Справа № 308/990/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.08.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806415/25 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 02 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 02 червня 2025 року задоволено клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 000388, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про накладення арешту на майно.

Накладено арешт на майно, яке було вилучено 22.05.2025 у ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон марки "Samsung IMEI 1 № НОМЕР_1 IMEI 2 № НОМЕР_2 з сім-карткою № НОМЕР_3 , грошові кошти в сумі 700 доларів США (7 купюр номіналом по 100 доларів), грошові кошти в сумі 1700 доларів США (17 купюр номіналом по 100 доларів), грошові кошти в сумі 1100 Євро (6 купюр номіналом по 100 Євро та 10 купюр номіналом по 50 Євро), а також у ході обшуку автомобіля марки AUDI Q5, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , а саме на пластиковий пакет мобільного оператора Lifecell до номеру № НОМЕР_5 та автомобіль марки AUDI Q5, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 .

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам КПК та істотно порушує його вимоги, внаслідок чого підлягає скасуванню. Зазначає, що слідчий безпідставно вказує у своєму клопотанні, що все майно належить ОСОБА_7 , при цьому жодних належних та допустимих доказів такого не надає, та в ході досудового розслідування не було встановлено, що дане майно є знаряддям злочину або зберегло на собі сліди злочину та належить ОСОБА_7 . Також зазначає, що автомобіль марки AUDI Q5 д.н.з. НОМЕР_4 взагалі ніде не фігурує, тобто не є речовим доказом. Стверджує, що автомобіль марки AUDI Q5 д.н.з. НОМЕР_4 був придбаний дружиною ОСОБА_9 13 липня 2024 року, а згодом 30 листопада 2024 року перереєстрований на ОСОБА_7 , тобто автомобіль придбаний ще до внесення відомостей до ЄРДР 08.08.2024. Зазначає, що у матеріалах справи іде мова про доллари США, а не про євро, натомість слідчий прийняв рішення вилучити також і 1100 євро заощаджень ОСОБА_10 (син), також були вилучені кошти в сумі 1700 долларів США, що також належать ОСОБА_10 (сину). Додатково звертає увагу, що кошти в сумі 700 долларів США знаходилися в іншій кімнаті від інших валютних заощаджень і належать ОСОБА_9 (дружина ОСОБА_7 ). Вважає, що доказів, що дані кошти є речовими доказами у матеріалах клопотання відсутні. Просить суд, звернути увагу, що станом на 09.06.2025 року ОСОБА_7 повідомлення про підозру не отримав, що додатково підтверджує безпідставність припущень слідчого та прокурора.

Просить суд ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

До початку судового засідання від адвоката ОСОБА_6 надійшло клопотання про розгляд його апеляційної скарги без їх участі, а також клопотання про долучення до матеріалів справи доказів походження коштів у ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , наказ про зарахування ОСОБА_7 у нацгвардію.

Апеляційна скарга розглядається без участі ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_6 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положенням Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень, зокрема арешт майна.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

ЄСПЛ нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні прокурора повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя прийшов до висновку, що матеріали клопотання про арешт майна та додані до нього матеріали вказують, що вище зазначене майно може зберігати на собі сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на його відповідність ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя вказаних вимог закону дотримався не в повному обсязі.

Арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Проте, при вирішенні питання про арешт майна ОСОБА_7 , а саме: мобільний телефон марки "Samsung IMEI 1 № НОМЕР_1 IMEI 2 № НОМЕР_2 з сім-карткою № НОМЕР_3 , грошові кошти в сумі 700 доларів США, грошові кошти в сумі 1700 доларів США, грошові кошти в сумі 1100 Євро, а також у ході обшуку автомобіля марки AUDI Q5, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 - пластиковий пакет мобільного оператора Lifecell до номеру № НОМЕР_5 та автомобіль марки AUDI Q5, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , слідчий суддя належним чином не перевірив та не обґрунтував мету та правову підставу для арешту, пославшись лише на необхідність збереження речових доказів.

При цьому, у клопотанні про арешт майна прокурор лише припускає, що вони могли бути, як знаряддям так і предметом вчинення злочину, оскільки прокурором, необґрунтовано, що вище вказане майно ОСОБА_7 зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або є предметом кримінального правопорушення.

Отже, органом досудового розслідування не доведено мету та наявність підстав для арешту вище вказаного майна ОСОБА_7 .

Окрім того, колегія суддів зауважує, що при вирішенні питання про арешт майна, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.

Проте, слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 не є підозрюваним у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 000388 від 08.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та не є підозрюваним у вчиненні будь-якого іншого кримінального правопорушення.

Рішення слідчого про визнання вилученого майна речовим доказом у цьому кримінальному провадженні, на що є посилання у клопотанні прокурора, не може бути безумовною підставою для арешту майна.

Крім того, прокурором як під час розгляду клопотання слідчим суддею, так і під час апеляційного розгляду не було доведено наявність підстав та необхідність арешту майна, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, а тому колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна ОСОБА_7 .

Також підстав стверджувати, що вилучене майно у ОСОБА_7 відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України та є знаряддям чи засобами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 КК України, зберегли на собі його сліди, наразі не має, та прокурором у судовому засіданні не зазначено.

При цьому, зазначаючи як підставу накладення арешту, прокурор в клопотанні не вказав, які конкретно відомості містить вказане майно, на яке необхідно накласти арешт, для встановлення яких саме обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до наданих адвокатом ОСОБА_6 доказів походження коштів у ОСОБА_7 , зокрема: довідки про дохід ОСОБА_9 (дружина ОСОБА_7 ), виданої директором МПП «Мінітранс», довідки з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України щодо ОСОБА_10 (син ОСОБА_7 ), підтверджуються доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що слідчий безпідставно вказує у своєму клопотанні, що все майно належить ОСОБА_7 .

Будь-яких інших, законних підстав визначених кримінальним процесуальним законом для арешту майна, ні прокурором у клопотанні, ні під час апеляційного розгляду не надано.

Отже слідчим суддею не були дотримані вимога ч. 2 ст. 173 КПК України, яка зобов`язує слідчого суддю при вирішенні питання про арешт майна враховувати окрім правових підстав для арешту майна, ще й наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що прокурором не доведено обґрунтованості накладення арешту на майно ОСОБА_7 і яким чином незастосування цього заходу забезпечення кримінального провадження може вплинути на обмеження можливостей органу досудового розслідування.

За таких обставин, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 червня 2025 року, як незаконна підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 02 червня 2025 року, якою клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №000388, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про накладення арешту на майно, - скасувати.

У задоволенні клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №000388, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про накладення арешту на майно, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді