Справа №766/7110/25
н/п 1-кс/766/3920/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2025 Слідча суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні клопотання слідчого СВ ВП №2 ХРУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 18.03.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000576, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП №2 ХРУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_7 звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з клопотанням, погодженим прокурором, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 18.03.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000576, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Згідно вимог ч. 4 ст.183 КПК не визначити розмір застави.

Обґрунтування клопотання

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами. Під час досудового розслідування стороною обвинувачення встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Доводи учасників провадження у судовому засіданні

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні.

Захисник у судовому засіданні зазначив про необґрунтованість підозри та недоведеність ризиків, зазначених у клопотанні. Просив відмовити в застосуванні запобіжного заходу.

Підозрюваний у судовому засіданні зазначив про те, що він не переховувався від виконання обов`язків військової служби, перебував на лікуванні, відповідні медичні документи надати не може.

Мотивація суду

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчим відділенням відділу поліції № 2 Херсонського РУП ГУНП у Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000576 від 18.03.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2024 №244, солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду кулеметника стрілецької спеціалізованої роти (ШКВАЛ), ВОС-101627А, військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат» та визначено останньому суму грошового забезпечення та встановлено, що він посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, з подальшим неодноразовим його продовженням та до теперішнього часу, відповідно до Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» почав діяти воєнний стан в Україні.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України військовослужбовцем із числа осіб, яких умовно-достроково звільнено від відбування покарання для проходження військової служби на підставі, визначеній статтею 81-1 Кримінального Кодексу України, будучи звільненим умовно-достроково 24.05.2024 з Житомирської виправної колонії №4 за ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 24.05.2024 на підставі ст.81-1 КК України для проходження військової служби за контрактом на строк 03 (три) роки 11 (одинадцять) місяців 09 (дев`ять) днів, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 2, 11, 16, 49, 88 Статуту, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Разом з цим, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством та укладеним контрактом, які регламентують порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військове кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_4 , проходячи військову службу за контрактом та будучи забезпечений речовим, грошовим, продовольчим та іншими видами забезпечення, вирішив тимчасово ухилитися від військової служби та проходячи лікування у багатопрофільній опорній лікарні м. Житомира (КНР ЖБОЛ НСР), 08.10.2024 вибув із зазначено лікувального закладу та до місця служби без поважних причин вчасно не з`явився, мотивуючи свої дії особистими обставинами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, в порушення ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 11, 16, 49, 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, 08.10.2024 вибув із лікувального закладу багатопрофільної опорної лікарні м. Житомира (КНР ЖБОЛ НСР) та до місця служби без поважних причин вчасно не з`явився, мотивуючи свої дії особистими обставинами, не пов`язаними з проходженням військової служби та ухилявся від проходження служби до 08.05.2025.

Таким чином, в період з 08.10.2024 до 08.05.2025 року, солдат ОСОБА_4 , без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, до розташування військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього. При цьому, солдат ОСОБА_4 , документів, підтверджуючих поважність та законність відсутності на військовій службі, до військової частини не надавав.

08.05.2025 о 17:42 годині ОСОБА_4 затримано на підставі ст. 208, п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

Протокол затримання особи ОСОБА_4 було підписано затриманим, захисником адвокатом ОСОБА_5 (доручення №002-210000350 від 08.05.2025 року) та понятими без жодних зауважень та застережень щодо його змісту. Підозрюваний копію протоколу отримав, підписав та жодних зауважень щодо його змісту також не надав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню.

08.05.2025 о 20:15 годині ОСОБА_4 у відповідності до ст.ст. 40, 42, 276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України а саме: нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Доказів недотримання строків вручення письмового повідомлення про підозру визначених ст. 278 КПК України матеріали клопотання не містять та стороною захисту надані не були.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

1. Повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 від 12.02.2025 про не прибуття військовослужбовця за контрактом ОСОБА_4 з лікувального закладу до місця несення служби з 08.10.2024 до 08.05.2025;

2. ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 24.05.2024 за якою ОСОБА_4 звільнено умовно-достроково 24.05.2024 з Житомирської виправної колонії №4 за на підставі ст.81-1 КК України для проходження військової служби за контрактом на строк 03 (три) роки 11 (одинадцять) місяців 09 (дев`ять) днів;

3. Контрактом про проходження громадянином України ОСОБА_4 військової служби у Збройних Силах України військовослужбовцем із числа осіб, яких умовно-достроково звільнено від відбування покарання для проходження військової служби на підставі, визначеній статтею 81-1 Кримінального кодексу України, укладеним між Міністерством оборони України та ОСОБА_4 від 25.05.2024 на строк до закінчення особливого періоду - військового стану в України;

4. Протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.05.2025, встановлено, що з ОСОБА_4 познайомився в минулому році влітку, коли його перевели з 31 бригади до нашої 72-ї бригади. Військову службу проходили в військовій частині НОМЕР_1 . Службу з ОСОБА_10 проходили в різних підрозділах. Коли ОСОБА_10 прибув до підрозділу він прослужив приблизно неділю в посаді солдата. ОСОБА_10 звертався до мене з метою того, щоб я його відвіз до медичного закладу на лікування в м. Запоріжжя, який саме заклад вже не пам`ятаю. У ОСОБА_10 було застаріле і незрозуміле травмування і було небойового характеру. У всіх медичних закладав військовослужбовці не перебувають більше 21 дня. Конончуку видавалось направлення з метою лягти на стаціонарне лікування. Останній раз ОСОБА_10 він бачив лише в 2024 році і більше з цього часу жодного разу його не бачив. Після лікування ОСОБА_10 повинен був повернутися в визначений термін до військової частини, але в зазначений термін не повернувся. З ОСОБА_10 на даний час зв`язок не підтримую;

5. Протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02.05.2025, встановлено, що приблизно в червні, або липні 2024 року він був переведений з 31-ї президентської бригади до 72-ї бригади, а саме до військової частини НОМЕР_1 . Службу проходив в посаді сержанта матеріально-технічного забезпечення. ОСОБА_4 перевели до нашої частини з 31-ї бригади в 2024 році. Особисто з ним він познайомився в лютому 2025 року коли його до них привезла військова служба правопорядку. 3 Конончуком службу разом він не проходив, він був в іншому підрозділі. Останній раз ОСОБА_10 він бачив 2 або 3 лютого 2025 року, тоді я його особисто відвозив в госпіталь в м. Біла Церква Київської області. Його там поклали на операцію і з того часу я його більше не бачив. Коли він до нас прийшов у нього була зламана рука, яка неправильно зрослася і його не лікували в тій частині де він був його не лікували. 24.02.2025 ОСОБА_10 був виписаний з шпиталя в м. Біла Церква, після чого він в нашу військову частину не повернувся. Конончука тривалий час шукали, при тому ОСОБА_10 сам особисто служити не бажає. Більше нічого про нього він не знає. Де зараз перебуває ОСОБА_10 він не знає, зв`язок з ним не підтримує.

6. Протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_5 від 02.05.2025, встановлено що службу проходив спочатку в 31-ї бригаді. 09.08.2024 року був переведений до 72-ї бригади, а саме в військову частину НОМЕР_1 . З ОСОБА_4 познайомився в 2024 році приблизно пізньою осінню. Наскільки йому відомо, його також перевели з 31-ї бригади до нашої 72-ї бригади в частину НОМЕР_1 . Крім того йому відомо, що у нього були проблеми з рукою, через що його відправляли на лікування. 28.09.2024 року ОСОБА_10 був госпіталізований до лікарні. Станом на 14.11.2024, ОСОБА_10 після того як був виписаний з лікарні не повернувся вчасно до військової частини. Конончук проходив службу разом з ним в підрозділі, але недовго, оскільки в нього була зламана рука. 30.01.2025 ОСОБА_10 повернувся на ППД у м. Біла Церква, коли його доставили працівники військової служби правопорядку. Після чого його знову госпіталізували в лікарню і на даний час він знову не повернувся в частину вчасно і досі перебуває в статусі військового який самовільно залишив військову частину, а саме не повернувся з лікування. На даний час зв`язок з ним не підтримує.

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Щодо ризиків, зазначених у клопотанні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Згідно ч. 5 ст. 407 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

З метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , може переховуватись від органу досудового розслідування, здійснити виїзд на тимчасово окуповані території України.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке є тяжким, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, в тому числі на тимчасово непідконтрольній Україні території, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також прокурором у судовому засіданні доведено існування ризику, передбаченого пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу ОСОБА_4 на свідків у даному кримінальному провадженні. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами ОСОБА_4 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Крім того, доведено існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого військового злочину в умовах воєнного стану, та може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється з огляду на таке: ніде не працює та у останнього відсутній дохід для існування, не має стійких соціальних зв`язків, раніше судимий за ч.1 ст.162, ч.2 ст.125, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України, за останньою судимістю умовно-достроково звільнений на підставі ст.81-1 у зв`язку із укладенням контракту для проходження військової служби, уклав контракт, прибув до військової частини, в якій за ним встановлений адміністративний нагляд строком на 12 місяців, який він порушив шляхом не прибуття з лікувального закладу до військової частини для подальшого проходження служби.

Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, в разі визнання винуватим у вчиненні якого підозрюваному загрожує покарання від п`яти до десяти років позбавлення волі. Також слідчим суддею враховуються: вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 , який народився у 1983 році, на обліку за станом здоров`я не перебуває, інвалідність не встановлювалась. Крім того, слідчим суддею враховуються: міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, а саме: ОСОБА_4 має середню освіту, одружений, має чотирьох дітей 2012, 2014, 2016, 2019 року народження. Офіційне джерело доходу відсутнє. Зі слів підозрюваного, останній проживає за зареєстрованим місце проживання, з дружиною та дітьми за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий.

На час кримінального правопорушення, в якому підозрюється, проходив військову службу за контрактом на посаді кулеметника стрілецької спеціалізованої роти (ШКВАЛ), ВОС-101627А, військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат». На даний час безробітний. Раніше судимий. Повідомлень про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень наразі не має.

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового слідства, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_4 на свободу.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази, доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_4 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 407 КПК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України тримання під вартою (ч. 6 ст. 176 КПК України).

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи, що ОСОБА_4 як зазначалось раніше, обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у сфері встановленого порядку несення військової служби (військового кримінального правопорушення), беручи до уваги дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не вбачає правових підстав для призначення альтернативного запобіжного заходу та визначення розміру застави. Обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та є достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантію його належної процесуальної поведінки на даній стадії кримінального провадження.

Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 186, 193, 194, 309 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 06.07.2025 року включно.

Час тримання під вартою відраховувати з моменту фактичного затримання, тобто з 08.05.2025 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошено 13.05.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1