Чортківський районний суд Тернопільської області
Копія:
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" вересня 2025 р. Справа № 608/1279/17
Номер провадження1-в/608/20/2025
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника заявника адвоката ОСОБА_4 ,
18 липня 2018 року Чортківським районним судом Тернопільської області було постановлено вирок відносно ОСОБА_5 , яким визнано його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачені ч.1 ст.162 КК України, ч.2 ст. 185 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначити остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. 19 вересня 2018 року Апеляційний суд Тернопільської області Ухвалою по справі №608/1279/18 апеляційне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 18.07.2018р. відносно ОСОБА_5 закрито.
Однак, залишилося відкритим питання зняття арешту 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , у зв`язку із цим виникає необхідність у ОСОБА_5 звернутися до суду з заявою про зняття арешту з майна. В подальшому в застосуванні арешту на майно потреба відпала, оскільки спеціальна конфіскація майна судом не застосована при винесенні вироку та згідно відповіді від 04.02.2025 року № 1641/28.9-24/5 Головного державного виконавця Чортківського відділу ДВС у Чортківському районі ОСОБА_9 вбачається, що відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення з ОСОБА_5 аліментів, інших боргових зобов`язань, адміністративних штрафів, у відділі не перебуває.
Представник заявника ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримує, просить задоволити.
Суд, вислухавши представника заявника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 , позицію прокурора ОСОБА_3 , дослідивши клопотання та додані до нього письмові докази, приходить до наступного:
Ухвалою слідчої судді Чортківського районного суду Тернопільської області ОСОБА_6 від 04.08.2017 було задоволено клопотання про арешт та накладено арешт на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Угринь Чортківського району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_1 .
18 липня 2018 року вироком Чортківського районного суду Тернопільської області було постановлено вирок відносно ОСОБА_5 , яким визнано його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачені ч.1 ст.162 КК України, ч.2 ст. 185 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначити остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
19 вересня 2018 року Апеляційний суд Тернопільської області Ухвалою по справі №608/1279/18 апеляційне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 18.07.2018р. відносно ОСОБА_5 закрито.
Однак, залишилося при виресенні вироку не вирішеним питання скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчої судді, а саме на 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 .
За змістом ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України). Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.
Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом.
При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).
З урахуванням характеру кримінального правопорушення, що розслідується у межах цього кримінального провадження, такий захід забезпечення кримінального провадження має бути пропорційним втручанню у мирне володіння майном.
Відповідно до ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 173 вказаного вище Кодексу при вирішені питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
За ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Також Європейський суд з прав людини у численних своїх рішеннях вказував на неприпустимість непропорційного втручання держави у мирне володіння майном громадян та наголошував на неухильному дотриманні справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (справи «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія», «Василеску проти Румунії» та інші).
Згідно з ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Відповідно до положень п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.
Відповідно до абз. 3 п. 1 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Таким чином, з огляду на вимоги доцільності і співмірності втручання держави в право власності заявника, суд приходить до висновку про те, що подальше обмеження права заявника на мирне володіння та користування майном - на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Угринь Чортківського району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_1 - є не пропорційним втручанням у його право власності, тобто у його право на мирне володіння майном, яке захищено у тому числі і нормами Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ввказане питання не було вирішено при постановленні вироку судом ще в 2018 році, та згідно відповіді від 04.02.2025 року № 1641/28.9-24/5 Головного державного виконавця Чортківського відділу ДВС у Чортківському районі ОСОБА_9 вбачається, що відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення з ОСОБА_5 аліментів, інших боргових зобов`язань, адміністративних штрафів, у відділі не перебуває.
На підставі вищевикладеного та керуючись , ст.ст. 170 - 174, 376 КПК України, суд, -
Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Чортківський районний суд Тернопільської області.

Суддя/підпис/

Копія вірна:

Оригінал ухвали знаходиться в матеріалах справи № 608/1279/17

Ухвала набрала законної сили " " _________________ року.

Суддя: ОСОБА_1

Копію ухвали видано " " ________________ року.

Секретар: