Провадження №1-в/127/172/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)» ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Засуджений ОСОБА_5 відповідних мотивів для заміни йому покарання більш м`яким у своєму клопотанні не навів. Разом з тим, у судовому засіданні зазначив, що бажає відбувати покарання на поселенні, оскільки має певні захворювання.

Прокурор вважав, що клопотання засудженого є передчасним, оскільки ОСОБА_5 працює в установі відбування покарань протягом нетривалого часу. Наголосив на тому, що ОСОБА_5 вже вдруге відбуває покарання за вчинення шахрайства. Крім того, прокурор звернув увагу суду на те, що покарання у виді обмеження волі, на яке засуджений просив у судовому засіданні замінити йому покарання, не може бути застосоване до осіб, які досягли пенсійного віку.

Представник установи просив відмовити у задоволенні клопотання засудженого.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали особової справи, суд дійшов до такого висновку.

З матеріалів особової справи випливає, що ОСОБА_5 04.04.2024 засуджений Вінницьким районним судом Вінницької області за частиною третьою статті 190 Кримінального кодексу України (далі КК), з урахуванням положень частини четвертої статті 70 КК до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 539 КПК клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених зокрема, пунктом 3 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 82 КК особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Відповідно до частини третьої зазначеної статті заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

При цьому пунктом 2 частини четвертої статті 82 КК регламентовано, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким настає у разі фактичного відбуття засудженим, не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі.

Зі змісту роз`яснень, наданих у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» убачається, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК).

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 фактично відбув більше половини строку покарання.

З матеріалів особової справи випливає, що засуджений за час відбування покарання зарекомендував себе посередньо. Зокрема, засуджений працевлаштований був працевлаштований на дільниці по деревообробці деревини з жовтня 2024 року по квітень 2025 року, тобто не тривалий проміжок часу. На це час у виробничій майстерні та на роботах з господарського обслуговування установи не працевлаштований, оскільки утримується в дільниці карантину, діагностики і розподілу. ОСОБА_5 двічі заохочувався адміністрацією установи, поряд з тим до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Засуджений залучений до програми диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення», однак активної участі у її реалізації не бере, до підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_5 вже вдруге засуджений за вчинення шахрайських дій, що свідчить про те, що останній не робить належних для себе висновків та не стає на шлях виправлення.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив про доцільність заміни призначеного йому покарання на більш м`яке, а саме обмеження волі. У зв`язку з такою позицією засудженого суд вважає слушним зауважити таке.

Згідно з приписами частини третьої статті 61 КК обмеження волі не застосовується, зокрема, до осіб, що досягли пенсійного віку.

З матеріалів особової справи засудженого убачається, що ОСОБА_5 є пенсіонером, а відтак покарання у виді обмеження волі до останнього не може бути застосоване.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 не довів суду, що він став на шлях виправлення, а покарання у виді обмеження волі до останнього не може бути застосоване. Саме тому суд дійшов до переконання, що правові підстави для задоволення клопотання засудженого відсутні.

З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 371, 537 КПК, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким за вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 04.04.2024 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою з дня отримання копії ухвали.

Суддя: