Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А

про продовження запобіжного заходу

20 травня 2025 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, поданих в межах кримінального провадження № 0000104 від 16.08.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Брилівка Цюрупинкського району Херсонської області, громадянина України, має на утримані двох дітей, ФОП, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, перебуває під вартою в Київському СІЗО,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 110 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000104 від 16.08.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 110 КК України.

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 у межах указаного кримінального провадження, без визначення розміру застави.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого обґрунтовано тим, що метою застосування запобіжного заходу стосовно останнього є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків з метою зміни ними показів. Зазначив, що з урахуванням злочинів, у вчиненні яких обвинувачуєтесь ОСОБА_5 , останній може виїхати на територію країни-агресора, а також може передавати інформацію про місце розташування підрозділів ЗСУ представникам спецслужб країни-агресора. Вказав, що у разі обрання обвинуваченому менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде неможливо запобігти наявним ризикам, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Захисник та обвинувачений у судовому засіданні заперечували проти задоволення указаного клопотання. Окрім того, захисником було подано клпотання про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід - домашній арешт у нічний час доби за адресою: АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою сформульовано переважно в загальних рисах, при тому прокурор не навів жодного підтвердження наявності жодного з ризиків. Окрім того, обвинувачений має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, сім`ю, неповнолітню дитину, характеризується позитивно, відомостей про облік у лікаря психіатра та лікаря-нарколога немає, був учасником одеської самооборони. Зазначила, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчили б про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України.

Вислухавши учасників процесу, суд дійшов такого висновку.

Ухвалою суду від 18.03.2025 обвинуваченому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22.05.2025 включно.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії, що передбачені в цій статті.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду у відповідності до КПК України не означає, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме переховування, однак достатньо встановити, що він має реальну можливість здійснити такі дії у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку суду, тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення та суворість покарання за його вчинення може свідчити про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування чи суду.

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. CzechRepublic») № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Варто також зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Так, злочини, передбачені ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 110 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , є особливо тяжким та тяжкими.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, сім`ю, неповнолітню дитину, характеризується позитивно, відомостей про облік у лікаря психіатра та лікаря-нарколога немає, був учасником одеської самооборони.

Але, незважаючи на стійкі соціальні зв`язки, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , є ймовірність того, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, обвинувачений може намагатися вчинити спроби щодо переховування від суду.

Крім того, суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 може використовувати набуті злочинні зв`язки, тому в будь-який момент може виїхати на територію країни-агресора рф або іншої держави, а також за допомогою вказаного кола зв`язків може впливати на інших осіб, в тому числі на свідків, у кримінальному провадженні, шляхом тиску на них, з метою зміни показів останніми, а тому існує реальна загроза того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, буде вчиняти дії, які перешкоджатимуть кримінальному провадженню іншим чином.

Окрім цього, з урахуванням категорії злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , оголошеного в країні воєнного стану, є вирогідність того, може вчиняти за допомогою засобів зв`язку та/або мережі «Інтернет», контактувати із представниками спецслужб рф та надавати їм інформацію щодо розташування на території Одеської області підрозділів ЗСУ, об`єктів військової інфраструктури та інших стратегічно важливих об`єктів, зокрема за місцем свого фактичного проживання, а також повідомляти їм про обставини здійснення досудового розслідування та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, може координувати обстріли військових об`єктів Одеської області, де він проживає, та повідомляти представників країни-агресора рф про їх наслідки та/або вчинити інші злочини проти основ національної безпеки України.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Також суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання в їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» зазначив, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вони маловірогідні і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

З огляду на наведене, а також враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до злочинів проти основ національної безпеки України, обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосуванням до обвинуваченого інших, більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, судом не встановлено, у зв`язку з чим для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, необхідно дійти висновку про наявність підстав на даній стадії судового розгляду для продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

А відтак, у клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу необхідно відмовити, а обвинуваченому ОСОБА_5 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 21 липня 2025 року включно, з урахуванням строку дії попередньої ухвали, відраховуючи з 23.05.2025, оскільки строк дії попередньої ухвали - до 22 травня 2025 року.

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України вважає за необхідне не визначити розмір застави.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 331, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

В клопотання захисника про зміну міри запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , - відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, відраховуючи з 23.05.2025, тобто по 21 липня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику та обвинуваченому, - для відома.

Копію ухвали надіслати начальнику Київського СІЗО - для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1