Справа № 521/5105/24
Номер провадження:1-кп/521/933/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року м.Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретері судового засідання: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у місті Одеси у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР №0000108 від 07.03.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буцинівка, Роздільнянського району, Одеської області, громадянина України, за національністю українця, неодруженого, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово перебуває за адресою: АДРЕСА_2 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачуваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.12.2024 року оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , та зупинено кримінальне провадження.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.04.2025 поновлено судове провадження у кримінальному провадженні №0000108 від 07.03.2024 року, відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Також, 09.12.2024 року до суду надійшло клопотання прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_6 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події, протоколами допитів свідків, висновком експертизи та іншими матеріалами в сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 даної статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватись від суду;

- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 буде переховуватися від суду свідчить те, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 3 років та що йому, у разі визнання винним у вчиненні даного кримінального правопорушення, загрожує реальна міра покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

Також, наявні у суду докази доводять, що ризик переховування обвинуваченого від суду вже фактично підтвердився.

Так, обвинувачена, будучи належним чином повідомлена про дату та час судового засідання (06.06.2024, 15.08.2024 та 10.09.2024), до суду не з?явився та про причини своєї неявки суд належним чином не повідомив, на неодноразові телефоні дзвінки не відповідає. Жодних документів, підтверджуючих вагомість причин його відсутності, у суду на теперішній час немає, що говорить про реалізацію ризику його переховування від суду.

Також по кримінальному провадженню є свідки (поняті), покази яких відіграють важливу роль в процесі доказування винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, на яких перебуваючи під іншим запобіжним заходом не пов`язаним з ізоляцію від суспільства (тримання під вартою) останній може незаконно впливати шляхом погроз, для викривлення показів, що негативно вплине на розгляд кримінального провадження у суді та призведе до ухилення винної особи від кримінальної відповідальності, все це дає підстави для наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий. В тому числі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу, яке не відбув. Окрім того, відносно ОСОБА_7 17.06.2024 до Київського районного суду міста Одеси направлено обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, що свідчить про те, що ОСОБА_5 на шлях виправлення не став та продовжує вчиняти кримінальні правопорушення.

Крім того, вивченням характеристики обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що він раніше неодноразово судимий, офіційно не працює, на території міста Одеси офіційно не зареєстрований та в судові засідання не з`являється, про причини своєї неявки суд не повідомляє.

Метою застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов?язків, передбачених ст. 42 КПК України та запобіганні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, те що обвинувачений може: 1) переховуватися від суду; 2) незаконно впливати на свідків; 3) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Інші більш м`які запобіжні заходи, такі як особиста порука або особисте зобов`язання, домашній арешт не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти зазначеним вище ризикам. Зазначене підтверджується тим що, на час звернення до суду з цим клопотанням, жодних клопотань від поручителів не надходило, обвинувачений не працевлаштована, не має постійного джерела доходу, відсутні міцні соціальні зв`язки.

Міра запобіжного заходу у вигляді застави сама по собі також не є дієвим заходом, оскільки обвинувачений постійного місця роботи не має, тобто немає постійного заробітку. Вважаю, що застава може бути визначена лише у якості альтернативного запобіжного заходу при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе гарантувати належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та зможе запобігти ризикам, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого та просила його задовольнити в повному обсязі, обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив суд врахувати, що наразі проживає з цивільною дружиною та трьома дітьми: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , також працює неофіційно різноробочим. Враховуючи викладене просив застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Захисник у судовому засіданні просила обрати інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали, що маються на цей час в розпорядженні, суд приходить до наступних висновків.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час існують такі ризики, що визначені у частині першій статті 177 Кримінального процесуального кодексу України:

- ризик переховування від суду;

- ризик впливу на свідків;

- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі "Клішин проти України" наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Ризик переховування обвинуваченого від суду

В обґрунтування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду прокурор посилається лише на те, що обвинувачений, розуміючи невідворотність кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, може переховуватись від суду.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 є нетяжким, санкцією передбачено покарання у виді позбавлення волі до 3 (трьох) років позбавлення волі.

Проте, підозра щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення (правова позиція в рішенні ЄСПЛ у справі "Адам`як проти Польщі").

Наведені у клопотанні твердження прокурора мають абстрактний характер. Всупереч положенням частини п`ятої статті 132, частини третьої статті 199 Кримінального процесуального кодексу України стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували поведінку обвинуваченого вчиняти дії з переховування від суду чи не виконання ним процесуальних обов`язків до затримання та взяття під варту.

Отже, суд дійшов висновку, що ризик переховування обвинуваченого від суду існує, проте є незначним, тому не зможе виправдати продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ризик незаконного впливу на свідків.

Стороною обвинувачення обґрунтовується продовження існування цього ризику тим, що за відсутності менш суворого запобіжного заходу, обвинувачений перебуваючи на свободі, матиме можливість та буде незаконно впливати на свідків, схиляючи останніх до викривлення показів.

Оцінюючи можливість впливу на свідків суд виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками та потерпілими, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша та друга статті 23, стаття 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень та дослідження їх судом.

Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати, що обумовлює необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення

Указаний ризик прокурор у клопотанні про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого мотивував тотожним твердженням про те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий. В тому числі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу, яке не відбув. Окрім того, відносно ОСОБА_7 17.06.2024 до Київського районного суду міста Одеси направлено обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, що свідчить про те, що ОСОБА_5 на шлях виправлення не став та продовжує вчиняти кримінальні правопорушення.

Ураховуючи, що в силу засад диспозитивності та змагальності суд розглядає порушене перед ним питання лише в межах доводів клопотання та доданих до нього доказів, суд вважає, що наведені у клопотанні твердження прокурора мають неконкретний характер, мотивований лише характером пред`явленого обвинувачення та не доводяться відповідними доказами стосовно обвинуваченого.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що указаний ризик прокурором не доведено належним чином.

Щодо обґрунтованості обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

При вирішенні заявленого стороною обвинувачення та стороною захисту клопотання та з`ясування можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу та запобігання доведених прокурором ризиків судом враховується наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Що стосується ризику втечі обвинуваченого, то відповідно до практики ЄСПЛ такий ризик не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Як вбачається з ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Прокурор у клопотанні зробила лише посилання на ризики передбачені ст. 177 КПК України, проте не навела будь-яких даних, які б давали підстави впевнитись у справжності таких тверджень, у зв`язку з чим клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який запобіжний захід, суд враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд при вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Відповідно до частин першої та другої статті 181 Кримінального процесуального кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд враховує наявність відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_11 , має усталені соціальні зв`язки, має на утриманні малолітніх дітей, мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, суд вважає, що можливо існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, суд вважає, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_11 можливо забезпечити застосуванням запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту в період часу з 22.00 до 06.00 години наступного дня.

Керуючись ст.ст.177-178, 183, 197, 217, 331, 369-372, 392, КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Малиновської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту в період часу з 22.00 до 06.00 години наступного дня за його місцем фактичного проживання, а саме: АДРЕСА_3 , строком на 60 діб.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , в період доби з 22:00 години до 06:00 години.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (м. Одеса), без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватись від спілкування з свідками по вказаному кримінальному провадження.

Строк дії запобіжного заходу визначити до 26 червня 2025 року включно.

Ухвала суду щодо запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу може бути оскаржена протягом 5 днів до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1