КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/9748/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3000/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року про відмову у арешті майна у кримінальному провадженні №0000004 від 03.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000004 від 03.01.2023.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити в повному обсязі клопотання про арешт майна, накласти арешт на майно, а саме: мобільний телефон Samsung S23 Ultra, серійний номер НОМЕР_1 , imei: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 ; предмети зовні схожі на долари США у загальній сумі 148 135 доларів США; предмети зовні схожі на Євро у загальній сумі 13 755 Євро; предмети зовні схожі на гривні у загальній сумі 41 000 грн.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що слідчий суддя допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

26 березня 2025 року прокурор подав тотожну апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку.

За таких обставин, колегія суддів вважає їх однією апеляційною скаргою.

28 березня 2025 року від представника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 надійшли до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку власника майна ОСОБА_9 та його представників ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційна скарга підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки 17.03.2025 слідчим суддею проголошено резолютивну частину оскаржуваної ухвали без участі прокурора, а повний текст ухвали прокурором не отримано, тому, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000004 від 03.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Під час досудового розслідування отримано дані про те, що предмети та документи, які можуть бути використані як речові докази у кримінальному провадженні можуть зберігатися за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_9

27.02.2025 у вказаному кримінальному провадженні слідчим Головного слідчого управління Служби безпеки України проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_9 , під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон Samsung S23 Ultra, серійний номер НОМЕР_1 , imei: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 ; предмети зовні схожі на долари США у загальній сумі 148 135; предмети зовні схожі на Євро у загальній сумі 13 755; предмети зовні схожі на гривні у загальній сумі 41 000.

Постановою слідчого від 27.02.2025 вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадження № 0000004 від 03.01.2023.

03.03.2025 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва розглянуто клопотання заступника Генерального прокурора ОСОБА_11 про арешт майна та ухвалою від 03.03.2025 у справі №761/8565/25 клопотання повернуто прокурору із встановленням строку в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Усунувши визначені в ухвалі слідчого судді недоліки, прокурор 06.03.2025 засобами поштового зв`язку направив до Шевченківського районного суду м. Києва клопотання про арешт майна.

17.03.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000004 від 03.01.2023.

Слідчий суддя виходив з того, що прокурором не надано доказів, що підтверджують той факт, що вилучене у ОСОБА_9 майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, могли зберегти на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком слідчого судді, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінальних правопорушень, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_9 , а саме: мобільний телефон Samsung S23 Ultra, серійний номер НОМЕР_1 , imei: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 ; предмети зовні схожі на долари США у загальній сумі 148 135 доларів США; предмети зовні схожі на Євро у загальній сумі 13 755 Євро; предмети зовні схожі на гривні у загальній сумі 41 000 грн., відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Таким чином, колегія суддів не може погодитися з висновком слідчого судді щодо того, що клопотання прокурора не містить доводів на підтвердження відповідності вищевказаного майна ознакам речового доказу.

Як вбачається із клопотання прокурора про арешт майна, воно містить посилання на встановлені у кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, відповідні мотиви та підстави на обґрунтування висновку про відповідність зазначеного майна ознакам речового доказу, визначеного ст. 98 КПК України, зокрема посилання на те, що вказане майно зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та потребує збереження.

На переконання колегії суддів, прокурором у клопотанні, відповідно до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, доведено, що існують правові підстави для накладення арешту на вищевказане майно з метою забезпечення збереження вказаного майна як речового доказу, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути пошкоджене, зіпсоване, знищене, перетворене, відчужене.

З урахуванням наведеного, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_9 , а саме: мобільний телефон Samsung S23 Ultra, серійний номер НОМЕР_1 , imei: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 ; предмети зовні схожі на долари США у загальній сумі 148 135 доларів США; предмети зовні схожі на Євро у загальній сумі 13 755 Євро; предмети зовні схожі на гривні у загальній сумі 41 000 грн., підлягає арешту, з тих підстав, що він відповідає критеріям речового доказу, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до пошкодження або втрати доказів, і таким чином, може позбавити реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, залишивши поза увагою вказані у клопотанні доводи та долучені до нього матеріали, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_9 , а саме: мобільний телефон Samsung S23 Ultra, серійний номер НОМЕР_1 , imei: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 ; предмети зовні схожі на долари США у загальній сумі 148 135 доларів США; предмети зовні схожі на Євро у загальній сумі 13 755 Євро; предмети зовні схожі на гривні у загальній сумі 41 000 грн., з метою збереження речових доказів, про що обґрунтовано зазначив прокурор в апеляційній скарзі.

Вищевикладене свідчить про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане у клопотанні майно, оскільки останнім в повній мірі доведено необхідність накладення арешту на вищевказане майно з метою забезпечення його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Поновити прокурору Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року.

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000004 від 03.01.2023 - задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_9 , а саме:

мобільний телефон Samsung S23 Ultra, серійний номер НОМЕР_1 , imei: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 ;

предмети зовні схожі на долари США у загальній сумі 148 135 доларів США;

предмети зовні схожі на Євро у загальній сумі 13 755 Євро;

предмети зовні схожі на гривні у загальній сумі 41 000 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3 ____________ ОСОБА_4 ____________