ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 ,, ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурорів захисникаОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченогоОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000149 за апеляційною скаргою прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Білий Колодязь Вовчанського району Харківської області, зареєстрований у АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, одружений, маючий неповнолітню дитину, непрацюючий, несудимий,

визнаний невинуватим та виправданий за ч.2 ст.369-2 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що вчинене кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Як зазначено у вироку суду, органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався в тому, що він, працюючи в посаді старшого викладача кафедри безпеки життєдіяльності Харківського національного технічного університету сільського господарства імені Петра Василенка (ХНТУСГ), у середині червня 2014 року, перебуваючи на автомобільній стоянці супермаркету «Клас» за адресою: м. Харків, Салтівське шосе 248, дізнався про намір ОСОБА_10 отримати посвідчення тракториста-машиніста.

Використовуючи зазначену інформацію з метою незаконного збагачення, переслідуючи корисливий мотив та усвідомлюючи протиправний характер вчинених ним дій, ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_10 , що може вплинути на прийняття особами, уповноваженими на виконання функцій держави службовими особами Державної інспекції сільського господарства в Харківській області, рішення про видачу посвідчення тракториста-машиніста та медичної довідки щодо придатності до керування транспортними засобами, за умови надання йому неправомірної вигоди у сумі 5300 гривень.

11 липня 2014 року близько 11 год. 45 хв. ОСОБА_9 , зустрівшись із ОСОБА_10 біля входу до будівлі ХНТУСГ за адресою: м. Харків, проспект Московський, 45, одержав від останнього частину неправомірної вигоди для себе у сумі 2800 грн за здійснення впливу на прийняття особами, уповноваженими на виконання функцій держави службовими особами Державної інспекції сільського господарства в Харківській області, рішення про видачу посвідчення тракториста-машиніста.

15 вересня 2014 року близько 11 год. 45 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи разом із ОСОБА_10 у власному автомобілі «Toyota Prado», д.н.з. НОМЕР_1 , на автомобільній стоянці ХНТУСГ, за адресою: м. Харків, проспект Московський, 45, одержав від останнього залишок неправомірної вигоди для себе у сумі 2500 гривень за здійснення впливу на прийняття особами, уповноваженими на виконання функцій держави службовими особами Державної інспекції сільського господарства в Харківській області, рішення про видачу посвідчення тракториста-машиніста та передав ОСОБА_10 свідоцтво (серія ТМ №349-11) про присвоєння робітничої кваліфікації, видане Державним підприємством учбово-курсовий комбінат «Харківжитлобуд» 18 червня 2014 року на ім`я ОСОБА_10 , медичну довідку щодо придатності до керування транспортним засобом (12 серія ЯЯШ №749449) видану ТОВ МЦ «Віталонг» 14 липня 2014 року на ім`я ОСОБА_10 , посвідчення (серія НОМЕР_2 ) тракториста-машиніста видане Державною інспекцією сільського господарства в Харківській області 12 вересня 2014 року на ім`я ОСОБА_10 , після чого злочинна діяльність ОСОБА_9 була припинена працівниками правоохоронних органів.

Виправдовуючи ОСОБА_9 , суд першої інстанції у вироку зазначив про недоведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, визнав недопустимими ряд доказів, а також вказав, що сукупність інших допустимих доказів не підтверджують обставин, що підлягають доказуванню у цьому провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 за ч.2 ст.369-2 КК України на 4 роки позбавлення волі та на підставі ч.5 ст.74 КК України звільнити його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 цього Кодексу.

При цьому не погоджується з висновками місцевого суду про недопустимість доказів, отриманих внаслідок проведення НСРД. Зазначає, що на момент закінчення досудового розслідування наприкінці 2014 року мала місце ситуація, за якої надання певних матеріалів було неможливим з огляду на державні інтереси щодо збереження інформації у таємниці.

Наголошує, що стороні захисту в порядку ст.290 КПК України були відкриті матеріали, які на той час перебували у розпорядженні сторони обвинувачення, в тому числі розсекречені протоколи про результати негласних (слідчих) розшукових дій.

Стверджує, що сторона обвинувачення не мала у своєму розпорядженні ухвал слідчого судді апеляційного суду, що стали правовою підставою проведення НСРД, а тому доступ до вказаних документів протилежній стороні не був наданий.

Звертає увагу, що сторона захисту звернулась із клопотанням про надання наведених процесуальних документів під час судового провадження, однак ухвали слідчого судді апеляційного суду були знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання, а в таємній справі, що перебуває в архіві ГУ НП в Харківській області, відсутні другі примірники цих ухвал.

Не погоджується з висновком суду про визнання недопустимим доказом протоколу про результати проведення контролю за вчиненням злочину та супутніх доказів з огляду на відсутність попереднього дозволу суду, оскільки рішення про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, відповідно до ч.4 ст.246 КПК України, має право прийняти виключно прокурор.

Стверджує про відсутність підстав для визнання недопустимим доказом протоколу огляду, помітки та вручення грошових коштів, оскільки в даному провадженні негласні слідчі (розшукові) дії у формі контролю за вчиненням злочину полягали в огляді, помітці, врученні грошових коштів заявнику та не передбачали обмеження конституційних прав особи.

Не погоджується з висновком суду про необхідність визнання результатів негласних слідчих (розшукових) дій недопустимими доказами з огляду на те, що розпочавши досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, орган досудового розслідування нібито штучно створив можливість проведення НСРД.

Звертає увагу, що під час досудового розслідування встановлено нові обставини, у зв`язку з чим правову кваліфікацію кримінального правопорушення змінено на ч.2 ст.369-2 КК України та повідомлено ОСОБА_9 про підозру.

Не погоджується з висновком суду, що процедура отримання змивів з рук повинна бути проведена за правилами відібрання біологічних зразків.

Стверджує, що заяв або скарг від особи, у якої відбирали змиви під час складення протоколу огляду місця події від 15 вересня 2014 року не надходило, а тому такий протокол необґрунтовано визнано недопустимим доказом.

Не погоджується з висновком місцевого суду про наявність порушень при проведенні 15 вересня 2014 року обшуку особи та зазначає, що кримінальний процесуальний Закону не надає вичерпного переліку обставин, за яких може бути проведений обшук, та не обмежує процесуальних осіб (слідчого або прокурора) звернутися до суду з відповідним клопотанням.

Стверджує про необґрунтоване визнання судом першої інстанції протоколу обшуку та висновку проведеної за його наслідками експертизи №139 від 17 вересня 2014 року недопустимими доказами.

Вважає, що показання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 розкривають суть вчиненого ОСОБА_9 правопорушення, оскільки свідки роз`яснюють процедуру отримання свідоцтва, посвідчення та медичної картки.

Наголошує, що суд необґрунтовано взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_15 , який не підтвердив впливу на нього зі сторони ОСОБА_9 .

Ставить під сумнів пояснення обвинуваченого про його невинуватість, надані під час судового розгляду.

Вважає, що суд безпідставно відхилив надані стороною обвинувачення документи, а саме: лист Держінспекції сільського господарства в Харківській області, наказ цієї інспекції про затвердження складу комісії для приймання іспитів, довідку, згідно з якою ОСОБА_9 працює викладачем, витяги з наказу по особовому складу ХНТУСГ, посадову інструкцію, характеристику останнього за місцем роботи, довідку про судимість, довідки лікарів психіатра та нарколога, оскільки вказані документи характеризують особу обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурорів на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування обвинуваченого та його захисника про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Статтею 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинене кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч.1 ст.284 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

За змістом ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження,ОСОБА_9 обвинувачується у зловживанні впливом, а саме одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Таке обвинувачення переважно ґрунтується на доказах, отриманих у результаті проведених негласних слідчих (розшукових) дій.

Прокурор в апеляційній скарзі слушно наголошує, що під час вирішення питання про можливість використання результатів НСРД у кримінальному провадженні про кримінальні правопорушення, які не є тяжкими чи особливо тяжкими, Верховний Суд орієнтує судову практику на таке. Якщо на момент проведення НСРД існували достатні підстави для обґрунтованого припущення щодо вчинення особою діяння, яке кваліфікується відповідно до закону про кримінальну відповідальність як тяжкий або особливо тяжкий злочин, а в ході проведення подальшого досудового розслідування кваліфікацію було змінено на таку, що передбачає відповідальність за нетяжкий злочин або проступок, то фактичні дані, отримані в результаті проведення НСРД, можуть бути доказами в цьому кримінальному провадженні.

Також обґрунтованими є доводи апеляційної скарги, що відповідно до ч.4 ст.246 КПК України виключно прокурору надано право прийняти рішення про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину.

Разом з тим, доводи прокурора про допустимість доказів, отриманих у результаті проведених негласних слідчих (розшукових) дій, в тому числі і контролю за вчиненням злочину, суперечать вимогам кримінального процесуального закону з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Таким чином, законодавець встановив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає можливість сторонам майбутнього судового розгляду ознайомитися із доказами кожної із них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду.

Для доведення допустимості результатів НСРД мають бути відкриті не тільки результати цих дій, а й документи, які стали правовою підставою їх проведення (клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, ухвала слідчого судді), оскільки змістом цих документів сторони можуть перевірити дотримання вимог кримінального процесуального закону стосовно негласних слідчих (розшукових) дій.

Згідно з ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Обов`язковим елементом порядку отримання доказів в результаті НСРД є попередній дозвіл уповноважених суб`єктів (слідчого судді, прокурора, слідчого) на їх проведення. Сторона захисту вправі мати інформацію про всі елементи процесуального порядку отримання стороною обвинувачення доказів, які остання має намір використати проти неї в суді. Інакше від самого початку судового розгляду сторона захисту перебуватиме зі стороною обвинувачення в нерівних умовах.

Документи, які стали правовою підставою проведення НСРД (зокрема, не розсекречені на момент звернення до суду з обвинувальним актом), не можуть вважатися додатковими матеріалами до результатів проведених негласних слідчих (розшукових) дій, отриманими до або під час судового розгляду, оскільки є їх частиною.

Ці процесуальні рішення виступають правовою підставою проведення НСРД, з огляду на їх функціональне призначення щодо підтвердження допустимості доказової інформації, отриманої за результатами проведення таких дій, і повинні перевірятися та враховуватися судом під час оцінки доказів.

З огляду на те, що сторона обвинувачення не відкривала та не надала ні ухвал слідчого судді щодо дозволу на проведення НСРД, ні постанови прокурора про проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контролю за вчиненням злочину, суд обґрунтовано визнав протоколи за результатами проведення негласних слідчих дій недопустимими доказами.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією, сформульованою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі №640/6847/15-к.

При цьому, як встановив суд,прокурор з часу проведення НСРД у 2014 році не вживав необхідних та залежних від нього заходів, спрямованих на розсекречення процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД.

В подальшому ухвали слідчого судді апеляційного суду та постанова прокурора були знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання, а в таємній справі, що перебуває в архіві ГУ НП в Харківській області, відсутні другі примірники цих ухвал. Таким чином, можливість відкриття цих документів втрачена.

Отже, відсутні визначені законом підстави стверджувати про допустимість доказової інформації, отриманої за результатами проведення НСРД, в тому числі і контролю за вчиненням злочину.

Всупереч доводам апеляційної скарги, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 під час допиту судом першої інстанції пояснили, що їм не відомо про зловживання впливом обвинуваченого на службових осіб Державної інспекції сільського господарства в Харківській області.

Водночас, начальник інспекції листом від 22 вересня 2014 року №05.01-27/6860 повідомив слідчого, що документи, які були підставою для видачі ОСОБА_10 посвідчення тракториста-машиніста викрадені, а відповідна заява подана до Дергачівського районного відділу міліції та зареєстрована за №4862 від 16 вересня 2014 року.

Будь-яких даних щодо результатів перевірки цієї заяви прокурором суду не надано.

Досліджені судом документи (лист Держінспекції сільського господарства в Харківській області, наказ цієї інспекції про затвердження складу комісії для приймання іспитів, довідка, згідно з якою ОСОБА_9 працює викладачем, витяги з наказу по особовому складу ХНТУСГ, посадова інструкція, характеристики, довідки обвинуваченого) характеризують особу ОСОБА_9 , як слушно вказує прокурор, проте не доводять його винуватість у вчиненні інкримінованих дій.

Інші докази причетності ОСОБА_9 до одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, стороною обвинувачення не надавалися.

Отже, за наслідками судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_9 інкримінованого злочину, у зв`язку із чим на підставі ч.1 ст.373 КПК України суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про ухвалення виправдувального вироку.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 368, 370, 374 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Салтівського (Московського) районного суду міста Харкова від 05 листопада 2021 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4