Справа № 347/2679/24
Провадження № 1-кп/347/169/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2025 р. м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000338 від 09 жовтня 2024 року стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працевлаштованого, депутатом не обирався, на утриманні нікого не має, інваліда ІІІ групи, раніше судимого вироком Косівського районного суду від 04.10.2024 року за ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК України до покарання згідно ч.1 ст.70 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 (один) рік, покарання не відбув,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.309 КК України

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, будучи особою засудженою протягом року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.309 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, за невстановлених досудовим розслідуванням часу та обставин ОСОБА_4 , всупереч Законів України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів та зловживанням ними», реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно з корисливих мотивів та маючи мету незаконного придбання та зберігання без мети збуту, незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено - «канабіс», у невстановленій кількості, який в подальшому зберігав за місцем фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 .

09 жовтня 2024 року під час проведення санкціонованого обшуку за фактичним місцем проживання ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 07:57 год. до 08:31 год., працівниками поліції у приміщенні кімнати житлового будинку, було виявлено та вилучено: наркотичний засіб, обіг якого обмежено - «канабіс», загальна кількість якого відповідно до експертних досліджень в перерахунку на суху речовину становить 13,373 гр., що є невеликим розміром.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, будучи особою засудженою протягом року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.309 КК України, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.309 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні передбаченому ч.2 ст.309 КК України визнав повністю та пояснив, що вчинив кримінальне правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин. Дійсно він раніше був засуджений за вчинення аналогічного кримінального правопорушення. Вдома дійсно зберігав згорток з наркотичною речовиною. Припустив що такий згорток міг залишитись ще з попереднього разу, коли в нього проводили обшуки. Ствердив, що з попереднього разу йому здалось, що він повикидав всі згортки з наркотичними речовинами, але мабуть ще один залишився.

Висловив жаль з приводу вчиненого, запевнив суд, що подібного не вчинятиме, зробив для себе правильні висновки, просив його суворо не карати, та не позбавляти волі, оскільки він є інвалідом ІІІ групи, і на його утриманні перебуває перестаріла мати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 , є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, роз?яснивши їм зміст ч.3 ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнав фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Отже, своїми умисними діяннями, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, будучи особою засудженою протягом року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.309 КК України, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.309 КК України, а дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за вказаною статтею Кримінального кодексу.

Щодо призначення покарання.

Прокурор просив визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі, а з урахуванням ст.71 КК України призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців.

Захисник обвинуваченого просив суд врахувати всі пом?якшуючі обставини, щире каяття, повне визнання вини, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, характеризуючі дані, врахувати, що обвинувачений є інвалідом 3 групи та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Позиція суду щодо призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, на обліку у лікарів психіатра та нарколога обвинувачений не знаходиться, по місцю проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно, депутатом не являється, громадського порядку не порушував, скарг до селищної ради на нього не поступало, до адміністративної відповідальності не притягався, зареєстрований у будинку батьків, є інвалідом ІІІ групи

Пом`якшуючими обставинами передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як на стадії досудового так і на стадії судового розгляду, а також бере до уваги, що вказаним правопорушенням не завдано будь-якої шкоди правам та інтересам інших осіб, є інвалідом ІІІ групи.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, не встановлено.

Відповідно до ч.1, 4 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно копії вироку Косівського районного суду від 04.10.2024 року, ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК України до остаточного покарання згідно ч.1 ст.70 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 (один) рік. І під час іспитового строку ОСОБА_4 вчинив нове кримінальне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.309 КК України.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції частини 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком 1 рік та з урахуванням ст.71 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком до покарання за цим вироком, і призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 1 місяць. Саме такий вид покарання буде достатнім для виправлення особи обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи захисника ОСОБА_5 про можливість застосування ст. 75 КК України, в даному випадку є неспроможними, оскільки зі змісту положень ст. 75 та ч. 3 ст. 78 КК України випливає, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати на підставі ст. 71 КК України остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком.

У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим (Постанова ККС ВС у справі № 678/527/22 (провадження № 51-3544км22).

Щодо інших питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення експертиз стягнути з обвинуваченого в користь держави.

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Враховуючи викладене ст.71 КК України, та керуючись статтями 349, 368, 371, 373, 374 ч.5 ст. 615 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі частини 1, 4 статті 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте ОСОБА_4 покарання за вироком Косівського районного суду від 04.10.2024 року і остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік і 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 , в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертиз у даному кримінальному провадженні в розмірі 1592,80 гривень.

Речові докази:

-канабіс, кількістю в перерахунку на суху речовину 13,373 грама, який після проведення експертного дослідження разом із попередньою упаковкою, переупаковано в полімерний спец, пакет Експертної служби МВС України з номером на захисній стрічці «6083173» - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

В іншій частині вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1