СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ідентифікаційний код 02886143
Справа №547/648/25
Провадження №1-кп/547/90/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 року с-ще Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,

провівши в залі судових засідань № 2 Семенівського районного суду Полтавської області відкрите судове засідання у кримінальному провадженні № 0000274, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 09.05.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крива Руда, Семенівського району, Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, особи з інвалідністю 2 групи, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 Кримінального кодексу України,

УСТАНОВИВ:

05 травня 2025 ОСОБА_4 засіяв земельну ділянку, розташовану в межах охоронної зони на території с. Крива Руда Кременчуцького району Полтавської області в межах водного об`єкту площею 1,0082 га, та відноситься до земель водного фонду. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 шляхом використання найманої сільськогосподарської техніки - трактора, засіяв сільськогосподарською культурою - соєю земельну ділянку площею 1,0082 га, розташовану поблизу координат 49,52226, 32,99077 в межах охоронної зони на території с. Крива Руда, Кременчуцького району Полтавської області в межах водного об`єкту, яка відноситься до земель водного фонду. При цьому, усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, умисно, з метою збагачення, в порушення вимог ст. 14 Конституції України, згідно з якою земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю, передбачених ст. 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону, нехтуючи вимогами ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, згідно з якою громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно- правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю), ст. 125 Земельного кодексу, згідно з якою право власності на земельну ділянку, або її оренди, право державної реєстрації цих прав виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування, або оренди земельною ділянкою, та його державної реєстрації, ст.ст. 60, 61, 150 ч. 1 п. «г» Земельного кодексу України, ст. ст. 87, 88, 89 Водного кодексу України, відповідно до яких для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони та обмеження у використанні земельних ділянок водного фонду, ОСОБА_4 самовільно зайняв земельну ділянку площею 1,0082 га у межах водоохоронної зони водного об`єкта, за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади про її передачу у власність або надання у користування (оренду), або оренду, яка розташована поблизу координат 49.52226, 32.99077 на території с. Крива Руда, Семенівської ОТГ, Кременчуцького району, Полтавської області, самовільно задискував вказану земельну ділянку та засіяв сільськогосподарською культурою - соя.

Відповідно до розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, проведеного Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області від 08.08.2024, самовільним зайняттям земельної ділянки загальною площею 1,0082 га, яка знаходиться в межах водоохоронної зони, підозрюваний ОСОБА_4 заподіяв законному володільцю Семенівській селищній раді Кременчуцького району Полтавської області матеріальну шкоду у розмірі 13 031 грн. 38 коп.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у самовільному зайнятті земельної ділянки в охоронній зоні, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

08.08.2025 між прокурором Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України. Сторони з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин, що пом`якшують покарання , якими є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування завданої шкоди, відсутністю обставин, що обтяжують покарання, узгодили міру покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 грн, Згідно з умовами даної угоди обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив дану угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримавши угоду, безумовно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, та пояснив, що він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом, тому просить затвердити угоду.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтвердив добровільність укладення ОСОБА_4 даної угоди, просив її затвердити.

Представником потерпілої особи провідним спеціалістом-юрисконсультом відділу юридичного забезпечення та земельних відносин виконавчого комітету Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області ОСОБА_6 надано письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

При вирішенні питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України, у вчиненні якого беззастережно визнав себе винуватим ОСОБА_4 , відповідно до ст.12 КК України віноситься до нетяжких злочинів. Укладання угоди не суперечить п.1.ч.4 ст.474 КПК України.

Разом з тим, суд шляхом проведення опитування обвинуваченого, його захисника та заслухавши прокурора переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені в п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Крім того, перевіряючи угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, суд приходить до висновку, що умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, угода укладена добровільно, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених положеннями ст. 65, 69 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкціях статей (санкцій частин статей) Особливої частини КК України, що передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України.

Суд, дослідивши наявні матеріали, заслухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, враховуючи письмову згоду представника потерпілого на укладення угоди про визнання винуватості, переконався, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Угода відповідає вимогам КПК України, в тому числі щодо змісту та порядку укладення угоди, її умови не суперечать закону України про кримінальну відповідальність, зокрема щодо узгодженої міри покарання.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 197-1 КК України є правильною.

Відповідно до вимог ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості із призначенням обвинуваченому визначеної в угоді міри покарання.

Підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 суд не вбачає.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов відсутній.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373,374,468-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості, укладену 08 серпня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000274 між прокурором Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , затвердити.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.197-1 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України призначити йому узгоджене покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень ( три тисячі чотириста гривень).

Вирок може бути оскаржений учасниками судового провадження до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1