ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1426/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст. 537, 539 КПК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 14 березня 2025 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 березня 2025 року клопотання ОСОБА_7 задоволено частково.

На підставі ч.2 ст.74 КК України, звільнено засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за епізодом від 24 лютого 2024 року за вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 28 травня 2024 року за ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку із усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 28 травня 2024 року за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі без призначення покарання за ч.1 ст.70 КК України.

Суд мотивував своє рішення тим, що кримінальне правопорушення за ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України за епізодом від 24 лютого 2024 року, за яке ОСОБА_7 засуджено вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 28 травня 2024 року, наразі не може вважатися кримінально караним, оскільки вартість викраденого майна не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність. Однак, цим же вироком ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України за вчинення крадіжки майна 02 березня 2024 року на суму, що перевищує станом на день вчинення протиправного діяння два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і є кримінально караним. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_7 слід вважати засудженим вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 28 травня 2024 року за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, виключивши посилання на ч.1 ст.70 КК України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати до нього положення ст.69, ст.75 КК України. Крім того, в апеляційній скарзі засудженого міститься прохання про розгляд зазначеного питання без його участі.

У судове засідання Харківського апеляційного суду від 30 червня 2025 року засуджений ОСОБА_7 не з`явився, про день, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

В апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_7 міститься прохання про розгляд судового провадження за його відсутністю.

Відповідно до ч.4 ст.405 КК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Зі змісту норм чинного кримінально-процесуального закону вбачається, що засуджений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища.

У зв`язку з викладеним, вислухавши думку прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 без його участі, який повідомлений належним чином, враховуючи відомості, які містяться в матеріалах провадження, з урахуванням, що в апеляційній скарзі засудженого не порушується питання про погіршення його становища.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого та вважав ухвалу районного суду першої інстанції законною та обґрунтованою, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У частині 1 ст. 539 КПК України зазначено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

У статті 58 Конституції України зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18 липня 2024 року, яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП та посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону №3886-IX від 18 липня 2024 року, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення вважається крадіжка, яке не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно з ч.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи з 1 січня 2024 року становить 3028 гривень, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян на 1 січня 2024 року становив 1514 гривень гривень, а два неоподатковуваних мінімумів становить 3028 гривень.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21 зазначає, що зміна до ст.51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваних мінімумів для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів. У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює двом неоподатковуваних мінімумів, здійснюється виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 28 травня 2024 року ОСОБА_7 засуджений за ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Відповідно до зазначеного вироку, ОСОБА_7 вчинив 24 лютого 2024 року кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 2587 гривень 50 копійок, що станом на день вчинення протиправного діяння складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на викладене, вчинене ОСОБА_7 діяння, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, не є кримінально караною на теперішній час, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про звільнення засудженого відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України від призначеного покарання за ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, згідно вироку Решетилівського районного суду Полтавської області від 28 травня 2024 року.

Поряд із цим, згідно цього ж вироку ОСОБА_7 засуджений за вчинення 02 березня 2024 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, на суму 3215 гривень 94 копійок, що станом на день вчинення кримінального правопорушення складає суму більшу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано залишив без змін призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, виключивши посилання про призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами ч.1 ст.70 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Суд апеляційної інстанції встановив, що у даному випадку не має вирішального значення декриміналізація дій ОСОБА_7 за епізодом від 24 лютого 2024 року, який кваліфікований за ч.3 ст.15 - ч.4 ст.185 КК України, оскільки покарання, призначене за епізодом від 02 березня 2024 року, який кваліфікований за ч.2 ст.15 - ч.4 ст.185 КК України, залишається незмінним, у зв`язку з чим, будь-яких підстав для зменшення міри покарання, призначеної ОСОБА_7 за вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 28 травня 2024 року, судом апеляційної інстанції не встановлено, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції є мотивованими.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 про необхідність призначення йому покарання із застосуванням положень статей 69, 75 КК України, є необґрунтованими, з наступних підстав.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати, зокрема, питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.2 і ч.3 ст.74 КК України.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі Закону України про амністію чи акта помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч.1 ст.72 цього Кодексу.

Враховуючи, що ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, за якою ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяця, не була змінена, тому, питання перегляду розміру покарання, визначеного вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 28 травня 2024 року, в тому числі, шляхом застосування до засудженого положень ст.ст.69, 75 КК України, не може вирішуватись на підставі ст.537 КПК України.

Таким чином, ухвала Харківського районного суду Харківської області від 14 березня 2025 року є законною та обґрунтованою, та не підлягає скасуванню чи зміні з урахуванням доводів апеляційної скарги засудженого, у зв`язку з чим апеляційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 14 березня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: