ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , - адвокат ОСОБА_6 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпра від 30 квітня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №00000667 від 10 червня 2024 року щодо:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянина України, з середньою освітою, не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 30 квітня 2025 року ОСОБА_7 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 червня 2025 року включно, без визначення застави.

Судом першої інстанції встановлено, що з огляду на тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який вчинено за попередньою змовою групою осіб проти основ національної безпеки України, продовжують існувати ризики переховування, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення. Також враховано дані про особу обвинуваченого, його вік, наявність постійного місця проживання, соціальних зв`язків. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України. з огляду на характер та суспільний інтерес інкримінованого злочину судом альтернативна застава не визначалась.

В апеляції:

- захисник просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити. Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід на домашній арешт у певний час доби.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу, звертає увагу, що неповнолітній ОСОБА_7 утримується під вартою майже рік, а тому зі сплином часу раніше встановлені ризики істотно знизились.

Зазначає, що ризик переховування ґрунтується лише на припущеннях прокурора, оскільки обвинувачений закордонного паспорту не має та перебуває повністю на утриманні матері, крім того він будь-яких спроб не здійснював.

Вважає, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, який має соціальні зв`язки проживає разом із матір`ю та бабусею, раніше не судимий, має позитивну характеру за місцем проживання, а також відзнаки у навчанні, крім того перебуваючи під вартою, останній продовжує дистанційно навчатись. Окрім того, ОСОБА_7 знаходиться на обліку у лікаря-травматолога та в умовах установи виконання покарань не може отримувати належне медичне лікування.

Прокурор та обвинувачений будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час апеляційного розгляду в судове засідання не з`явились, в апеляційній скарзі відсутні вимоги щодо особистої участі обвинуваченого, а тому, враховуючи позицію захисника, яка особистій участі її підзахисного не наполягала та зазначила, що позиція захисту є узгодженою, з огялду на вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.), колегія вважає за можливе проводити судове засідання без участі прокурора та обвиунваченого.

Вислухавши захисника, яка підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги з викладених в ній підстав, перевіривши та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого від суду, незаконний вплив на свідків, знищення, спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Крім того встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, який виразився у перешкоджанні законній діяльності ЗСУ та інших військових формувань в особливий період, судовий розгляд кримінального провадження триває, свідки не допитані, що може спонукати обвинуваченого до спроби уникнути покарання шляхом переховування від суду або незаконного впливу з метою надання тих чи інших показань на його користь.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Приймається до уваги, що обвинувачений особисто знайомий зі свідками та іншими обвинуваченими у справі, а тому з огляду на те, що останні в суді не допитані, ризик незаконного впливу з метою надання тих чи інших показань на користь обвинуваченого існує.

Щодо ризику знищення та спотворення будь-який речей і документів, що мають істотне значення для справи, колегія суддів вважає, що істотно зменшився, оскільки досудове розслідування по справі вже завершено, усі докази знаходяться у розпорядженні суду, а тому зі сплином часу його реалізація є маловірогідною.

При наданні існування ризику вчинення іншого правопорушення, враховуються дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної кримінальної відповідальності не притягувався, має позитивну характеристику з місця навчання, вчинив злочин у молодому віці у чому розкаюється, а тому враховуючи посткримінальну позитивну поведінку останнього, вказаний ризик хоча і існує, однак є мінімальним.

Апеляційні доводи щодо незастосування альтернативного запобіжного заходу є слушними та такими, що узгоджуються з практикою ЄСПЛ.

Доводи захисту щодо позитивного характеризуючих даних про особу обвинуваченого його молодий вік, є частково слушними та слугують підставою для визначення ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, однак при цьому звертається увага, що наведені адвокатом дані існували і на час вчинення інкримінованого злочину і не слугували стримуючим фактором для обвинуваченого, а тому вказані захистом доводи не можуть слугувати підставою взагалі для відмови в задоволенні клопотання прокурора, з огляду на тяжкість та суспільний інтерес вчиненого злочину.

Слід звернути увагу, що ЄСПЛ орієнтує національні суди при прийнятті рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглянути альтернативні засоби забезпечення явки особи до суду. Так, у рішеннях у справі Цигоній проти України від 24.11.2011 та Третьяков проти України, ЄСПЛ встановив порушення п. 3 ст. 5 КЗПЛ у зв`язку з тим, що рішення суддів про застосування та продовження тримання під вартою не було розглянуто можливість застосування альтернативного заходу.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 114-1 КК України.

Однак, вказана норма закону не є імперативною та з огляду на дискреційні повноваження суду відповідно до яких, слідчий суддя, суд може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за таких обставин, а тому враховуючи, дані про особу підозрюваного, який є неповнолітнім, має міцні соціальні зв`язки, навчається, умови попередньо обраного запобіжного заходу дотримувався, наведені обставини хоча і не нівелюють повністю встановлені ризики, проте зменшують ймовірність їх реалізації, а тому колегія суддів вважає за можливе визначити альтернативну заставу.

Положеннями п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні ОСОБА_7 розміру застави колегія суддів враховує, що за фактичних обставин наведених в обвинувальному акті ОСОБА_7 вчинено лише один епізод протиправної діяльності, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який є неповнолітнім, навчається, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання з матір`ю та бабусею, позитивну характеристику та посткримінальну поведінку, легального джерела доходу в силу молодого віку не має, а тому застава у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у даному випадку буде достатньою, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення встановлених обмежень буде достатнім фактором, що виключає з його сторони спроби переховуватися від органів досудового розслідування та суду або продовження злочинної діяльності.

Колегія зауважує на тому, що метою застави має бути забезпечення процесуальних обов`язків і попередження ризиків, а не штрафна чи каральна функція.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

Визначена сума застави не порушує принцип пропорційності та, з урахуванням майнового стану родини обивнуваченого, не є явно непомірною для нього. Проте вона є значною та цілком здатною забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому, на даному етапі кримінального провадження вказані ризики не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування вказаного виду запобіжного заходу.

На підставі викладеного апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою клопотання прокурора належить задовольнити частково, продовживши застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з альтернативною заставою.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , - адвокат ОСОБА_6 , - задовольнити частково.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпра від 30 квітня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №00000667 від 10 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовженя до обвинуваченого ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 червня 2025 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_7 заставу у розмірі 50 (п`ятдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151400 (сто п`ятдесят одну тисячу чотириста) гривень, яку обвинувачений або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду (отримувач коштів), , МФО 820172, банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, поточний рахунок отримувача: UA1086699, та надати документи, що підтверджують сплату застави слідчому та прокурору.

У разі сплати суми застави, звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, до 28 червня 2025 року, а саме:

- прибувати до суду у визначений день та час;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця перебування чи навчання;

- не спілкуватися зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4