ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0001282 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, українця, громадянина України, працюючого у Виробничому структурному підрозділі шахтоуправління ім. Героїв Космосу «ПрАТ» ДТЕК Павлоградвугілля» на посаді прохідника 5 розряду, маючого на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою; АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Окрім того судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

Так, 23 вересня 2024 року о 19 годині 54 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним, належним йому відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 автомобілем «Volkswagen Passat», р.н НОМЕР_2 , рухався по проїзній частині вулиці Дніпровській у м. Павлоград з боку м. Донецька у напрямку м. Дніпро, в темну пору доби з наявним міським електроосвітленням по сухому асфальтобетонному покриттю.

Під час руху по вищезазначеній проїзній частині дороги, яка має по дві смуги для руху у кожному напрямку, які розділені дорожньою розміткою 1.3 ПДР, рухаючись з перевищенням дозволеної швидкості для руху на даній ділянці вулиці, що обмежена дорожнім знаком 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 40.0 км/год.» ПДР, а саме рухався зі швидкістю не меншою ніж 50 км/год., не діяв таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров`я громадян, проявляючи кримінальну протиправну недбалість та неуважність до дорожньої обстановки, не врахував дорожню обстановку, в зазначений час, а саме 23 вересня 2024 року о 19 годині 54 хвилин, рухаючись у правій смузі для руху і наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.38.1 та дорожньою розміткою 1.14.3 («зебра»), по якому рухалася пішохід ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зліва на право по ходу його руху, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, заходів для зменшення швидкості та зупинки керованого ним транспортного засобу не прийняв і на вказаному пішохідному переході, за перехрестям з вул. Добролюбова, передньою лівою частиною керованого ним автомобіля допустив наїзд на праву сторону тіла пішохода ОСОБА_11 .

Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. п. 1.3; 1.5; 2.3 б), 12.9 б), 18.1 та дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 40 км/год.» Правил дорожнього руху України:

п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

12.9 «Водієві забороняється»

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил»

п. 18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека

Порушення п. 18.1 Правил дорожнього руху ОСОБА_7 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження, забійна рана - у волосистій частині голови в тім`яно-потиличній ділянці дещо справа; синці - на передньо-зовнішній поверхні правого плеча в середній та нижній третинах, на передній поверхні правого передпліччя в середній та нижній третинах, на зовнішній поверхні правої гомілки в середній третині, на внутрішній поверхні лівого стегна в нижній третині, на передній поверхні правого стегна в середній третині, правої гомілки у верхній третині, зовнішньої поверхні правої гомілки у верхній третині; садна - в лобній ділянці біля зовнішнього кінця правої надбрівної дуги, на нижній повіці правого ока біля зовнішнього його кута, на передній поверхні правого стегна в нижній третині, на передній поверхні лівої гомілки у верхній третині, на внутрішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу, в поперекових ділянках зліва та справа з розповсюдженням на верхньо-внутрішні квадранти лівої та правої сідниці; переломи - склепіння та основи черепу, ребер зліва та справа, грудного відділу хребта, кісток тазу, правого передплічня та гомілково-ступневого суглобу; ушкодження внутрішніх органів - субарахноїдальні крововиливи, розриви та надриви легень, розриви печінки.

Виявлені тілесні ушкодження утворилися в умовах дорожньо-транспортної пригоди, при ударі об виступаючі частини автомобіля з послідуючим відкиданням тіла та падінні його на дорожнє покриття.

Тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення та як такі, що призвели до смерті потерпілої.

Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_5 о 19 годині 54 хвилин на місці дорожньо-транспортної пригоди, тобто по вул. Дніпровській на перехресті з вул. Добролюбова у м. Павлоград, Дніпропетровської області, внаслідок сумісної тупої травми голови, грудної клітини, живота, тазу, верхніх та нижніх кінцівок справа, з переломом кісток склепіння та основи черепу, субарахноїдальними крововиливами, множинними двосторонніми переломами ребер з розривами легень, переломом грудного відділу хребта, двостороннім гемотораксом (зліва 125мл, справа 150мл), розривами печінки, з гемоперітонеумом (315мл), переломом лобкового симфізу, закритими переломами правої плечової та ліктьової кісток, закритого перелому правого гомілково-ступневого суглобу, саднами, синцями, забійною раною тіла та ускладнилася травматичним шоком, що й призвело до безпосередньої причини смерті та дана травма перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на розсуд суду.

Покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор вказує, що суд в порушення вимог ст. 75 КК України, звільнив ОСОБА_7 від відбування з випробуванням не лише від основного покарання а й від додаткового, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, через його неправильне тлумачення, яке суперечить його точному змісту.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури та з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Обвинувачений та захисник в судовому засіданні не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора.

Потерпілий та його представник в судове засідання не з`явились, представник потерпілого ОСОБА_12 надіслала клопотання про розгляд справи без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів провадження, висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, суд вважає, що вони є обґрунтованими.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що цих вимог закону судом дотримано не було.

Так, статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

З нормативного розуміння наведених вимог закону вбачається що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2020 року справа № 761/22398/17, провадження № 51-673 км 20.

З матеріалів кримінального провадження видно, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, врахував, що ОСОБА_7 раніше не судимий, вчинив злочин з необережності, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, працює де характеризується позитивно, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність тих, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і відшкодування шкоди, та дійшов висновку, про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді побавлення волі з позбавленням права керувати транспортими засобами, без його реального відбування, із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду, що з урахуванням наведених обставин саме такий вид основного та додаткового покарання, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, буде достатнім та необхідним для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції про можливість звільнення на підставі ст. 75 КК України від призначеного додаткового покарання є безпідставним та не ґрунтується на вищевказаних вимогах закону, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури є обґрунтованими.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Отже, колегія суддів вважаєо обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність її задоволення та скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

Керуючись ст. 404, 407, 409, 414, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Павлоградського районного суду м.Дніпропетровська ві 20 січня 2025 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4