Справа № 161/7607/23 Провадження №11-кп/802/166/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000628, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.116 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, із середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину - ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого водієм КП «Луцькспецкомунтранс», не судимого, засуджено:

- за ст.116 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з дня приведення вироку до виконання, тобто з моменту його затримання.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави витрати пов`язані із залученням експертів для проведення судової дактилоскопічної експертизи, судової експертизи зброї, судової вибухо-технічної експертизи, біологічної експертизи на загальну суму 18 598 (вісімнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто вісім) гривень 26 (двадцять шість) копійок.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили, але не довше, ніж до повного відбуття ОСОБА_7 покарання, залишено попередній домашній арешт.

Зараховано в строк відбуття покарання термін перебування під вартою з 26.02.2023 року по 10.05.2024 року, з розрахунку, що одному дню тримання вартою відповідає один день позбавлення волі.

Зараховано в строк відбуття покарання термін перебування ОСОБА_7 під цілодобовим домашнім арештом з 10.05.2024 року по день набрання даним вироком законної сили, з розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та арештованого майна.

Згідно вироку суду обвинувачений 26.02.2023 року близько 23.40 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , в ході конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних стосунків з тестем - ОСОБА_10 , з яким спільно проживав та був пов`язаний спільним побутом, умисно, перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виник та зумовлений поводженням, що принижує честь і гідність особи, за наявності системного характеру такого поводження з боку ОСОБА_10 , здійснив один постріл із мисливської гладкоствольної рушниці «ARMSAN» № НОМЕР_1 калібру 12 мм, в ділянку правої частини грудної клітки останнього, чим спричинив його смерть.

Згідно висновку експерта № 92 від 27.03.2023 року причиною смерті ОСОБА_10 , являється вогнепальне проникаюче сліпе поранення шротом грудної клітки справа з ушкодженням ребер та нижньої долі правої легені, котре супроводжувалось легеневою кровотечею та розвитком геморагічного шоку

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 скоїв умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому поводженням, що принижує честь і гідність особи, за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого, тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ст.116 КК України (том 3 а.с.122-136).

В апеляційній скарзі прокурор, вказує, що апеляційна скарга подається у зв`язку невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов до висновку про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.1 ст.115 КК України на ст.116 КК України, оскільки зібрані у справі докази в своїй сукупності безумовно свідчать про те, що у ОСОБА_7 був умисел саме на умисне протиправне позбавлення життя потерпілого.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Під час апеляційного розгляду у зв`язку з неналежною оцінкою доказів судом першої інстанції повторно дослідити ряд наведених ними доказів (том 3 а.с.142-152).

В судове засідання не з`явилася потерпіла ОСОБА_10 , хоча належним чином повідомлялася про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від неї на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілої ОСОБА_10 .Її неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; прокурора, яка свою апеляційну скаргу підтримала; думку обвинуваченого та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечили, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку в даному кримінальному провадженні дотримано.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.116 КК України, за наведених у вироку обставин, підтверджуються письмовими доказами, які судом першої інстанції належним чином досліджено та детально викладено у вироку.

Також матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та надав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

За змістом положень ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як слідує з апеляційної скарги прокурор ставить питання про повторне дослідження доказів у справі та просить скасувати вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.11.2024 року та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.116 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Поміж тим, колегією апеляційного суду відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження ряду наведених ним доказів, оскільки сам факт непогодження сторони обвинувачення з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом.

Нормами ст.404 КПК України чітко регламентовано, що за клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх неповністю або з порушеннями; апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Прокурор під час апеляційного перегляду просила повторно дослідити докази у зв`язку з неналежною, на її думку, оцінкою їх місцевим судом. Разом з тим, апелянт не навів жодних належних обґрунтувань того, що докази були досліджені судом першої інстанції не повністю чи з порушеннями, а підстав, передбачених ч.3 ст.404 КПК України, для повторного їх дослідження апеляційним судом встановлено не було, тому колегією суддів апеляційного суду відмовлено у повторному їх дослідженні.

Апеляційний суд переглядає вирок у межах апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Згідно з приписами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин: 26.02.2023 року близько 23.40 години, ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , в ході конфлікту, що виник на грунті особистих неприязних стосунків з тестем - ОСОБА_10 , з яким спільно проживав та був пов`язаний спільним побутом, умисно, перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виник та зумовлений поводженням, що принижує честь і гідність особи, за наявності системного характеру такого поводження з боку ОСОБА_10 , здійснив один постріл із мисливської гладкоствольної рушниці «ARMSAN» № НОМЕР_1 калібру 12 мм, в ділянку правої частини грудної клітки останнього, чим спричинив його смерть. Згідно висновку експерта № 92 від 27.03.2023 року причиною смерті ОСОБА_10 , являється вогнепальне проникаюче сліпе поранення шротом грудної клітки справа з ушкодженням ребер та нижньої долі правої легені, котре супроводжувалось легеневою кровотечею та розвитком геморагічного шоку.

Дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов висновку, що зібрані у кримінальному провадженні докази не містять об`єктивних даних, які б свідчили про намір ОСОБА_7 вчинити умисне вбивство, у зв`язку з чим перекваліфікував його дії з ч.1 ст.115 КК України на ст.116 КК України.

Такий висновок суду підтверджується, зокрема, показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до яких, 26.02.2023 року він з дружиною, сином та його дівчиною були на дні народженні товариша. Факту перебування в стані алкогольного сп`яніння не заперечує, однак спиртного вжив не багато, оскільки вживав досить рідко, через серйозні проблеми зі здоров`ям. Близько 23 години вони повернулися додому (в будинок тестя, з яким разом проживали), щойно зайшли і тесть ОСОБА_10 відразу почав кричати на його сина ОСОБА_11 , ображати нецензурною лайкою та запитувати за якийсь «електрод» до воріт. Він намагався словесно втрутитись та заступитись за сина, однак той продовжував словесну агресію, погрожуючи всім фізичною розправою. Словесний конфлікт тривав кілька хвилин, він намагався пояснити тестеві, що вже кілька днів до воріт ніхто не підходив, однак той не давав і слова сказати, кричав, ображав всіх нецензурною лайкою та погрожував з ними розправитись…. Усі подальші події пам`ятає погано, після цього у пам`яті залишились лише певні уривки. Як саме він взяв рушницю (і що брав її не одну, а дві), які зберігав в сейфі, як споряджав набоями, як спускався до кімнати тестя і чи перешкоджав йому хтось у цьому, чи хтось був окрім тестя у кімнаті - не пам`ятає, лише уривок як рушниця лежить на ліжку і він її заряджає у такому положенні.., далі тесть, точніше його пів тулуба і плече, його викривлене обличчя та крики «ти…, слабак..., сцикун…», і як той ринувся до нього, намагаючись підійти …, а далі постріл і все. Після цього пам`ятає як стояв на 2 поверсі у кімнаті та Назар запитує «навіщо ти це зробив…», а він, вже розуміючи, що був постріл і буде поліція, відчинив сейф, щоб його не ламали. Далі приїхали поліцейські, його затримали, у який момент він переодягався також не пам`ятає, однак на наступний день помітив, що він одягнений в інший одяг, ніж той, в якому він був на дні народження.

Ствердив, що завжди боявся тестя (хоча він ніколи до нього раніше не застосовував фізичну силу), оскільки він займався самообороною, був дуже фізично міцним. Окрім того, оскільки він не є конфліктною людиною і жив у хаті тестя, то вислуховував його слова, в тому числі образи, приниження (як у свою адресу, так і у бік його дітей і це тривало близько 20 років) та з конфлікту виходив першим, намагався уникати та згладжувати такі ситуації та цьому вчив своїх дітей.

Зазначив, що не намагається уникнути відповідальності, оскільки розуміє, що фактично позбавив життя людину, хоча, якби він був у адекватному стані і мав би на меті умисно його вбити, то у рушницю міг зарядити кулю чи картеч, вставив би газовий поршень (який залишився у них дома і без якого він не міг би швидко перезарядити рушницю або ж здійснити другий постріл), не нести в руках відразу дві рушниці і купу патронів, оскільки він не міг би вистрілити відразу з двох, а патрони вже були у рушниці; якби був у стані адекватності, то ніколи б не підняв руку на свого сина, який має такі ж проблеми зі здоров`ям, як і він, оскільки таке падіння могло б бути для нього фатальним, не кликав би свою дочку, у той час, як сам її відпустив до подруги та знав, що її немає дома, тощо.

Показання обвинуваченого є логічними, послідовними та такими, що узгоджуються з іншими доказами у справі.

Окрім цього винуватість ОСОБА_7 в умисному вбивстві, вчиненому в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому поводженням, що принижує честь і гідність особи, за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого, підтверджується безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, а саме: показаннями:

-потерпілої ОСОБА_10 , яка суду показала, що вона, її покійний чоловік та сім`я їх доньки: зять з внуками, мешкали в одному будинку. 26.02.2023 року вона з чоловіком перебували дома, ввечері донька з чоловіком, їх сином та його дівчиною повернулися після святкування дня народження. Відразу як вони зайшли в хату, чоловік почав агресивно кричати до них, щоб вони закрили ворота, вона була в кімнаті, на коридор, де відбулась словесна, перепалка не виходила. Через деякий час чоловік прийшов до неї в кімнату, ліг, однак продовжив кричати та сваритись через відчинені двері, при цьому робив це агресивно та з застосуванням ненормативної лексики. Вона, побачивши в дверях зятя, який тримав рушницю опущену вниз та стояв приблизно на відстані півтора-два метра до них, розуміючи, що конфлікт неминучий та може статись щось страшне, встала на коліна перед чоловіком та просила його припинити конфлікт. Однак ОСОБА_10 , припіднявшись з ліжка сказав: «Ну ти, ОСОБА_12 , мене дістав…» і, поставивши вже одну ногу на підлогу, хотів з нього встати, після чого відразу пролунав постріл. Вона викликала швидку, затиснула рану, щоб не йшла кров, а обвинувачений сидів мовчки та хитався, його обличчя було все червоне. Ствердила, що ОСОБА_10 був запальною та важкою людиною, був фізично тренованим, оскільки займався рукопашним боєм та навчав цього інших. Постійним ініціатором конфліктів був саме він: міг безпричинно ображати як її, так і дітей, неодноразово виганяв їх з дому. Натомість обвинувачений добра, спокійна, неконфліктна людина, завжди намагався згладжувати конфлікти та на словесні образи намагався не реагувати, хоча такі були часті. Просила не карати обвинуваченого ОСОБА_7 ;

-свідок ОСОБА_13 суду показала, що обвинувачений ОСОБА_7 доводиться йому батьком. 26.02.2023 року близько 23 години 45 хвилин він з батьками та своєю дівчиною повернулися з святкування дня народження. Першою в будинок зайшла його дівчина, далі він, батько, а мама закривала двері. Відразу до них підійшов дід ОСОБА_10 з криками, що не закрили ворота, почав словесно його ображати та погрожувати, на що його батько ОСОБА_7 сказав, щоб той заспокоївся, оскільки ворота вже тривалий час ніхто не відкривав. На це дід ще більше розізлився, кричав, що всіх поріже, вживаючи нецензурну лексику, саме через це між батьком і дідом почалася словесна перепалка. Він з дівчиною пішли в кухню, почали готувати чай, мама пішла до собаки, тато ніби піднявся на другий поверх. Через кілька хвилин він почув шум, тому вибіг з кухні та побачив, що батько спускається сходами та несе дві рушниці (в кожній руці по одній). Він кинувся до нього, намагався їх забрати, одну з них забрав, однак батько його відштовхнув, від чого він впав, а тому вже не зміг йому завадити йти далі. Після цього він почув постріл, забіг в кімнату і побачив, що дід вже лежав на ліжку. Батько просто мовчки стояв, у нього забрали рушницю (яку він віддав без будь-якого опору) та поклали в коридорі на диван, після цього той сів, хитався, шукав та кликав його сестру, хоча сам її відпустив до подруги. Вони викликали швидку допомогу, а згодом - поліцію. Ствердив, що дід ( ОСОБА_10 ) був злою і конфліктною людиною, мав міцну тілобудову, тренував молодих хлопців; він боявся приходити з друзями до себе додому, оскільки не знав чого чекати від діда, його боялись усі; були випадки, коли їх дід виганяв з дому, а також, коли той умисно вдарив його по нирках, хоча знав, що цього робити не можна, і зробив це лише за те, що він не так відкрив двері автомобіля;

-свідок ОСОБА_14 дала суду показання, 26.02.2023 року вона разом з чоловіком, сином і його дівчиною повернулись з дня народження друзів. Щойно вони зайшли в будинок її батько- ОСОБА_10 почав кричати до сина за якогось електрода, погрожуючи, що «…заріже, переріже». Вона з чоловіком ( ОСОБА_7 ) заступились за ОСОБА_11 , однак батько не реагував та продовжував кричати, внаслідок чого виник словесний конфлікт. Після того, як вона випустила собаку у двір, прийшла у кімнату, де були батько та мати, щоб залагодити конфлікт, оскільки батько продовжував кричати. Де в той момент був ОСОБА_7 - не знає. Почула шум і крик ОСОБА_11 (сина) в коридорі, після чого відразу ОСОБА_7 зайшов в кімнату, тримаючи в руках рушницю (як їй здається стволами догори) та сказав щось типу «… що ОСОБА_15 ..», на що ОСОБА_10 почав вставати з ліжка, щось сказав на кшталт «…йди сюди, я тебе урою…», мама впала перед ним на коліна зі словами «…Алік, не трогай їх…», після чого - відбувся постріл. Все це тривало секунди. Вона забрала у нього з рук рушницю та кинула в іншу кімнату. Зазначила, що її чоловік у цей момент був дуже червоний на обличчі, його очі були пусті, ніби нікого не бачили; після цього він сидів, тримався за голову і хитався, кликав їх доньку (якої не було дома за його попередньою згодою). Коли вона попросила його піти в іншу кімнату (так як медики відмовлялись заходити, поки він там сидів), він тихо встав, не сперечався, був дуже спокійний, та пішов з нею на другий поверх, де чекав працівників поліції, які його затримали та забрали у відділок. Ствердила, що її чоловік не був п`яним, оскільки він практично не вживав на святі (випив приблизно тричі по 50 грам горілки), через стан свого здоров`я. Ствердила, що у їх сім`ї її чоловік - ОСОБА_7 найспокійніша людина, з батьком часто та тривалий час були конфлікти, яких той намагався уникати та постійно їх згладжував. Поліцію з приводу сімейних конфліктів не викликали, оскільки їм було соромно та вони знали, що це не призведе до позитивних результатів і їм, після цього, буде лише гірше. Були випадки, коли її батько їх виганяв з дому, однак свого житла вони не мали, тому через кілька тижнів змушені були повертатись назад. ЇЇ чоловік реально боявся батька, оскільки той був фізично розвиненішим, ОСОБА_7 спортом не займався, йому не можна фізично навантажуватись через хворобу, про що знав ОСОБА_10 та із цього приводу також з цього знущався. Окрім того, мав місце випадок, коли її батько - ОСОБА_10 схопив її за горло перед дитиною та притиснув до стінки, оскільки вона зробила йому зауваження з приводу побиття собаки, тому вони завжди його боялись, намагались уникати конфліктів;

-свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні підтвердила факт наявності словесного конфлікту після їх повернення додому, який розпочав дід її хлопця ОСОБА_17 (погрожуючи їх зарізати та повбивати), в який словесно втрутився ОСОБА_7 . Самої події злочину вона не бачила, оскільки коли прибігла у кімнату, то ОСОБА_10 вже лежав та був поранений. Ствердила, що бачила як після цього ОСОБА_7 сидів, хитався, просив покликати ОСОБА_18 (дочку). Зазначила, що їй було відомо, що з ОСОБА_10 не можна сперечатись, казати щось в його присутності, оскільки він агресивний, його поведінки не міг ніхто передбачити, натомість ОСОБА_7 - дуже хороша, спокійна та врівноважена людина;

-свідок ОСОБА_19 дав показання, що був допитаний на стадії досудового розслідування даного провадження. Так, ОСОБА_7 батько його товариша, знає сім`ю, оскільки проживає через чотири будинки від них. ОСОБА_10 був дуже запальним, спілкувався з ним 2-3 рази. Одного разу він зайшов в їх двір та чекав Назара, в цей момент вибіг ОСОБА_10 , почав кричати через те, що він знаходився у дворі без дозволу. ОСОБА_20 неодноразово розповідав, що в їх сім`ї часто виникають суперечки через характер ОСОБА_10 . Натомість ОСОБА_7 добрий, спокійний та позитивний чоловік;

-свідок ОСОБА_21 дав показання, що знає обвинуваченого ОСОБА_7 з дитинства, разом їздили на полювання, характеризує останнього виключно з позитивної сторони хороший сім`янин, син та батько. Про конфлікти обвинуваченого з ОСОБА_10 йому відомо зі слів ОСОБА_7 , той розповідав про те, що тесть постійно скандалить та відноситься до нього неприязно, погрожував йому і дітям. Обвинувачений старався з ним не конфліктувати та намагався згладжувати конфлікти. Йому також відомо про те, що ОСОБА_7 йшов з сім`єю з дому тестя саме через такі конфлікти (2-3 рази), однак вони повертались, оскільки про це їх просила мати його дружини. Ствердив, що ОСОБА_10 володів прийомами боротьби, навчав самозахисту, був добре фізично розвинутим;

-свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні дала показання, що знала ОСОБА_10 , працювала на Електротранспортному підприємстві разом з останнім. Також знає сім`ю ОСОБА_23 (років 14). Характеризує ОСОБА_10 (який працював у них наркологом) як замкнуту, неврівноважену людину, з неадекватною поведінкою (оскільки мали місце випадки його неадекватної поведінки, в тому числі і побиття одного із водіїв). На роботі його побоювались, знали, що він займався заняттями з самооборони, намагались уникати його та з ним не контактувати. Їй відомо, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 були словесні конфлікти, оскільки завжди мало бути виключно так, як сказав ОСОБА_10 , останній постійно принижував обвинуваченого, дорікав йому місцем народження та тим, що він походить із звичайної родини, а у них, з його слів «інтелегентна родина», так було весь час з моменту їхнього одруження. Ствердила, що у період хвороби матері ОСОБА_10 , останній відмовився забирати ту з лікарні, натомість її забрали ОСОБА_23 і доглядали. Навіть не зважаючи на те, що кімната ОСОБА_10 була напроти, він ні разу до неї навіть не зайшов, а у день смерті останньої пішов на роботу, сказавши, що ще встигне піти на похорон. Натомість ОСОБА_7 характеризує як виключно позитивну людину, яка дбає про свою родину, є спокійним, врівноваженим та добрим;

-експерта ОСОБА_24 , який в судовому засіданні дав роз`яснення, що мисливська рушниця марки «Armsan», моделі «А612», 12-го калібру, заводський номер « НОМЕР_1 », по якій ним проводилось експертне дослідження, має автоматичну затворну затримку. Принцип дії її автоматики полягає у використанні енергії порохових газів. В конструкції газовідвідного вузла передбачений газовий регулятор, який скидає надлишок порохових газів. Про те, що зброя придатна для стрільби вони виходять з того, що зброя виготовлена промисловим способом, ним також було проведено пробні постріли (одиничні), яким чином він діставав гільзу не пам`ятає, оскільки пройшло багато часу. Чи є наявний у рушниці газовий поршень не знає, оскільки ним повністю рушниця не розбиралась і таке питання слідчим не ставилось;

-експерта ОСОБА_25 (спеціальність якого психолог-експерт судовий, стаж експертної роботи 21 рік) в судовому засіданні підтвердив експертний висновок №127 від 09.03.2023 року, та, даючи роз`яснення в межах своєї компетенції, додатково пояснив, що під час вчинення правопорушення ОСОБА_7 , у зв`язку з тривалою психотравмуючою обстановкою і систематичною аморальною поведінкою потерпілого, в результаті неодноразових невдалих проб налагодити стосунки, мав об`єктивні причини кумулювати негативні переживання, відчувати хронічний душевний дискомфорт, розпач та образу. Такі емоційні переживання були хронічними та різко загострились, коли він став свідком нецензурної лайки та приниження його та його сина у присутності сторонньої людини. Інтенсивні емоційні переживання у нього загострились раптово, його поведінка характеризувалась деструктивністю, втратою інтелектуальної та вольової гнучкості, звуженням свідомості, швидкою зміною широкого діапазону емоцій: від напруги і глибоких образ до афективного збудження; від розгублення до жалю, розпачу та каяття.

Так, ОСОБА_7 перебував під час вчинення даного правопорушення у стані кумулятивного афекту, який є вираженою емоційною реакцією із розрядкою накопиченої емоційної напруги, що відбувається раптово для суб`єкта, на тлі тривалої психотравмуючої ситуації, пов`язаної з протиправною чи аморальною поведінкою потерпілого. Необхідною умовою для діагностики такого виду афекту є трифазна його структура у вигляді фаз акумуляції. Першою фазою у підекспертного ОСОБА_7 є кумуляція (накопичення) емоційної напруги, пов`язаної з постійним потерпанням від домашнього психологічного насильства з боку потерпілого (яка тривала кілька років), що запустило «процес тривалого терпіння»; друга фаза - стадія емоційного спалаху, характеризувалась суб`єктивною раптовістю виникнення афективного збудження у відповідь на черговий подразник і знецінення, приниження честі та гідності. Ця фаза мала ознаки звуження свідомості (час такого звуження буває різним, іноді триває не секунди, сягає від 5 до 15 хвилин). До ознак цієї фази можна також віднести рухове збудження на тлі неповного відчуття реальності, невідповідність дій, зокрема ОСОБА_7 , його особистісним цінностям і не типовість їх з урахуванням звичних способів реагування у подібних ситуаціях (агресивна поведінка в повсякденному житті підекспертного не була характерною). Третя фаза пост афективна, відзначалась розрядкою напруження, психічною астенією, різким зниженням мовної функції, відчуттям суб`єктивного полегшення, частковим амнезуванням деталей події (відчував зниження енергії, сидів на місці, занурився в себе, виконував прості інструкції:піди наверх, сядь, тощо).

Окрім цього винуватість ОСОБА_7 в умисному вбивстві, вчиненому в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому поводженням, що принижує честь і гідність особи, за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого, підтверджується дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами, а саме:

-рапортом чергового інспектора Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 26.02.2023 року (том 1 а.с.69);

-рапортом чергового інспектора Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 27.02.2023 року (том 1 а.с.70);

-протоколом огляду місця події від 27.02.2023 року (з фототаблицями) (том 1 а.с.73-96);

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27.02.2023 року (том 1 а.с.97-98);

-консультативним висновком спеціаліста № 84 від 27.02.2023 року (том 1 а.с.101);

-висновком експерта № 90 від 28.02.2023 року вбачається, що у громадянина ОСОБА_7 будь-яких тілесних ушкоджень у вигляді синців, саден та ран не виявлено (том 1 а.с.117);

-постановою про визнання матеріальних об`єктів як речових доказів від 27.02.2023 року (том 1 а.с.121-122);

-висновку експерта № 92 від 27.03.2023 року вбачається, що під час огляду трупа ОСОБА_10 , 1963 року народження, виявлено наступні тілесні ушкодження (не беручи до уваги наслідки медичної допомоги): вхідне вогнепальне шротове ушкодження грудної клітки справа, забій-розчавлення нижньої долі правої легені, легенева кровотеча, правобічний гематоракс, багатофрагментарний злам 5-10 ребер справа та лінійний злам 4 ребра справа. Характер виявлених прижиттєвих ушкоджень, наявність додаткових факторів пострілу (сполук свинцю) та наявність вилученого шроту по ходу сліпого раневого каналу свідчать про те, що вказані тілесні ушкодження стали наслідком пострілу з близької відстані в межах суцільної (компактної) дії шроту в межах 1 м. При цьому, раневий канал розповсюджувався спереду назад, дещо зверху вниз та незначно зліва направо. Дані тілесні ушкодження у своїй сукупності, згідно «Правил судово-медичного визначення тяжкості тілесних ушкоджень» від 17 січня 1995 року, наказ № 6 п.2.1.3, належать до тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення і в даному конкретному випадку викликали смерть потерпілого. Причиною смерті ОСОБА_10 являється вогнепальне проникаюче сліпе поранення шротом грудної клітки справа з ушкодженням ребер та нижньої долі правої легені, котре супроводжувалося легеневою кровотечею та розвитком геморагічного шоку, котрий і став безпосередньо причиною смерті. Згідно представленої медичної документації біологічна смерть констатована о 01.00 годині 27.02.2023 року. В даному конкретному випадку, враховуючи характер отриманого вогнепального поранення, потерпілий міг здійснювати обмежені активні дії в короткий проміжок часу по мірі наростання крововтрати та розвитку геморагічного шоку, тобто протягом кількох хвилин. При судово-токсилогічному дослідженні крові трупа ОСОБА_10 не виявленого етилового спирту (том 1 а.с.123-128);

-довідкою КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади" №1328/2.8.23 від 28.04.2023 року (том 1 а.с.131);

-довідкою КП «Волинська обласна інфекційна лікарня» №326/01-09 від 28.04.2023 року (том 1 а.с.132);

-довідкою КП «Волинський обласний фтизіопульмонологічний медичний центр» №506/1.6/2-23 від 28.04.2023 року (том 1 а.с.133);

-довідкою КП «Волинська обласна клінічна лікарня» №1.10/1047 від 27.04.2023 року (том 1 а.с.134);

-висновком експерта № СЕ-19/103-23/2288Д від 07.03.2023 року (том 1 а.с.135-141);

-висновком експерта № СЕ-19/103-23/2289-БЛ від 28.03.2023 року (том 1 а.с.143-152);

-висновком експерта № СЕ-19/103-23/2290-ФХВР від 03.03.2023 року (том 1 а.с.154-160);

-висновком експерта № СЕ-19/103-23/2322-БД від 17.04.2023 року (том 1 а.с.162-175);

-протокол огляду інтернет ресурсу (сторінки соціальної мережі) від 05.04.2023 року (том 1 а.с.177-181);

-протокол проведення слідчого експерименту від 07.03.2023 року (том 2 а.с.12-15);

-протокол проведення слідчого експерименту від 07.03.2023 року (том 2 а.с.17-20);

-протокол проведення слідчого експерименту від 07.03.2023 року (том 2 а.с.22-25);

-протокол проведення слідчого експерименту від 07.03.2023 року (том 2 а.с.28-31);

-висновком судово-психіатричного експерта № 127 від 09.03.2023 року вбачається, що в період вчинення інкримінованих ОСОБА_7 протиправних дій, він не виявляв ознак хронічного психічного захворювання, недоумства чи тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, перебував у стані простого алкогольного сп`яніння легкого ступеню, що не позбавляло його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В даний час ОСОБА_7 на будь-який психічний розлад не страждає. За психологічними критеріями на період правопорушення ОСОБА_7 перебував в особливому емоційному стані в стані кумулятивного (фізіологічного) афекту, який виник суб`єктивно раптово, у відповідь на глибоку образу і аморальну (протиправну) поведінку з боку потерпілого, яка мала ознаки домашнього (психологічного) насильства. Стан кумулятивного (фізіологічного) афекту супроводжувався відповідним фазним перебігом емоцій та поведінки у підекспертного, впливав на його свідомість та діяльність, суттєво обмежуючи здатність ОСОБА_7 усвідомлювати реальний зміст власний дій, керувати ними та передбачати наслідки. Ознаки легкого сп`яніння, виявленого у під експертного ОСОБА_7 не виключають кумулятивний (фізіологічний) афект і не суперечать діагностичним критеріям вказаного емоційного стану. Поняття «осудності» є категорією права, а тому її констатація виходить за межі компетенції даної експертизи (том 2 а.с.36-41);

-протоколом огляду трупа від 27.02.2023 року (том 2 а.с.100-103);

-довідкою про причину смерті ОСОБА_10 (том 2 а.с.104).

Апеляційний суд відкидає як безпідставні твердження прокурора про те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, визнавши ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.116 КК України, а не за ч.1 ст.115 КК України.

Кримінальна відповідальність за ст.116 КК України настає за умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.

Суб`єктивна сторона вбивства, відповідальність за яке передбачена ст.116 КК України, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними.

Стан сильного душевного хвилювання полягає в домінуванні у свідомості особи сильної емоції, що знижує контроль особи над вчинком, певним чином гальмує інтелектуальну діяльність, викликає феномен «звуження» свідомості.

Характерною рисою афектованого наміру є те, що він виникає під безперервним, дедалі зростаючим до критичної межі хвилювання тиском емоцій, та в цьому сенсі намір набуває змушеного характеру, своєрідно змінюючи свідомість і переломлюючи волю винної особи, стан афекту «спонукає» її розв`язувати проблему і конфліктну ситуацію.

Встановлення фактичних даних, які б свідчили про наявність обставин, передбачених ст.116 КК України, і які могли б викликати у винного стан сильного душевного хвилювання, є компетенцією суду.

Тому, для з`ясування, чи вчинено діяння в стані сильного душевного хвилювання, та вирішення питання про кваліфікацію складу кримінального правопорушення (злочину), пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, призначається психолого-психіатрична експертиза.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження у вказаному кримінальному провадженні було проведено судово-психіатричну експертизу обвинуваченого (висновок № 127 від 09.03.2023 року), в ході якої встановлено, що ОСОБА_7 під час інкримінованого йому діяння перебував в особливому емоційному стані в сатані кумулятивного (фізіологічного) афекту, який виник суб`єктивно раптового, у відповідь на глибоку образу і аморальну (протиправну) поведінку з боку потерпілого, яка мала ознаки домашнього (психологічного) насильства. Стан кумулятивного (фізіологічного) афекту супроводжувався відповідним фазним перебігом емоцій та поведінки у підекспертного, впливав на його свідомість та діяльність, суттєво обмежуючи здатність ОСОБА_7 усвідомлювати реальний зміст власний дій, керувати ними та передбачати наслідки.

Окрім цього, з метою роз`яснення вищевказаного висновку, судом першої інстанції було допитано експерта ОСОБА_25 , який підтвердив висновок проведеної психолого-психіатричних експертизи.

Колегія суддів місцевого суду аналізуючи даний висновок комплексної психолого-психіатричної експертизи, пояснення судового експерта-психолога ОСОБА_25 , показання потерпілої, свідків та, зрештою і самого обвинуваченого, в їх сукупності, прийшла до вірного висновку, що даний висновок ґрунтується на матеріалах справи та обставинах, які мали місце в дійсності, тому суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення перебував у стані сильного душевного хвилювання, зумовленого поводженням, що принижує честь і гідність особи, за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого. Підстав недовіряти висновку комплексної психолого-психіатричної експертизи та поясненням, наданим в судовому засіданні експертом-психологом, потерпілій та свідкам, і зрештою і самого обвинуваченого, в суду немає. Мотиви, наведені, як у вказаному висновку, так і в поясненнях експерта-психолога, підтверджуються медичною літературою, яка наведена у висновку.

За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав ставити під сумнів показання обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно знаходження його у стані сильного душевного хвилювання, оскільки його позиція з цього приводу знайшла своє підтвердження при проведенні вищевказаної експертизи, підтверджується показаннями потерпілої, свідків, які з моменту їх початкового допиту та проведення усіх слідчих дій з їх участю зазначали про наявність такого стану у обвинуваченого, а стан сильного душевного хвилювання, про який йдеться в ст.116 КК України, - це стан, в тому числі і кумулятивного (фізіологічного) афекту, що являє собою короткочасну інтенсивну емоцію, яка домінує в свідомості людини, котра значною мірою (хоча і не повністю) втрачає контроль над своїми діями і здатність керувати ними.

Аналогічні висновки містяться і в постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 05.06.2023 року (справа №587/241/18, провадження №51-1068 кмп 22).

Досліджені та проаналізовані вище судом першої інстанції докази в їх сукупності, тобто фактичні дані, які містяться як в показаннях самого обвинуваченого, так і в показаннях допитаних в судовому засіданні потерпілої, свідків, в протоколах слідчих дій, висновку експертизи та роз`ясненні експерта в суді, їх об`єктивна неупереджена оцінка, дали обґрунтовані підстави місцевому суду для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.1 ст.115 КК України на ст.116 КК України.

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_7 під час вчинення кримінального правопорушення перебував у стані алкогольного сп`яніння - легкого ступеня 0,8 проміле, та що у свою чергу могло вплину на стан сильного душевного хвилювання, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 127 від 09.03.2023 року ознаки легкого сп`яніння, виявленого у під експертного ОСОБА_7 , не виключають кумулятивний (фізіологічний) афект і не суперечать діагностичним критеріям вказаного емоційного стану.

При цьому, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, який зазначив, що з досліджених матеріалів справи, допиту потерпілої, свідків та самого обвинуваченого, допитаних в ході судового розгляду, підтверджено наявність довготривалої психотравмуючої ситуації, яка продовжувалась багато років (почалась відразу після їх одруження) та виразилась у постійному приниженні ОСОБА_7 як чоловіка, батька та зятя, у приниженні членів його сім`ї (в тому числі дітей), його тестем - ОСОБА_10 , при цьому, намагання обвинуваченого уникати конфліктів, змінити відношення тестя до нього, змінити хоча б тимчасово місце проживання, не призвели до позитивного результату, оскільки ОСОБА_10 таку свою поведінку не змінив. Саме аморальність (протиправність) дій загиблого, тривалість та стабільність такої поведінки по відношенню до ОСОБА_7 та членів його сім`ї, безпричинні образи як самого обвинуваченого, так і його сина у присутності сторонньої особи у день самої події кримінального правопорушення, в даному конкретному випадку і виступили причиною виникнення у останнього специфічного емоційно-психологічного стану, як реакції-відповіді на довготривалу психотравмуючу ситуацію, тобто, стало тією останньою краплею, внаслідок чого і відбулась акумуляція цієї напруженості. Про те, що кримінальне порушення ОСОБА_7 було вчинено в стані кумулятивного афекту свідчить також і його подальша неадекватна поведінка: звуження свідомості, що виразилось у залишенні в пам`яті лише певних уривків самої події, не помічанні та у не баченні обвинуваченим нікого, окрім тестя (частини його тулуба та викривленого обличчя), заряджання однієї із рушниць, тоді як взяв у руки відразу обидві (про що він теж не пам`ятає), а також ще кількох патронів, не спорядження рушниці газовим поршнем, штовхання та бійка з сином (якого він взагалі не пам`ятає) і якого він вдарив (чого ніколи б не зробив за умови перебування у стані адекватності), не помічанні у кімнаті нікого (ні дружини, ні тещі), а лише одного ОСОБА_10 ; та, після пострілу, - мовчання, виконання усього, що йому казали робити віддай зброю, стій, сядь, йди на 2 поверх тощо; згодом сильне почервоніння обличчя, хитання, виклики дитини (яку сам же відпустив до подруги), переодягання (чого не пам`ятає взагалі).

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд зазначає, що висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, у повній мірі відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом повно, всебічно та об`єктивно досліджено усі докази, які були надані стороною обвинувачення та стороною захисту, й таким чином суд дійшов правильного висновку про те, що у діях ОСОБА_7 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.116 КК України.

Щодо призначеного обвинуваченому покарання апеляційний суд зазначає наступне.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який відносяться до категорії нетяжких злочинів, однак внаслідок його дій завдано непоправного позбавлено життя людини, тобто, наслідки його злочинних дій є невідворотними, обставини справи, даних про особу обвинуваченого, який не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше (том 1 а.с.103), активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, у вчиненому щиро розкаявся та відверто засудив свою поведінку, має значні проблеми зі здоров`ям та серйозні захворювання, що стверджується наявною у матеріалах кримінального провадження медичною документацією (том 1 а.с.36, 37-38, том 2 а.с.63, 107-108, 109, 110), на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває (том 1 а.с.99, 100) одружений, на його утриманні та вихованні перебуває 2 дітей, одна з яких є неповнолітньою, до вчинення кримінального правопорушення мав постійне місце роботи, а також враховано і поведінку потерпілого, яка призвела до вчинення такого злочину та позицію потерпілої ОСОБА_10 , яка просила суворо обвинуваченого не карати.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що думка потерпілої сторони щодо призначеної обвинуваченому міри покарання має бути врахована судом разом з іншими матеріалами кримінального провадження та фактичними обставинами справи, проте висновок суду про вид та розмір призначеного обвинуваченому покарання не може грунтуватись лише на позиції потерпілої щодо виду та міри покарання.

Крім того, відповідно до позиції Верховного Суду, зазначеної у постанові від 21.02.2019 року у справі № 742/584/18, позиція щодо визначення винному виду та розміру покарання й можливості звільнення від його відбування є не процесуальною вимогою, а думкою потерпілого, яка може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд першої інстанції відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, суд першої інстанції відніс вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

А тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі, яке призначене в межах санкції ст.116 КК України.

Покарання, призначене місцевим судом ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_7 , із врахуванням обставин справи, наслідків та тяжкості скоєного злочину, суд першої інстанції не вбачав, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Апеляційна скарга прокурора не містить правових підстав для скасування вироку, а тому колегія суддів апеляційного суду визнає її необгрунтованою.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.116 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскарженою безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий

Судді