Справа № 129/1985/20
Провадження №11-кп/801/558/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 25.03.2025 в судовому провадженні за поданням начальника Гайсинського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області про звільнення від покарання засудженого ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 25.03.2025 задоволено подання начальника Гайсинського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області та звільнено засудженого вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 13.04.2023 за ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, у зв`язку із усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Місцевий суд застосував зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX.

Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу суду незаконною в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та просить її скасувати; задовольнити подання начальника Гайсинського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_9 ; на підстав ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_8 від покарання, призначеного за вироком Гайсинського районного суду від 13.04.2023 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки (за епізодом вчинення кримінального правопорушення від 08.06.2020) у зв`язку з усуненням карності діяння: вважати ОСОБА_8 засудженим за вироком Гайсинського районного суду від 13.04.2023 за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та покарання за вироком Гайсинського районного суду від 09.02.2023 призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки сім місяців. Згідно ст. 75, ст. 104 КК України, ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки.

Вказує на безпідставність звільнення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України від покарання у зв`язку із усуненням законом караності діяння, адже заподіяна злочином шкода становить 6000 грн та перевищує розмір двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на рік вчинення злочину.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

За правилами ч.ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч.1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18.07.2024 №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Вказаним Законом №3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, статті 185, 190, 191 КК фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09.08.2024 чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

При цьому апеляційний суд враховує висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 07.10.2024 у справі №278/1566/21, відповідно до якого Закон № 3886-IX, яким внесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

Під час з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, встановлений на час вчинення правопорушення, з врахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Як убачається з матеріалів судового провадження, вироком Гайсинського районного суду від 13.04.2023 ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання, призначеного вироком Гайсинського районного суду від 09.02.2023 призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців. Відповідно до ст.ст. 75, 104 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

При цьому, вироком Гайсинського районного суду від 13.04.2023 ОСОБА_8 засуджено за вчинення 2 епізодів кримінально-протиправної діяльності, вчинених у різний проміжок часу, внаслідок вчинення яких заподіяно шкоду в різному розмірі.

Зокрема, за вироком Гайсинського районного суду від 13.04.2023 ОСОБА_8 засуджено за вчинення двох крадіжок, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 185 КК України, вчиненої 08.06.2020 (сума заподіяної шкоди - 309,40 грн), а також за ч. 3 ст. 185 КК України, вчинено 07.10.2020 на суму 6000 грн.

Вирішуючи питання про приведення вироку Гайсинського районного суду від 13.04.2023 відносно засудженого ОСОБА_8 у відповідність до вимог Закону України від 18.07.2024 №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким ОСОБА_8 призначено покарання за сукупністю покарань на підставі ст. 70 КК України, суд дійшов до помилкового висновку про необхідність звільнення ОСОБА_8 від покарання за вироком Гайсинського районного суду від 13.04.2023 за всіма епізодами кримінально-протиправної діяльності, оскільки одним із епізодів крадіжок, вчиненим 07.10.2020, заподіяна шкода в сумі 6000 грн, яка перевищувала розмір двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, неоподатковуваний мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з 01.01.2020 складав 1051 грн, тобто два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за цей період складатимуть 2102 грн, а відтак сума викраденого майна у 2020 році в розмірі 6000 грн перевищувала розмір двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розмірі 2102 грн.

Внаслідок звільнення ОСОБА_8 від покарання за епізодом кримінально-протиправної діяльності від 07.10.2020, судом застосовано закон, який не підлягає застосуванню (ч. 2 ст. 74 КК України).

Окрім того, судом не враховано, що покарання ОСОБА_8 призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням вироку Гайсинського районного суду від 09.02.2023, яким останнього визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 125, ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 186, ст. 198, ч. 1 ст. 296 КК України, та призначено покарання у виді 4 роки 6 місяців. Відповідно до ст. ст. 75, 104 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Злочини, за які ОСОБА_8 засуджено вироком Гайсинського районного суду від 09.02.2023, не підлягали декриміналізації, оскільки сума заподіяної шкоди перевищувала розмір двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розмірі 2102 грн.

Постановляючи ухвалу про звільнення ОСОБА_8 від покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців у зв`язку із усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений, суд фактично звільнив ОСОБА_8 від усього покарання, призначеного вироком Гайсинського районного суду від 13.04.2023, в тому числі і від покарання, призначеного за вироком від 09.02.2023.

За викладених обставин ухвала Гайсинського районного суду Вінницької області від 25.03.2025 є незаконною та підлягає скасуванню в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, враховуючи, що за вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 13.04.2023, сума збитків за епізодом крадіжки, вчиненої ОСОБА_8 08.06.2020 становить 309,4 грн та не перевищує розмір прожиткового мінімуму станом на 2020 рік, ОСОБА_8 підлягає звільненю від кримінальної відповідальності у зв`язку з усуненням караності діяння.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 25.03.2025 щодо ОСОБА_8 скасувати.

Подання начальника Гайсинського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_9 задовольнити.

На підстав ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_8 від покарання, призначеного за вироком Гайсинського районного суду від 13.04.2023 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки (за епізодом вчинення кримінального правопорушення від 08.06.2020) у зв`язку з усуненням карності діяння.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вироком Гайсинського районного суду від 13.04.2023 за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та покарання за вироком Гайсинського районного суду від 09.02.2023 призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки сім місяців. Згідно ст. 75, ст. 104 КК України, ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4