Справа № 229/3964/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , в режимі дистанційного судового провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 по кримінальній справі стосовно: ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Нова Олександрівка, Яготинський район, Київська область, громадянин України, здобув вищу освіту (зі слів), раніше не судимий, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та якого оголошено у розшук,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінальної справи в порядку ст. 49 КК України.

ОСОБА_4 та його захисник просили закрити провадження по справі оскільки закінчились всі строки притягнення до кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні прокурор не заперечував щодо закриття кримінального провадження.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.

ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив провадження по справі закрити в порядку ст. 49 КК України. В обґрунтування клопотання зазначив, що у 2007 році Єнакіївським МВ ГУМВС України в Донецькій області здійснювалось досудове розслідування у кримінальній справі відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України. Вироком Єнакіївського районного суду Донецької області від 01.02.2008 р., ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки. У подальшому даний вирок переглядався Апеляційним судом Донецької області, за результатами якого був скасований та матеріали кримінальної справи направлені до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Ухвалою Єнакіївського районного суду Донецької області від 05.12.2008 р. ОСОБА_4 оголошено в розшук. Рішення суду апеляційної інстанції ОСОБА_4 вважав остаточним, будь-яких викликів з суду першої інстанції не отримував та в подальшому переїхав до м. Києва для подальшого працевлаштування. У зв`язку із зайнятістю на роботі та проведення АТО і воєнних дій на території м. Єнакієве Донецької області, ОСОБА_4 був позбавлений можливості приїхати до м. Єнакієве. З 2021 року ОСОБА_4 працює волонтером у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України. 16.12.2023 року ОСОБА_6 був затриманий працівниками Лиманського РУП Донецької області, та останньому стало відомо, що він з 2008 року перебуває у розшуку. При цьому, його не доставлено ні до якого суду, а лише відібрано розписку проте, що він зобов`язаний після завершення воєнного стану з`явитися до райвідділу поліції. Вважає, що відносно нього справу необхідно закрити за строком давності.

Відповідно до довідки № 82-25072024/14210 від 28.07.2024 р., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засуджений за вироком Єнакіївського міського суду Донецької області від 01.02.2008 року за ст.ст.185 ч.3, 75 КК України (в редакції 2001 р.) до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.

Згідно із витягу з Інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Києва, станом на 12.04.2024 р. є особою, яку 01.02.2008 р. Єнакіївським міським судом Донецької області засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 3 роки. Разом з тим, з 05.12.2008 р. розшукується Єнакіївським МВ ГУМВСУ в Донецькій області.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданого 25.02.1998 р. Єнакіївським МВ УМВС України в Донецькій області, має іпн НОМЕР_2 , що підтверджується дублікатом картки фізичної особи-платника податків від 08.04.2004 р.

Розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.03.2016 року № 18/0/38-16, справи, які підсудні Єнакіївському міському суду Донецької області, розглядаються Артемівським міськрайонним судом Донецької області.

Розпорядженням Голови Верховного суду України № 61 від 21.10.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Артемівський міськрайонний суд Донецької області)» змінено територіальну підсудність Артемівського міськрайонного суду Донецької області на Дружківський міський суд Донецької області.

Відповідно до інформації Дружківського міського суду Донецької області № 04-36/180/2024 від 12.06.2024 р., відповідно до інформації АСДС Дружківського міського суду Донецької області та актів прийому-передачі справ з Артемівського міськрайонного суду Донецької області, кримінальна справа щодо ОСОБА_4 до Дружківського міського суду Донецької області не передавалась.

Відповідно до інформації Дніпровського апеляційного суду № 3.10-12/72/2024 від 17.07.2024 р., яка надана на запит суду щодо оскарження вироку Єнакіївського міського суду Донецької області від 01.02.2008 р. стосовно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України, який надійшов за належністю з Дніпровського апеляційного суду на електронну адресу суду, повідомлене наступне. До 2010 року діловодство в судах України здійснювалось в паперовому вигляді. Станом на сьогоднішній день, доступ до архівосховищ Донецького апеляційного суду (до 2018 року - Апеляційного суду Донецької області) в містах Донецьку, Бахмуті та Маріуполі, в яких могли зберігатись документи або інформація щодо імовірного оскарження вироку Єнакіївського районного суду Донецької області від 01.02.2008 р. відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України та будь-яка інформація щодо вказаної справи, відсутній через захоплення будівлі суду в місті Донецьку в 2014 році незаконними збройними формуваннями, а також триваючі внаслідок повномасштабного вторгнення військ Російської Федерації бойові дії в Донецькій області. Також, повідомлено, що до 2014 року документообіг Апеляційного суду Донецької області здійснювався за допомогою автоматизованої системи документообігу суду КП «Lotus Notes», на теперішній час перевірити інформацію за вказаною комп`ютерною базою даних, не вбачається можливим, оскільки доступ до серверу, який знаходився в приміщені суду, відсутній через захват У вересні 2014 року будівлі Апеляційного суду Донецької області в місті Донецьку незаконними збройними формуваннями. Враховуючи викладені об`єктивні обставини, надати інформацію щодо оскарження вироку Єнакіївського районного суду Донецької області від 01.02.2008 р. стосовно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме щодо надходження апеляційних скарг, матеріалів кримінального провадження, наявність ухвали суду тощо не вбачається можливим.

Як слідує з інформації Дніпровського апеляційного суду від 12.07.2024 р., відповідно до інформації, що міститься в автоматизованій системі документообігу суду в провадженні Дніпровського апеляційного суду вищевказана справа не перебувала, за актом Донецьким апеляційним судом не передавалася.

Крім того, у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня інформація щодо розгляду кримінальної справи стосовно ОСОБА_4 .

П.11 Розділу XІ "Перехідні положення" КПК України (2012 року), встановлено, що кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відтак, суд при розгляді даної кримінальної справи керуватиметься положеннями КПК України 1960 року.

Злочин який інкримінується ОСОБА_4 є тяжким злочином (ст. 12 КК України).

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину..

Аналогічна норма, яка не погіршує становище ОСОБА_4 міститься і в ч. 2 ст. 49 КК України, згідно якої перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до п.5. ч.1 ст.71 КПК України (в редакції 1960 року) провадження в кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно із ч. 2 ст.111 КПК України (в редакції 1960 року), суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підстави для закриття справи, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 статті 6 і статтями 7, 72, 8, 9, 10, 111 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою, а суддя - постановою, закриває справу.

Виходячи з фактичних обставин справи, так як вони викладені в обвинувальному висновку, подія кримінального правопорушення мала місце 30.10.2007 року, відтак з дня вчинення кримінального правопорушення, минуло більше сімнадцяти років.

Закінчення вказаного строку відповідно до вимог ст. 49 КК України, ст.ст.7-1,11-1 КПК України(в редакції 1960) та є підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності, оскільки в зв`язку з цим припиняються повноваження держави щодо кримінального переслідування такої особи.

Водночас, судом перевірено обмеження застосування давності, передбачені в ч.ч. 2-5ст.49 КК України.

Згідно ч. 3ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Давність не застосовується у разі вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-1, проти миру та безпеки людства, передбачених у статтях 437-439 і частині першій статті 442 цього Кодексу.

Кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 не відноситься до категорій кримінальних правопорушень, згаданих законодавцем у ч. 4 та ч.5ст. 49 КК України.

Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 02.02.2023 за результатами розгляду справи №735/1121/20, визначені у статті 49 КК України строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності.

Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

Велика Палата вважає, що встановлені ч. 2 ст. 49 КК України загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані па недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя - як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів.

Закінчення загальних строків, установлених ч. 2 ст. 49 КК України (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 8 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснив, що звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Касаційного кримінального суду від 24.05.2018 за результатами розгляду справи № 200/4664/14-к, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, суд не зобов`язаний встановлювати чи винний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення та чи підлягає він покаранню за його вчинення.

Оскільки судом встановлено наявність підстави для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 185 КК України на підставі ч.2 ст.49 КК України, суд приходить до висновку про можливість закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності, відповідно до ч. 2ст. 111 КПК України(в редакції 1960).

З матеріалів справи слідує, що діяння, яке інкримінується ОСОБА_4 було вчинено 30.10.2007 року, тобто на теперішній час, з моменту вчинення цього діяння, минуло більше сімнадцяти років, на підставі чого ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності, а провадження по справі необхідно закрити.

На підставі ст. 49 КК України, керуючись ст.ст. 71,111, 349 КПК України (в редакції 1960 року), суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності у порядку ст. 49 КК України задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Закрити провадження у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 - скасувати.

Припинити розшук ОСОБА_4 , оголошений ухвалою Єнакіївського районного суду Донецької області від 05.12.2008 року.

На постанову протягом семи діб може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повний текст судового рішення складено 17 квітня 2025 року.

Суддя: ОСОБА_1