В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/3004/24

Провадження № 1-кп/348/163/25

01 липня 2025 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000369 від 04.10.2024 за обвинуваченням,-

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Надвірна Івано-Франківської області, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, одруженого, який має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, в силу ст. 89 КК України не судимого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України на посаді старшого стрільця гірсько-штурмового відділення гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший солдат,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 18.11.2020 обвинувачений ОСОБА_5 з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 уклав контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України строком на три роки. Наказом командира військової частини НОМЕР_3 18 листопада 2020 року № 241 старшого солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення даної військової частини та призначено на посаду такелажника евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення. 01.05.2021 старшого солдата ОСОБА_5 призначено на посаду старшого стрільця гірсько-штурмового відділення гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 . У подальшому, 17.03.2023 старшого солдата ОСОБА_5 увільнено від займаної посади та призупинено військову службу.

Проходячи військову службу за контрактом, старший солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків.

Проте, старший солдат ОСОБА_5 незважаючи на обов`язок неухильно дотримуватися вищезазначених норм законодавства, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин. Так, старший солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї дружини потерпілої ОСОБА_4 за місцем їхнього спільного проживання в АДРЕСА_1 , яке призвело до психологічних страждань останньої та погіршення якості її життя.

Зокрема, 11.06.2024 близько 12 год 00 хв., обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_4 насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні у її сторону нецензурними словами та погрозами фізичною розправою, чим принизив її честь та гідність та завдав ОСОБА_4 морального і психологічного болю.

За вказаним фактом вчинення домашнього насильства постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.07.2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 гривень.

Крім того, 19.06.2024 близько 20 год 00 хв., обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_4 домашнє насильство, а саме: умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні нецензурною лайкою, чим принизив її честь та гідність та завдав ОСОБА_4 морального і психологічного болю.

За вказаним фактом вчинення домашнього насильства постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.09.2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 гривень.

Надалі, 16.08.2024 близько 21 год 15 хв., обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем проживання дружини, за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_4 , насильницькі дії, а саме: умисні дії психологічного та фізичного характеру, що полягало у висловлюванні у її сторону нецензурною лайкою та шарпаниною за руки, чим принизив честь, гідність та завдав ОСОБА_4 фізичного та психологічного болю.

За вказаним фактом вчинення домашнього насильства постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.09.2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень.

Незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства в сім`ї обвинувачений ОСОБА_5 , правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив умисно, систематично вчиняти домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_4 , а саме 06.09.2024 близько 20 год 00 хв., обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, висловлював у сторону своєї дружини ОСОБА_5 , словесні образи та нецензурну лексику, чим спричинив морального і психологічного болю та приниження її честі та гідності.

Такі протиправні, систематичні дії обвинуваченого ОСОБА_5 призвели до психологічних страждань потерпілої ОСОБА_4 та погіршення якості її життя, що виразилося у формі втоми, втрати енергійності, позитивних емоцій та негативних переживань.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 засіданні вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. У вчиненому розкаявся, зазначив, що шкодує про скоєне, обіцяв, що подібного більше допускати не буде. Свою поведінку пояснює наслідками психологічної травми внаслідок участі в бойових діях. На теперішній час його поведінка змінилася, він пройшов обстеження, лікування та контролює свої емоції. Неодноразово просив вибачення у дружини. Просив не призначати йому суворе покарання, а обмежитися штрафом.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона обвинуваченого пробачила, з вересня 2024 року обвинувачений не допускає відносно неї образ та насильства, вони вирішують сімені питання без конфліктів. Просила призначити покарання у виді штрафу.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення.

Суд відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши перед цим, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнів у добровільності їх позиції не має, їм роз`яснено, що вони в такому випадку будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши обвинуваченого, думку потерпілої щодо призначення покарання, позицію захисника та прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведена повністю.

При цьому, суд вважає, що дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ст. 126-1 КК України, оскільки він своїми діями вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо подружжя, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій сторонами не оспорюються.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом враховується, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином.

Крім того, відповідно до ст.66 КК України, у якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд визнає щире каяття, оскільки обвинувачений повністю визнає свою вину, щиро розкаявся перед судом, попросив вибачення у потерпілої, критично оцінює свій вчинок.

Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Суд також враховує висновок досудової доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно якого останній має середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства.

Також судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема те, що обвинувачений в силу ст. 89 КК не судимий, також береться до уваги його сімейний та матеріальний стан, зокрема, те, що він офіційно не працевлаштований (працює по тимчасових заробітках), одружений, позитивно характеризується за місцем свого проживання, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, також враховується його стан здоров`я, зокрема те, що обвинувачений є працездатним (інвалідності не встановлено), під динамічним спостереженням у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, є військовослужбовцем. Також береться до уваги думка потерпілої, яка просить не обирати обвинуваченому сувору міру покарання.

Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_5 , то суд керується тим, що його поведінка в ході досудового слідства та в судовому засіданні була адекватною, свої пояснення він надавав послідовно та змістовно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.

При призначенні покарання суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Разом з тим, у ході розгляду даного кримінального провадження, судом не встановлено наявності обставин, які б свідчили про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Так, однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Суд звертає увагу на те, що приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте, у будь-якому разі, встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

В даному випадку наявна тільки одна пом`якшуюча обставина, при цьому обвинувачений офіційно не працевлаштований, хоча є особою молодого віку та працездатним, і хоча обвинувачений в силу ст. 89 КК не судимий, однак попереднє кримінальне правопорушення він також вчинив відносно потерпілої ОСОБА_4 , що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних із домашнім насильством.

Отже, підстав для застосування положень ст.69 КК України, як того просить сторона захисту, суд не вбачає.

Таким чином, беручи до уваги наведені обставини в сукупності, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе шляхом застосування до нього покарання у виді пробаційного нагляду в межах санкції ст.126-1 КК України з поквладенням обов`язків відповідно до ч.2 ст. 59-1 КК України, що на думку суду є необхідним і достатнім заходом примусу для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Саме таке покарання суд вважає необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, воно буде відповідати тяжкості злочину, не буде становити особистий надмірний тягар для особи та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Крім того, приписами ч. 2 ст. 76 КК України визначено, що на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені ст. 91-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.91-1 КК України в інтересах потерпілої від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених Кримінальним кодексом України, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені ряд обов`язків, зокрема, направлення для проходження програми для кривдників (п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України).

Застосування передбачених ст. 91-1 КК України обмежувальних заходів не є покаранням у розумінні КК України, оскільки не входить до системи покарань, визначеної розділом Х «Покарання та його види» КК України, та зокрема, статтею 51 КК України.

Вирішуючи питання щодо необхідності застосування до обвинуваченого обмежувального заходу, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, суд враховує, що захист від домашнього насильства є надзвичайно важливим, соціально значущим і актуальним завданням, вирішення якого носить важливий характер.

Метою корекційної програми є допомога особі, яка вчинила насильство, в осмисленні власної насильницької поведінки, усвідомленні її витоків, проявів, наслідків для особистого життя та життя оточуючих, налагодженні гармонійного життя з родиною та в суспільстві, а також в усвідомленні того, що домашнє насильство - це порушення прав людини, яке карається відповідно до чинного законодавства.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що застосування обмежувального заходу у виді направлення для проходження програми для кривдників щодо ОСОБА_5 , строком на 2 місяці, є доцільним та необхідним.

Речові докази та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Міра запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_5 не обиралася та підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою ОСОБА_5 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Застосувати до ОСОБА_5 , на підставі п.5 ч.1 ст.91-1 КК України обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників строком на 2 (два) місяці.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України, а за ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду передбачена кримінальна відповідальність за ч. 3 ст. 389 КК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору у день його проголошення, інші учасники мають право отримати його копію в суді.

Суддя ОСОБА_1