ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 145/487/25

Провадження №1-кп/145/119/2025

03.06.2025 селище Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в селищі Тиврів Вінницької області кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 01.02.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довгополівка Тиврівського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 03.03.2023 за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2024 звільнений умовно-достроково з невідбутим строком покарання 1 рік 1 місяць 15 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Тиврівського районного суду від 03.03.2023 за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнившись від відбування покарання умовно-достроково на підставі ухвали Вінницького міського суду від 02.10.2024 з Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)» з невідбутою частиною покарання строком 1 рік 1 місяць 15 днів, маючи не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний тяжкий злочин за наступних обставин.

Так, в ніч з 31 грудня 2024 року на 01 січня 2025 року, точний час досудовим слідством не установлено, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента України № 740/2024 від 28.10.2024 воєнний стан продовжено до 07.02.2025, маючи намір на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану із проникненням у сховище та інше приміщення, через хвіртку проник на огороджену металевою сіткою територію домоволодіння ОСОБА_5 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з метою вчинення крадіжки належних йому речей.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на крадіжку, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про місцезнаходження ключів від господарських приміщень, які були сховані у туалеті на території домоволодіння ОСОБА_5 , скориставшись їх наявністю, відчинив приміщення літньої кухні, де у подальшому взяв ключ від гаражного приміщення, після чого проник всередину, звідки умисно, таємно з корисливих спонукань здійснив крадіжку належних ОСОБА_5 речей, а саме: бувшої у використанні технічносправної електричної кутової шліфувальної машинки ТМ «Рhiolent» моделі «МШУ 2-9-125», вартість якої відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 306/25-21 від 10.02.2025 складає 1092 грн., бувшої у використанні технічно-справної електричної кутової шліфувальної машинки ТМ «VITALS MASTER» моделі «Ls1512НL», вартістю відповідно до цього ж висновку судово-товарознавчої експертизи 1600 грн., бувшої у використанні технічно-справної електричної дрилі у алюмінієвому корпусі радянського виробництва типу «БЭС-1» вартістю відповідно до цього ж висновку судовотоварознавчої експертизи 337 грн. та бувшого у використанні технічно справного зварювального апарату кустарного (саморобного) виробництва, вагою 28,7 кг, вартістю відповідно до цього ж висновку судово-товарознавчої експертизи 171,05 грн., після чого покинув місце вчинення злочину, викрадене майно привласнив та розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3200 (три тисячі двісті) гривень 05 (п`ять) копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану із проникненням у сховище та інше приміщення, вчинену в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним крадіжки, викладені в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо його не карати, вказавши, що повністю усвідомив протиправність своїх дій, більше такого не повторить.

Суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті. Про вчинене шкодує.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними та відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думки прокурора та обвинуваченого дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст.?349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд ухвалив розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, обгрунтовують розмір процесуальних витрат, а також матеріалів щодо речових доказів.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Вина ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану із проникненням у сховище та інше приміщення, вчинену в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд зважає на те, що обвинувачений раніше судимий, будучи умовно-достроково звільненим 10.10.2024 з місць позбавлення волі в період дії воєнного стану вчинив умисний корисливий злочин проти власності, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за місцем реєстрації скарг та заяв на нього до Тростянецького старостинського округу (с. Довгополлівка, с. Кліщів) не надходило, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває, про скоєне жалкує, потерпілий претензій до нього не має.

Суд приймає до уваги досудову доповідь, складену Вінницьким районним відділом № 2 філії ДУ "Центр пробації" у Вінницькій області, відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим оцінений як високий, ризик небезпеки для суспільства оцінений як середній. Орган пробації вважає що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб). При цьому, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого крім обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76, також додаткові обов`язки, передбачені ч. 3 ст. 76 КК України, а також виконувати заходи передбачені пробаційною програмою "Зміна прокримінального мислення"

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, відповідно до положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, обставини справи, з урахуванням вимог кримінального закону та передбачених цим законом санкцій, враховуючи особу обвинуваченого, ставлення до вчиненого, який вину визнав, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення в період не знятої та не погашеної судимості, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, але на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний корисливий злочин, суд приходить до висновку, що його виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень не можливе без його ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України. При цьому суд враховує вимоги ст. 69-1 КК України.

Крім того, судом враховано, що обвинуваченого було засуджено 03.03.2023 за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі. На підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2024 обвинувачений був звільнений від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 03.03.2023, умовно-достроково з невідбутою частиною покарання строком один рік один місяць п`ятнадцять днів, а тому остаточне покарання обвинуваченому слід призначити з урахуванням ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за даним вироком.

На переконання суду таке покарання відповідає принципам законності, справедливості, індивідуалізації, буде співмірним вчиненому та необхідним для досягнення мети покарання і завдань кримінального судочинства.

Суд вважає вказане покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією захисту прав людини і основоположних свобод та відповідатиме його особі.

Інші питання, які вирішуються судом при ухвалення вироку.

Ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області ОСОБА_6 від 06.02.2025 у справі № 930/316/25 накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: на вилучені 04.02.2025 в с. Довгополівка Вінницького району Вінницької області предмети, які добровільно видав ОСОБА_4 , а саме на електричну кутову шліфувальну машинку ТМ «Phiolent» моделі «МШУ 2-9-125», на електричну кутову шліфувальну машинку ТМ «Vitals Master» моделі «Ls1512HL», на електричну дриль радянського виробництва типу «БЭС-1» та на саморобний зварювальний апарат кустарного виробництва, вагою близько 20 кг, з метою забезпечення збереження вказаних речових доказів, шляхом накладення заборони на їх використання та розпорядження.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України арешт майна підлягає скасуванню.

В судових дебатах прокурором ОСОБА_3 заявлено клопотання щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набранням вироком законної сили.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд зважає на те, що ні під час досудового розслідування, ні під час судового провадження запобіжний захід обвинуваченому не обирався, обвинувачений від органу досудового розслідування чи суду не ухилявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, під час судового провадження належно виконував покладені на нього процесуальним законом обовязки, стороною обвинувачення не надано належних і допустимих доказів, які б обгрунтовували ризики того, що обвинувачений може зникнути чи вчинити нові кримінальні правопорушення, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора та обрання обвинуваченому до набрання вироком законної сили запобіжного заходу у виді тримання під вартою чи будь-якого іншого запобіжного заходу.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні складають витрати на проведення судово-дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/102-25/2755-Д від 06.02.2025 в розмірі 1989,75 грн.; за проведення судово-товарознавчої експертизи № 36/25-21 від 10.02.2025 в розмірі 2544,48 грн.

Загальна сума витрат на залучення експертів складає 4534,23 грн.

Відповідно до вимог ст. 124, 126 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати у відшкодування вартості проведення судових експертиз, оскільки їх проведення було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів в кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 50, 63, 65-67, 69-1, 71, 185 КК України, ст. 100, 124, 126, 174, 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 03.03.2023, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня його фактичного затримання в порядку виконання вироку суду.

У задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави Україна процесуальні витрати на проведення судових експертиз в сумі 4534 (чотири тисячі п`ятсот тридцять чотири) грн 23 коп.

Арешт, накладений на тимчасово вилучене майно ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 06.02.2025 (справа№930/316/25), після набрання вироком законної сили скасувати.

Речові докази в кримінальному провадженні:

- електричну кутову шліфувальну машинку ТМ «Phiolent» моделі «МШУ 2-9-125», на електричну кутову шліфувальну машинку ТМ «Vitals Master» моделі «Ls1512HL», на електричну дриль радянського виробництва типу «БЭС-1» та саморобний зварювальний апарат кустарного виробництва, вагою близько 20 кг, після набрання вироком законної сили залишити потерпілому (законному власнику) ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

У відповідності до ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах воєнного стану, судом проголошена резолютивна частина вироку після складання та підписання повного тексту. Повний текст вироку вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1