УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання старшого слідчого 2 відділу 3 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_3 , погоджене прокурором першого відділу Управління процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні за №0000645 від 15.07.2024,

установив:

25.04.2025 до Шевченківського районного суду міста Києва надійшло (вх. № 41409) клопотання старшого слідчий 2 відділу 3 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_3 , погоджене прокурором першого відділу Управління процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000645 від 15.07.2024.

Обґрунтовуючи клопотання про арешт майна, слідчим ОСОБА_3 зазначено про таке.

Слідчими Головного слідчого управління Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000645 від 15.07.2024.

За версією органу досудового розслідування, встановлено, що ОСОБА_5 , добровільно, умисно зайняв посаду головного інженера у незаконно утвореному ДУП «ХПК», а також за попередньою змовою з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, а також з метою завдання шкоди Україні, умисно вчинив протиправні дії, спрямовані на реалізацію рішення держави-агресора про широкомасштабне заволодіння матеріальними активами суб`єктів господарювання, зареєстрованих за українським законодавством, у тому числі приватної форми власності, на тимчасово окупованій території Херсонської області, а надалі протиправного розпорядження ними на користь держави-агресора та окупаційної адміністрації Херсонської області, яке не було військовою необхідністю і вчинене незаконно та безглуздо та становить порушення п. iv ч. 2 ст. 8 Римського Статуту Міжнародного Кримінального Суду.

У зв`язку із зазначеним, 23.04.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Під час здійснення досудового розслідування встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно громадянин України ОСОБА_5 є власником нерухомого майна, а саме:

- земельної ділянки, кадастровий номер :03:023:0017, площа 0.1248 га, дата державної реєстрації 19.05.2009;

- житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 2499512.

Крім того, згідно інформації з бази даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС України, за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстровано транспортні засоби, а саме:

- марка та модель «ВАЗ 21043-20», VIN: НОМЕР_2 , 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 ;

-марка та модель «MG 350», VIN: НОМЕР_4 , 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 .

При цьому санкція ч. 2 ст. 111-1 КК України передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

У зв`язку викладеним, для забезпечення конфіскації майна як виду покарання виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене майно, що передбачено п. 3 ч. 2 ст. 170 України.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 25.04.2025, слідчим суддею визначено ОСОБА_1 28.04.2025 клопотання разом з додатками передано слідчому судді з відділу організаційного забезпечення розгляду кримінальних справ Шевченківського районного суду міста Києва.

У судове засідання слідчий Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_3 не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату та час судового засідання. При цьому слідчий ОСОБА_3 направила заяву про розгляд клопотання без її участі.

Володілець майна в судове засідання не викликався на підставі приписів частини 2 статті 172 КПК України. Враховуючи, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не є тимчасово вилученим, а розгляд справи без повідомлення власника є необхідним з метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність здійснення розгляду вищезазначеного клопотання слідчого без повідомлення власника майна про час та місце судового засідання.

Згідно із приписами ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши клопотання та додані на його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, що слідчими Головного слідчого управління Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000645 від 15.07.2024.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється, зокрема прокурорами відділу Офісу Генерального прокурора.

23.04.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Згідно матеріалів справи громадянину України ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , є власником нерухомого майна, а саме:

- земельної ділянки, кадастровий номер :03:023:0017, площа 0.1248 га, дата державної реєстрації 19.05.2009;

- будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 2499512.

Крім того, за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстровано транспортні засоби, а саме:

- марка та модель «ВАЗ 21043-20», VIN: НОМЕР_2 , 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 ;

-марка та модель «MG 350», VIN: НОМЕР_4 , 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 .

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, однією із підстав накладення арешту є конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, а отже в органу досудового розслідування існують обґрунтовані підстави для його застосування.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на цій стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, з метою уникнення можливості його відчуження, оскільки також слідчий суддя приходить до висновку, що у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати завданням досудового розслідування, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує й те, що в цьому випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, можливості подальшої конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні слідчого майна, що належить підозрюваній ОСОБА_5 .

Керуючись статтями 2, 7, 8, 170-173, 309, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання старшого слідчого 2 відділу 3 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_3 , погоджене прокурором першого відділу Управління процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні за №0000645 від 15.07.2024 - задовольнити.

Накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- земельну ділянку, кадастровий номер :03:023:0017, площа 0.1248 га, дата державної реєстрації 19.05.2009;

- будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 2499512;

- транспортний засіб марки та моделі «ВАЗ 21043-20», VIN: НОМЕР_2 , 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 ;

- транспортний засіб марки та моделі «MG 350», VIN: НОМЕР_4 , 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1