ 2107», який щойно загасили від вогню працівники МНС, у якому на водійському сидінні перебувало згоріле тіло людини, яке не можливо було впізнати за зовнішніми ознаками. Проте шляхом отримання інформації за обліковими базами МРЕВ було встановлено, що згорілий автомобіль, у якому було обвуглене тіло, належить ОСОБА_12 . Також після опитування немалочисельних місцевих мешканців, у тому числі рідної сестри загиблого, які прибули на місце ДТП, було встановлено, що цим автомобілем на момент ДТП керував саме ОСОБА_12 . Хто саме з місцевих мешканців на це вказав, жоден з опитаних поліцейських за спливом двох років з тих подій вже пригадати не зміг. Окрім іншого співробітниками карного розшуку було також встановлено особу причетного до скоєння цієї ДТП - ОСОБА_4 . Останній перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки мав виражений запах алкоголю з порожнини рота.

Саме за сукупністю цих відомостей було відразу оперативним шляхом установлено, що тіло загиблого належало саме ОСОБА_12 .

Судом під час розгляду справи установлено, що у жодного учасника судового провадження, у тому числі і в обвинуваченого з його захисниками, не виникало за увесь час сумнівів, що обвуглене тіло загиблої людини в автомобілі «ВАЗ 21070», р/н НОМЕР_2 , могло належати комусь іншому ніж ОСОБА_12 .

Варто зазначити, що проведення судово-медичної експертизи за співставленням ДНК з родичами загиблого, на відсутності якої наполягає сторона захисту як єдиного належного доказу для ідентифікації тіла, має місце лише тоді, коли будь-яким іншим чином встановити особу загиблого не можливо.

Суд переконаний, що приведені вище докази у достатній мірі вказують на належність обгорілого тіла загиблої людини саме ОСОБА_12 . Захисники посилаються лише на формальну відсутність відповідної судової медичної експертизи, проте будь-яких доказів та доводів, які могли б посіяти найменший сумнів, що це могла бути інша особа ніж ОСОБА_12 , сторона захисту все ж не надала.

Щодо винесення слідчим постанови про призначення судово-медичної експертизи від 27.01.2023, тобто до внесення відомостей до ЄРДР, то суд зауважує, що постанова слідчого не є доказом у розумінні ст. 85 КПК України, а тому суд не може вирішувати питання про її допустимість чи недопустимість (постанова ККС ВС від 13.06.2023 у справі № 520/2703/17).

Не зазначення у цій постанові номеру кримінального провадження не вказує, що її неможливо ідентифікувати у рамках саме якого кримінального провадження вона проведена, адже у ній зазначені описова частина подій конкретно цього кримінального провадження та труп особи ОСОБА_12 , який передається на дослідження.

З огляду на викладене, доводи захисника про недопустимість за принципами доктрини «плодів отруєного дерева»: висновку СМЕ за №259 від 22.02.2023, яка була проведена на підставі постанови про призначення судово-медичної експертизи від 27.01.2023, а у подальшому на підставі згаданої СМЕ ще додаткової судово-медичної експертизи №259/1 від 23.02.2023, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Щодо визнання неналежним та недопустимим у даному кримінальному провадженні висновку транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/104-23/3672-ІТ від 08.03.2023 року, з підстав використання експертом при проведенні вказаної експертизи матеріалів кримінального провадження, які фактично отримані ним не були, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 101 КПК України висновок експерта є джерелом доказів, а відповідно до ст. 23 КПК України суд оцінює докази в їх сукупності, з урахуванням належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття процесуального рішення.

Суд не погоджується з такими доводами захисту, оскільки вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК до наданих сторонами доказів, суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Аналогічні висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 359/7742/17 (провадження № 51-2114км19), від 25 вересня 2018 року у справі № 210/4412/15-к (провадження № 51-80км17), від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к (провадження № 51-8259км18) та від 12 листопада 2019 року у справі № 236/863/17 (провадження № 51-8865км18).

До того ж як видно з цього висновку, експерт отримав для проведення дослідження: постанову про призначення судової транспортно-трасалогічної експертизи на 2 арк.; 2. постанову про надання вихідних даних на 2 арк.; 3. копії матеріалів кримінального провадження №0000117 на 3 арк. (копія протоколу огляду місця ДТП на 2 арк.

У судовому засіданні експерт ОСОБА_27 , який виконував цю експертизу, повідомив, що всі ці документи надавав йому слідчий, цих документів для проведення експертизи йому було достатньо, будь-яких додаткових даних чи документів він не витребовував.

Отже суд доходить висновку, що слідчою були просто не перелічені всі ці документи у супровідному листі, які передавалися експерту разом з постановою про призначення транспортно-трасологічної експертизи. Не зазначення слідчою у супровідному документі цих документів, проте які експерт досліджував при виконанні цієї експертизи, суд не знаходить такими істотними порушеннями, що має наслідком визнання такого висновку експерта недопустимим.

Фактично з таких самих підстав сторона захисту просила визнати неналежним та недопустимим висновок судової автотехнічної експертизи за № СЕ-19/104-23/19655-ІТ від 20.06.2023, зокрема через те, що експерт, знову самостійно змінив собі вихідні дані необхідні для проведення експертизи в частині завантаження транспортних засобів учасників, вказавши, що у автомобілі «ВАЗ 21099» знаходився пасажир, при цьому слідчий цього у постанові про надання вихідних даних не вказував.

Суд відзначає, що під час судового розгляду з показань свідків й самого обвинуваченого було достеменно встановлено, що під час керування обвинуваченим автомобіля «ВАЗ 21099» у цьому автомобілі також перебував пасажир ОСОБА_11 , а тому оскільки експерт під час проведення дослідження керувався вихідними даними, які саме відповідають фактичним обставинам справи, то суд жодних порушень у цьому не вбачає. Гірше було б якраз навпаки, коли б експертом бралися для дослідження обставини, які раніше не були встановлені слідчим за допомогою відповідних слідчих розшукових дій.

Також за результатами судового розгляду справи суд детально дослідив обставини призначення та проведення зазначених обох експертиз, достовірність зібраних матеріалів, допитав експерта ОСОБА_27 та дійшов до переконання, що висновки експертів належним чином обґрунтовані, відповідають фактичним даним справи та не суперечать іншим доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Надаючи оцінку тезам захисника щодо недопустимості доказів - слідчого експерименту проведеного за участі свідка ОСОБА_11 , суд ураховує, що захисники посилалися на певні, на їх думку, невідповідності під час проведення самого слідчого експерименту (неправильність проведення замірів під час визначення швидкості руху).

Між тим, надаючи оцінку таким посиланням, слід урахувати, що недопустимим може бути визнано доказ саме з підстав порушень, які за своїм змістом є суттєвими - обмежили основоположні права та свободи підозрюваного (обвинуваченого). Між тим, обставини, на які покликались захисники, стосувались технічних аспектів. Але такі аспекти можуть мати наслідком лише недостовірність певної частини отриманої під час проведення слідчого експерименту інформації, а не допустимість доказу в цілому, що має різні процесуальні наслідки для доказу та його подальшої оцінки із іншими документами.

Тим більше, у провину обвинуваченому не ставиться перевищення установленої швидкості руху на момент скоєння ДТП, а порушення правил дорожнього руху щодо зміни напрямку руху та розташування транспортних засобів.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, які, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено. Висловлені обвинуваченим співчуття потерпілій з приводу загибелі її брата та його вибачення, самі по собі, а тим більше лише під час промови в останньому слові обвинуваченого, не можуть вважатися щирим каяттям.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому при судовому розгляді справи теж не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 цього Кодексу при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Суд звертає увагу, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого рішення в цій частині.

Первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання та позитивно або негативно характеризують особу винного.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд виходить з того, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є більш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість такого порушення обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою як для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, так і для самого себе та власності третіх осіб.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року відзначив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Призначаючи міру покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, яке за формою вини відноситься до категорії необережних злочинів, обставини за яких вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, зокрема те, що протиправні необережні дії обвинуваченого призвели до тяжких наслідків у вигляді смерті ОСОБА_12 . Крім того, суд враховує думку потерпілої ОСОБА_6 , яка втратила через вчинення злочину рідного брата та наполягала, як і прокурор, на призначенні ОСОБА_4 максимальної міри основного і додаткового покарання за частиною статті за якої він обвинувачується.

При визначенні реальної міри покарання, суд враховує також й інші обставини злочину, насамперед те, що після скоєння ДТП за участі ОСОБА_4 та з його вини, останній жодним чином не намагався допомогти потерпілому ОСОБА_12 , який за свідченнями свідка ОСОБА_11 після ДТП залишався ще живий, у свідомості й був затиснутий у пошкодженому автомобілі. Факт втрати ОСОБА_4 свідомості після ДТП, спростовуються також свідченнями цього свідка, з яких видно, що він зрозумівши, що самостійно не впорається з порятунком постраждалого, звернувся відразу за допомогою до ОСОБА_4 , який залишався сидіти після ДТП в автомобілі на кріслі водія, про те який його грубою лайкою прогнав від себе. Так само є сумнівними доводи захисту, що ОСОБА_4 у наслідок тілесних ушкоджень та/або унаслідок блокування його у автомобілі, не міг самостійно вийти з автомобіля, оскільки з свідчень самого обвинуваченого, після того як пасажира ОСОБА_11 поряд вже не було, він сам вийшов з власного пошкодженого автомобіля та сів до попутного автомобіля й поїхав до себе додому. Ці обставини також підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_23 . Варто зауважити, що ОСОБА_4 хоча і не мав за його твердженням з собою мобільного телефону для того щоб викликати швидку допомогу та поліцію, проте він не попросив це зробити і чоловіка, який зупинився на місці події та у подальшому відвіз його додому. Також ОСОБА_4 не спробував погасити пожежу вогнегасником, який мав би бути у його автомобілі, або поросити його у згаданого вище чоловіка. Натомість він сам просто втік з місця пригоди не повідомивши про подію у будь-який спосіб.

З огляду на викладене, підстав для застосування під час призначення покарання обвинуваченому положень статей 69, 69-1, 75 КК України, суд не знаходить.

Суд також враховує поведінку обвинуваченого під час досудового та судового розгляду кримінального провадження, який провину не визнавав, надавав неправдиві свідчення з метою уникнення кримінальної відповідальності, жодним чином та у будь-якому розмірі матеріальної чи моральної шкоди сім`ї загиблого не відшкодовував. Лише підчас виступу в останньому слові висловив співчуття потерпілій через втрату у цій ДТП її рідного брата та попросив у неї пробачення.

Суд також не може залишити поза увагою характеристику обвинуваченого, яку надали у судовому засіданні під час допиту свідки - односельчани ОСОБА_24 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , які повідомили, що ОСОБА_4 в цілому добра, чуйна та працьовита людина, проте неодноразово дозволяв собі керувати автомобілем після вживання алкогольних напоїв. Ба більше, як пояснив свідок ОСОБА_24 (рідний дядько обвинуваченого), мали місце випадки керування обвинуваченим транспортним засобом напідпитку навіть після скоєної ним вищевказаної ДТП.

Відтак, враховуючи названі обставини злочину, дії обвинуваченого після його скоєння, необережну форму вини, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого (43 роки), який не усвідомив скоєного, згідно вимог ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимостей (а.м.к.п.123), розлучений за рішенням суду від 26.02.2025, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_39 , 2011 р.н., яка після розлучення залишилася проживати з матір`ю, працює трактористом-механізатором у СФГ «ЮМІС», позитивно характеризується як за місцем роботи, так і за постійним місцем проживання (а.м.к.п. 121,122), отримував раніше заохочення від школи за виховання дитини та з попереднього місця роботи за добросовісне ставлення до праці у вигляді подяк та грамот (а.м.к.п. 119, 120), має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.м.к.п. 127,129) з урахуванням відсутності даних про притягнення раніше ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України, дають у сукупності підстави суду для призначення йому за ч. 3 ст. 286-1 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років та 10 місяців.

На думку суду, таке покарання буде справедливим та адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та сприятиме меті покарання, відповідатиме вимогам ст.50, 65 КК України.

Зважаючи на встановлені вище обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України обов`язковість призначення додаткового за санкцією цієї статті, з урахуванням невідворотних наслідків, що настали внаслідок вчинення злочину, приймаючи до уваги, що джерелом доходу обвинуваченого є робота водієм на сільськогосподарській техніці, суд вважає за необхідне та доцільне призначити додаткове покарання за ч.3 ст.286-1 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на вісім років, що сприятиме запобіганню вчиненню ним нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Вирішення цивільного позову.

Питання відшкодування моральної шкоди регламентується Цивільним кодексом України, зокрема - цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України, але якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, і КПК України не врегульовані, застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, тобто на підставі положень Цивільного кодексу.

Згідно до 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 1168 ЦК України передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі 752/17832/14-ц).

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи, особливо у разі втрати близької, рідної людини. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним завданій шкоді.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає до стягнення на користь потерпілої ОСОБА_6 , суд враховує незворотність наслідків, що настали для потерпілої, - непоправна втрата рідного брата, в результаті чого остання зазнала великих душевних страждань, які доводиться до теперішнього часу переживати, докладючи додаткових зусиль для відновлення життєвих відносин.

Виходячи з наведених висновків, та розглядаючи заявлені потерпілою вимоги, ураховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, майновий стан відповідача, виходячи з принципу зваженості та справедливості, суд оцінює моральну шкоду, завданій потерпілій у розмірі 400 000 грн.

Судом також установлено, що цивільно - правову відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 , як користувача/власника наземного транспортного засобу було застраховано ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ».

За умовами відповідного полісу обов`язкового страхування №АТ/2836507 від 21.11.2022, передбачено виплату на одного потерпілого за заподіяну страхувальником шкоду життю та здоров`ю у розмірі 320 000 грн (а.м.к.п.62).

Проте, за змістом положень ст. 27.2., 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1200 ЦК України, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, лише її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також непрацездатним особам, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Доказів, що потерпіла є непрацездатною та була на утриманні рідного брата суду надано не було.

А тому доводи захисника про те, що потерпіла ОСОБА_6 , рідна сестра загиблого, може отримати таке відшкодування від страхової компанії, не ґрунтуються на законі.

Зі свідчень потерпілої ОСОБА_6 у загиблого ОСОБА_12 , окрім неї залишилися дружина, діти та мати, проте вони у межах цього кримінального провадження з вимогами про відшкодування моральної шкоди до суду не зверталися.

Мотиви ухвалення інших рішень.

Під час судового розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 за ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22.09.2023 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 134 200 гривень.

27.09.2023 обвинуваченого ОСОБА_4 було звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням вищевказаної застави заставодавцем ОСОБА_40 25.09.2029, що підтверджуються листом ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» від 28.09.2023.

У зв`язку з чим до цього часу обвинувачений, відповідно до вимог абз.3 ч.4 ст.202 КПК України, вважається таким, щодо якого застосовано запобіжний захід саме у вигляді застави.

Статтею 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 8 статті 182 КПК України визначено, що у разі… якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (ч.11 ст.182 КПК України).

З огляду на суворість призначеного судом покарання обвинуваченому ОСОБА_4 з одного боку та сумлінним виконанням обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків під час досудового та судового розгляду кримінального провадження з іншого боку, суд вважає за необхідне та доцільне, на час набрання вироком законної сили, залишити без змін дію запобіжного заходу у вигляді застави.

В порядку ч.2 ст.124 КПК України всі процесуальні витрати понесені за проведення експертиз у загальному розмірі 8230,08 грн. слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Насамперед, з обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь держави витрати на залучення експертів Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України для проведення таких експертиз:

- експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-23/3674-ІT від 15.03.2023 вартістю 1132,68 грн;

- експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-23/3679-ІT від 15.03.2023 вартістю 1132,68 грн;

- експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-23/3676-ІT від 16.03.2023 вартістю 1132,68 грн;

- експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-23/3680-ІT від 16.03.2023 вартістю 1132,68 грн;

- транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/104-23/3672-ІT від 20.06.2023 вартістю 2265,36 грн.

- судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-23/19655-ІT від 20.06.2023 вартістю 1434,00 грн.

Також згідно з положенням ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

За ухвалами слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2023 накладено арешти на речові докази у кримінальному провадженні - на транспортні засоби: легковий автомобіль «ВАЗ 21070», р/н НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належав загиблому ОСОБА_12 та на легковий автомобіль «ВАЗ 21099», р/н НОМЕР_4 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 належить ОСОБА_26 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ).

З огляду на не передбаченя конфіскації, як додаткового покарання, за санкцією статті за якою обвинувачується ОСОБА_4 та неналежність останньому за реєстраційними документами автомобіля «ВАЗ 21099», р/н НОМЕР_4 , що унеможливлює його передачу у рахунок відшкодування цивільного позову у тому числі через значні пошкодження та втрату цінності автомобіля, суд вважає за можливе скасувати арешт накладений на цей транспортний засіб.

Також відсутні підстави подальшого перебування під арештом і автомобіля «ВАЗ 21070», р/н НОМЕР_2 .

Питання про долю речових доказів, яким є вищеназвані транспортні засоби, слід вирішити у відповідності до приписів п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років і 10 (десять) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 8 (вісім) років.

Строк відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

Зарахувати у строк відбуття основного покарання час перебування ОСОБА_4 під вартою з 30.08.2023 по 27.09.2023 із урахуванням вимог ч. 5 ст. 72 КК України, що одному дню перебування під вартою відповідає один день позбавлення волі.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді застави у розмірі 134 200 гривень, - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_41 внесені на підставі ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2023 року на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Дніпропетровській області грошові кошти у розмірі 134 200 (сто тридцять чотири тисячі двісті) гривень 00 коп., що були сплачені нею у якості застави за ОСОБА_4 (квитанція № 0.0..1 від 25.09.2023 АТ КБ «ПриватБанк»), у зв`язку із закінченням строку дії запобіжного заходу.

Скасувати арешти, накладені за ухвалами слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2023 на речові докази у справі - транспортні засоби, а саме на:

-автомобіль «ВАЗ 21070», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належав загиблому ОСОБА_12 ;

-автомобіль «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 належить ОСОБА_26 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ).

Речові докази:

-автомобіль «ВАЗ 21070», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належав загиблому ОСОБА_12 та який зберігається на території Відділення поліції № 9 Криворізького РУП ГУ НП в Дніпропетровській області, - передати потерпілій ОСОБА_6 ;

-автомобіль «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 належить ОСОБА_26 та який зберігається на території Відділення поліції № 9 Криворізького РУП ГУ НП в Дніпропетровській області, - повернути його фактичному володільцю обвинуваченому ОСОБА_4 .

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у розмірі 400 000 (чотириста тисяч) гривень 00 коп.

У задоволенні решти частини вимог цивільного позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, понесені на проведення судових експертиз: за № СЕ-19/104-23/3674-ІT від 15.03.2023 вартістю 1132,68 грн, за № СЕ-19/104-23/3679-ІT від 15.03.2023 - 1132,68 грн, № СЕ-19/104-23/3676-ІT від 16.03.2023 - 1132,68 грн, за № СЕ-19/104-23/3680-ІT від 16.03.2023 - 1132,68 грн, за № СЕ-19/104-23/3672-ІT від 20.06.2023 - 2265,36 грн, та за № СЕ-19/104-23/19655-ІT від 20.06.2023 - 1434,00 грн, що у сумі складає 8 230 (вісім тисяч двісті тридцять) гривень 08 коп.

Матеріали кримінального провадження за № 0000117 від 28.01.2023 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у судовій справі №193/1366/23 (провадження №1-кп/193/27/25).

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження теж мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1