ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6430/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/93/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 р. м. Тернопіль

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі, в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000256 від 04 лютого 2025 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 березня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 березня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_6 , та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хоростків Гусятинського району Тернопільської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, у якого на утриманні перебуває одна неповнолітня дитина, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючого, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначено ОСОБА_7 заставу у розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень.

Встановлено строк дії ухвали до 28 травня 2025.

Як слідує з матеріалів провадження, Тернопільським РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000256 від 04.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Так, під час здійснення досудового розслідування встановлено, що при невстановлених слідством обставинах, місці та часі у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, носіння, зберігання, а також збут осколкової ручної гранати РГД-5 у сукупності із запалом УЗРГМ-2, яка є бойовим припасом.

З метою реалізації свого злочинного умислу за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі ОСОБА_7 у порушення «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 662 від 21.08.1998 (в редакції від 11.10.2011) та «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 (в редакції від 29.10.2020), незаконно придбав осколкову ручну гранату РГД-5 у сукупності із запалом УЗРГМ-2, яка є боєприпасом, та без передбаченого законом дозволу та, маючи злочинний умисел, спрямований на подальший збут вказаного боєприпасу, став незаконно його зберігати.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, усвідомлюючи незаконність такої злочинної діяльності та її небезпеку, 11.03.2025 р. приблизно о 12 год. 00 хв. ОСОБА_7 , діючи умисно, перебуваючи на вул. Є.Коновальця, 3 у м. Тернополі, маючи в наявності заздалегідь незаконно придбану осколкову ручну гранату РГД-5 у сукупності з запалом УЗРГМ-2, які в сукупності є бойовим припасом, незаконно збув її ОСОБА_10 (анкетні дані змінені), за що отримав від останнього грошові кошти в сумі 2500 гривень.

28.03.2025 у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також внаслідок істотного порушення вимог КПК України.

Вказує, що судом першої інстанції під час обрання запобіжного заходу, було істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, у зв`язку з необґрунтованістю ризиків, які давали достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, на думку захисту, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду є абстрактним, оскільки ОСОБА_7 не оголошували у розшук, до клопотання прокурора не долучено матеріалів котрі б вказували на те, що підозрюваний має намір переховуватись віду суду у разі не застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу. Зазначає, що прокурор посилається на наявність єдиної обставини, котра на його думку підтверджує існування заявленого ризику, а саме те, що ОСОБА_7 буде переховуватись від суду, оскільки усвідомлює міру покарання.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, апелянтом зазначено, що коло свідків є невідомим для підозрюваного, а тому такий ризик відсутній та не підтверджується жодними доказами.

Вказує, що ризик вчинити інше кримінальне правопорушення не підтверджується належним чином оскільки відсутні обґрунтовані підстави про те, що ОСОБА_7 готується до вчинення кримінальних правопорушень чи підшуковує знаряддя для вчинення останніх. Вважає, що даний ризик може бути нівельований обранням до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, під час якого будь-які дії будуть під контролем працівників поліції.

Крім того зазначає, що клопотання про застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відповідає вимогам п.5-6 ч.1 ст.184 КПК України, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого.

Захисник вказує, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не в повній мірі врахував дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , який має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та його матеріальний стан.

Звертає увагу суду на наявність у підозрюваного ОСОБА_7 неповнолітньої дочки та матері пенсійного віку, які потребують підтримки та допомоги, та що стан здоров`я підозрюваного унеможливлює перебування останнього під вартою.

На підставі викладено, захисник вважає, що до підозрюваного ОСОБА_7 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків, та дозволить йому продовжувати лікування та мінімізує ризик погіршення його стану здоров`я.

Також просить суд розглянути можливість зменшення розміру застави, так як розмір застави, встановлений слідчим суддею є надмірним та непропорційним фінансовим можливостям ОСОБА_7 .

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 28 березня 2025 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та постановити нову ухвалу, обравши запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану стороною захисту апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді місцевого суду та постановити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у виді домашнього арешту або зменшити розмір визначеної судом застави; прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 ; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Виходячи з положень ч.1 ст.199 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, суд повинен враховувати, що відповідно до ч.3 ст.176, ч.1 ст.183 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Виходячи з аналізу матеріалів кримінального провадження та клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час відповідає характеру вчинення кримінального правопорушення, особі підозрюваного, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені у клопотанні слідчого обставини, які підтверджуються доданими до нього документами, що були предметом дослідження суду, з достатньою повнотою свідчать про обґрунтованість підозри та можливу причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження при вирішенні питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як слідчим, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 .

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, так як вони не зможуть попередити ризики передбачені ст.177 КПК України.

Кожен з цих ризиків слідчим суддею належним чином досліджено та відповідно аргументовано у судовому рішенні.

На думку колегії суддів, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу підозрюваного, його соціальні зв`язки, постійне місце проживання, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

Доводи сторони захисту про те, що слідчим суддею не було враховано належним чином усі обставини, передбачені п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, є безпідставними і спростовуються змістом судового рішення, в якому наведено детальний аналіз кожного ризику, врахованого слідчим судде, а також мотиви, з яких він прийнятий до уваги при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Непереконливим є твердження апелянта, що суд не обґрунтував чому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема домашній арешт чи застава, не зможе належним чином усунути ризики, які передбачені ст. 177 КПК України.

При прийнятті рішення слідчий суддя також врахував, що відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Доводи захисника про те, що слідчим суддею не в повній мірі враховано, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки та матеріальний стан є непереконливими, оскільки вказані обставини були враховані слідчим суддею і свої висновки суд виклав в оскаржуваній ухвалі.

Доводи сторони захисту про поганий стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 та наявність у нього неповнолітньої дочки та матері пенсійного віку, які потребують підтримки та допомоги, не надають підстав для можливості застосування щодо ОСОБА_7 , запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки застосування таких запобіжних заходів не забезпечить в повній мірі дотримання належної процесуальної поведінки підозрюваного на даному етапі досудового розслідування.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до правильно висновку, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими, а прокурор в повному обсязі довів, що обмеження права підозрюваного на свободу є виправданим.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого, у відповідності до вимог ст. 183 КПК України, з урахуванням встановлених в ході розгляду клопотання обставин, характеризуючих даних про особу підозрюваного, матеріального становища підозрюваного та тяжкості правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , також дійшов правильного висновку щодо можливості визначення підозрюваному застави у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається, зокрема у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На переконання колегії суддів, саме такий розмір застави у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України для даного виду кримінального правопорушення, є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього законом обов`язків, враховуючи особу підозрюваного та обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому підстав для зменшення розміру застави, про що адвокат ставить питання в апеляційній скарзі, колегія судів не вбачає.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є непереконливі, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування даного виду запобіжного заходу.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2025 про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 березня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді