Справа № 199/8652/25
ВИРОК

іменем України

25.06.2025 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0000011 від 13.03.2025 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Добропілля Донецької області, із професійно-технічною освітою, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, який перебуває на посаді командира бойової машини - командира 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 190 КК України,-

за участю:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження в залі судових засідань вказане кримінальне провадження

ВСТАНОВИВ:

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який надалі неодноразово продовжувався.

З часу здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась 24.02.2022 повномасштабним вторгненням на територію України, військовою частиною НОМЕР_1 безпосередньо виконувались та виконуються бойові (спеціальні) завдання в районах ведення воєнних (бойових) дій на території Донецької та Луганської областей.

На підставі бойового розпорядження ОТУ «Донецьк» № 19/1/3355т/ОТУ військова частина НОМЕР_2 та батальйони, які входять до її складу, зокрема військова частина НОМЕР_1 , з 01.05.2024 виконують бойові завдання у районах ведення воєнних (бойових) дій на території Покровського, Краматорського та Бахмутського районів Донецької області.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 34-РС від 01.04.2024 молодшого сержанта ОСОБА_3 було призначено на посаду командира бойової машини - командира 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти, та він прийняв справи та приступив до виконання обов`язків за посадою.

02.06.2024 молодшому сержанту ОСОБА_3 доведені до виконання вимоги бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 304/дск від 02.06.2024 щодо зайняття з 03:00 години 03.06.2024 визначених бойових позицій на рубежі оборони в районі населеного пункту с. Новоолександрівка Покровського району Донецької області.

На виконання вимог вищевказаного бойового розпорядження молодший сержант ОСОБА_3 07.06.2024 заступив на спостережний пункт «МОРЖ», розташованого неподалік с.Новоолександрівка Покровського району Донецької області, тобто фактично приступив до виконання завдань за призначенням згідно вказаного бойового розпорядження.

07.06.2024 приблизно о 13:20 годині військами російської федерації здійснювався шквальний артилерійський обстріл позицій, розташованих у с. Новоолександрівка Покровського району Донецької області, внаслідок якого спостережний пункт «МОРЖ» було знищено.

Цього ж дня, тобто 07.06.2024, молодший сержант ОСОБА_3 , перейшовши на запасну позицію, яка знаходилась на південно-західній околиці населеного пункту Новоолександрівка Покровського району Донецької області, вирішив самовільно залишити визначене місце несення військової служби, а саме місце розміщення спостережного пункту «МОРЖ», розташованого неподалік АДРЕСА_2 та направився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 .

По прибуттю за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , після отримання батьками військовослужбовця ОСОБА_3 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повідомлення від ІНФОРМАЦІЯ_2 про зниклого безвісти ОСОБА_3 під час виконання бойового завдання, у ОСОБА_3 всупереч вимогам п. 5) Постанови Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтегрованих у нейтральних державах або зниклих безвісти» раптово виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, а саме: грошовими коштами шляхом обману (шахрайство), належних державі в особі військової частини НОМЕР_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном - грошовими коштами військової частини НОМЕР_2 шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , дотримуючись усіх заходів конспірації, з метою недопущення подальшого свого викриття як зниклого безвісти, спонукав своїх батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подати відповідні заяви до військової частини НОМЕР_1 щодо виплат (зарахування) грошових коштів - грошового забезпечення, включаючи додаткову винагороду, а також виплат грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, для підтвердження його статусу безвісти зниклого військовослужбовця з 07.06.2024, при цьому свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном - грошовими коштами військової частини НОМЕР_2 шляхом обману (шахрайство), своїм батькам не доводив.

У зв`язку з протиправними діями ОСОБА_3 , направленими на заволодіння чужим майном - грошовими коштами шляхом обману (шахрайство), вчиненого у великих розмірах, за період з 01.09.2024 по 31.12.2024 на банківський рахунок IBAN НОМЕР_3 , який прив`язаний до банківської картки № НОМЕР_4 , яка відкрита в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_6 та на банківський рахунок IBAN НОМЕР_5 , який прив`язаний до банківської картки № НОМЕР_6 , яка відкрита в АТ «ОЩАДБАНК» на ім`я ОСОБА_7 , які перебували виключно у володінні та користуванні ОСОБА_3 , військовою частиною НОМЕР_2 було перераховано грошові кошти на загальну суму 822588,35 гривень.

Внаслідок вказаних злочинних дій ОСОБА_3 з урахуванням того, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 молодший сержант ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період часу з вересня 2024 року по грудень 2024 року включно не був зниклим безвісти, а перебував безпосередньо за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , на банківські рахунки: IBAN НОМЕР_3 , який прив`язаний до банківської картки № НОМЕР_4 , яка відкрита в АТ КБ «ПРИВАТБАНК на ім`я ОСОБА_6 , та IBAN НОМЕР_5 , який прив`язаний до банківської картки № НОМЕР_6 , яка відкрита в АТ «ОЩАДБАНК» на ім`я ОСОБА_7 , які перебували у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_3 , безпідставно нараховані грошові кошти у виді щомісячної додаткової грошової винагороди як безвісти зниклого в розмірі 100000,00 гривень, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтегрованих у нейтральних державах або зниклих безвісти», на загальну суму 822588,35 гривень, чим спричинено державі в особі військової частини НОМЕР_2 матеріальну шкоду у великих розмірах на загальну суму 822588,35 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України визнав повністю і пояснив, що з квітня 2022 року він проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, перебуває на посаді командира бойової машини - командира 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 . 02.06.2024 він та ще троє військовослужбовців отримали бойове розпорядження закріпитись на позиціях та вести оборону визначених рубежів в районі населеного пункту Новоолександрівка Донецької області. 06.06.2024 почались активні штурмові дії зі сторони військ російської федерації, були сильні обстріли. Команд передислокації від керівництва не було. У зв`язку із сильними обстрілами зайнятих ними позицій, ним було прийнято рішення переміститись до лісопосадки, яка знаходилась поруч. Він орієнтувався на місцевості та направлявся в сторону підконтрольної Україні території. Діставшись до безпечного місця, він обдумав свої подальші дії та вирішив прямувати до батьків, які проживають у м. Добропіллі Донецької області. В цей момент він прийняв для себе рішення, що повертатися до військової частини він не буде. Коли прибув додому, він попрохав батьків нікому не казати, де він перебуває. 07.06.2024 батькам надійшов дзвінок з РТЦК та СП, розташованого у АДРЕСА_2 , в ході якого повідомили, що він з 06.06.2024 рахується безвісти зниклим та попросили прибути до приміщення РТЦК та СП. Наступного дня батьки прибули до РТЦК та СП, де їм повідомили про необхідність оформлення документів для того, щоб його визнали зниклим безвісти. Після чого він переконав батьків, що потрібно підписати всі необхідні документи, так як він не бажає проходити подальшу військову службу. Йому було відомо, що у зв`язку з тим, що його визнано безвісти зниклим, на банківські рахунки батьків будуть приходити грошові кошти, як рідним зниклого безвісти військовослужбовця, однак за це їм нічого не пояснював. Йому відомо, що з вересня по грудень 2024 року грошові кошти регулярно надходили на банківські рахунки батьків, оскільки він постійно перевіряв баланс коштів на рахунках, так як постійно користувався картками. В кінці грудня 2024 року він, проходячи по вулиці в м. Добропіллі Донецької області, був зупинений працівниками поліції, які перевіривши документи встановили, що він перебуває у розшуку та відвезли його до відділення поліції в м. Добропіллі, де він про все розповів. Грошові кошти постійно перебували на рахунках батьків. Отримані грошові кошти ним добровільно повернуто на рахунок військової частини. У вчиненому щиро кається та соромиться за те, що вчинив, а також за те, що скористався ім`ям своїх батьків.

В судовому засіданні всі учасники судового провадження не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд з урахуванням пропозиції учасників судового провадження - сторони обвинувачення та сторони захисту на підставі приписів ч. 3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд приходить до висновку і вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України повністю доведеною.

Таким чином, умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 4 ст.190 КК України, як такі, що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинені у великих розмірах.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 65 КК України, постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні щиро визнав, не одруженого, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем працевлаштування у ТОВ «Гірничодобувна компанія «Наутілус» характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не має на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 34-РС від 01.04.2024 з 01.04.2024 проходить військову службу на посаді командира бойової машини - командира 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої ротивійськової частини НОМЕР_2 .

Суд відносить щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, згідно зі ст. 66 КК України.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені і на такі обставини сторона обвинувачення не посилається.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Зокрема, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочину якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочинів, що знаходять своє відображення у санкціях статей, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття особа обвинуваченого вживається у тому ж значенні, що й у п. 3) ч. 1 ст. 65 КК України поняття особа винного.

Термін - «явно несправедливе покарання» - означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При призначенні покарання, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету - покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує вищенаведені обставини, позицію сторони обвинувачення та сторони захисту, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, його фактичні обставини,дані про особу обвинуваченого, який щиро каявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушеннята добровільно відшкодував завданий військовій частині НОМЕР_2 , про що свідчить заява представника потерпілого та платіжні інструкції №@2PL26164 та №56907556SB від 16.06.2025 (т. 2 а.к.п. 233-235) та, виходячи із сукупності зазначених обставин, приходить до висновку, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 свідчить про його бажання ставати на шлях виправлення і поважати Закон, а тому з метою попередження скоєння ним нових злочинів, вважає, що під час судового розгляду кримінального провадження були встановлені підстави дляпризначення покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції статті пред`явленого обвинувачення, із застосуванням ст. 75 КК України та із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки обвинувачений не становить великої суспільної загрози, а його виправлення можливо досягти шляхом здійснення контролю за поведінкою під час іспитового строку, який може бути наближений до мінімального.

На переконання суду, призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, яке належить відбувати реально, враховуючи характер вчиненого кримінального правопорушення та фактичні обставини кримінального провадження, не відповідатиме принципу співмірності та індивідуалізації, розумності та справедливості покарання,оскільки матиме на меті тільки кару.

Призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України не є занадто м`яким і явно несправедливим, оскільки відповідає особі обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та фактичним обставинам справи. Звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України у даному випадку не суперечить також і вимогам п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7.

Крім того, судом не встановлено правових підстав для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 з урахуванням приписів ст. 69 КК України.

Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , на переконання суду, буде відповідати його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через приму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тому саме таке покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню не обирався.

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України із ОСОБА_3 належить стягнути витрати, пов`язані із проведенням судових почеркознавчих експертиз на загальну суму 17828,00 гривень.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню не обиралась.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судових почеркознавчих експертиз на загальну суму17828 (сімнадцять тисяч вісімсот двадцять вісім) гривень 00 копійок.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасникам судового провадження, які не були присутні при проголошенні резолютивної частини вироку, направити копію повного тексту вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (ч. 7 ст. 376 КПК України).

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1