Номер провадження 11-сс/816/398/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 серпня 2025 року, якою до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 серпня 2025 року, на задоволення клопотання слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області, до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 26 вересня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 серпня 2025 року, як необґрунтовану.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що у поданому клопотанні про застосування до його підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий посилається на ризики, зазначені у ст. 177 КК України, на підтвердження яких у матеріалах даного провадження докази відсутні.

При цьому, як зазначає апелянт, на спростування заявлених ризиків свідчить те, що у період з 29 червня 2025 року до 31 липня 2025 року ОСОБА_6 міг виїхати за межі м. Суми, іншим способом переховуватися від суду або органів досудового розслідування, однак, цього не зробив, а залишився, що вказує на необгрунтованість ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, станом на момент затримання ОСОБА_6 , органи досудового розслідування вжили всіх заходів, необхідних для зібрання доказів, що підтверджується матеріалами справи, що унеможливлює спробу останнього знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Також, як вказує апелянт, не було доведено і можливість ОСОБА_6 вплинути на свідків, при тому, що для уникнення таких спроб цілком достатнім було б застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, наприклад, у вигляді цілодобового домашнього арешту. Що стосується ризику можливого перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, то він є безпідставним і, також, необґрунтованим, крім того, у клопотанні відсутні відомості, які б свідчили про наявність обґрунтованих підстав вважати, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апелянт зауважує, що фактично, ризики, на які вказував у клопотанні слідчий, гуртуються на тяжкості злочину, за яким ОСОБА_6 повідомлено про підозру, що суперечить засадам та нормам КПК України.

З врахуванням вищезазначеного, апелянт вважає, що за результатом розгляду клопотання слідчого, слідчим суддею було постановлено рішення, яке вважати законним та обґрунтованим підстави відсутні, а тому, таке рішення підлягає скасуванню.

У призначене судове засідання захисник ОСОБА_7 не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив здійснити апеляційний розгляд у його відсутність, щодо чого його підзахисний - підозрюваний ОСОБА_6 не заперечував та вважав за можливе провести судове засідання без участі його захисника.

Прокурор у кримінальному провадженні також звернувся до суду з заявою, в якій просив здійснити апеляційний розгляд без його участі.

А тому, заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення слідчого судді та доводів апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_6 на підтримку апеляційних доводів та вимог захисника ОСОБА_7 , перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

На думку колегії суддів при вирішенні питання щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею вищезазначені вимоги Закону дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, Сумського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001813 від 04 липня 2025 року, яким встановлено, що близько 02 год. 40 хв. 29 червня 2025 року, поблизу будинку №50 по пр. Свободи в м. Суми, військовослужбовцями ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт з військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 . Попередньо узгодивши свої незаконні дії, способом, що супроводжувався заподіянням фізичних страждань, ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 заштовхали ОСОБА_12 до кузову автомобіля «Mitsubishi L200» д.н.з. НОМЕР_2 , де ОСОБА_9 тримав ОСОБА_12 за ноги, а ОСОБА_8 наносив удари по тілу останнього з метою подавити його волю до опору. У такий спосіб, утримуючи та обмежуючи пересування ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою, незаконно позбавили його волі.

Не зупинившись на вчиненому, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , із застосуванням насильства, що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань, незаконно утримували ОСОБА_12 в кузові вказаного автомобіля та за допомогою військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 солдата ОСОБА_6 , який керував автомобілем, повезли ОСОБА_12 в напрямку виїзду з міста Суми, продовжуючи наносити йому удари по голові та тулубу, тим самим незаконно позбавивши волі останнього, викравши його та спричиняючи йому фізичних страждань.

Близько 05 год. 00 хв. 29 червня 2025 року, прибувши до лісосмуги, яка знаходиться при в`їзді до населеного пункту с. Стецьківка Сумської міської територіальної громади Сумської області. ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , витягли з кузова вказаного автомобіля ОСОБА_12 , де ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , продовжили зносити удари по різним частинам тулубу ОСОБА_12 , що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань, незаконно утримували ОСОБА_12 . В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на умисне вбивство викраденого ОСОБА_12 , з метою реалізації якого, ОСОБА_8 , знаходячись позаду потерпілого, з використанням свого брючного ременя, тримаючи його в руках, накинув на шию ОСОБА_12 та почав стискати, внаслідок чого ОСОБА_12 помер.

31 липня 2025 року ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 01 серпня 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження, до слідчий Сумського РУП ГУНП в Сумській області звернувся до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, яке вмотивовано обґрунтованістю пред`явленої останньому підозри та наявністю ризиків, передбачених п. 1,2,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Під час розгляду вказаного клопотання, слідчим суддею було встановлено, що доданими до нього доказами підтверджується те, що підозра, повідомлена ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 146 КК України, є обґрунтованою, що вказаний злочин є умисним, направлений проти волі, честі та гідності особи та відноситься до категорії тяжких, суворість покарання, яке передбачено санкцією вказаної статті, у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, з метою уникнення якого, перебуваючи на волі, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Також, слідчим суддею було враховано і те, що без певного контролю, підозрюваний зможе чинити тиск на свідків та інших підозрюваних у цьому провадженні, з метою зміни їх показів на свою користь, при тому, що йому відомі дані щодо вказаних осіб, а також чинити перешкоди іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення, пов`язані з виконанням обов`язків по службі.

Кім того, слідчим суддею було враховано і те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань та спричинило тяжкі наслідки, у вигляді смерті людини.

Саме з врахуванням зазначеного, слідчий суддя і дійшов висновку, що доводами клопотання та долученими до нього доказами в повному обсязі підтверджується наявність ризиків, на які вказував слідчий та задовольнив його вимоги щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

З таким висновком слідчого судді погоджується і колегія суддів та ставити під сумнів його законність та обґрунтованість підстав не вбачає.

При цьому, доводами апеляційної скарги захисника правильність такого висновку жодним чином не спростовано, оскільки апелянтом взагалі не наведено обставин, які не були враховані слідчим суддею, як і не надано доказів на підтвердження того, що належна процесуальна поведінка ОСОБА_6 буде забезпечена при застосуванні до нього більш м`яких запобіжних заходів.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку, слідчим суддею було надано належну оцінку усім обставинам провадження, з якими закон пов`язує вирішення питання запобіжного заходу, а висновок про доцільність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу, без визначення розміру застави, є належним чином обґрунтованим та вмотивованим.

Також, на спростування апеляційних доводів, колегія суддів наголошує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Колегія суддів, також, зауважує і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також фактичних обставин злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 який є суспільно небезпечним, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407,418,419,422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 серпня 2025 року, якою до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4