Справа № 163/1587/24 Провадження №11-кп/802/390/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 13 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого,

засуджений за ч.5 ст.27, ч.3 ст.358 КК України у вигляді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч.4 ст.358 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

Вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат.

ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він будучи особою призовного віку, яка не має права перетину державного кордону України у військовий час у жовтні 2023 року через месенджер «Телеграм» вступив у змову із невстановленою досудовим розслідуванням особою, з якою домовився про виготовлення на своє ім`я документу, який надає право безперешкодного виїзду за межі України пенсійного посвідчення, форма якого встановлена постановою правління Пенсійного фонду України №26-1 від 03 листопада 2017 року. З цією метою, діючи за попередньою змовою в групі осіб з невстановленою досудовим розслідуванням особою, як пособник у виготовленні вказаного підробленого документу ОСОБА_7 через зазначений месенджер надав невстановленій особі свої персональній дані та фотознімок.

25 грудня 2023 року в обміннику, що по АДРЕСА_2 здійснив поповнення наданого невстановленою досудовим розслідуванням особою електронного гаманця на суму 1500 доларів США, як оплату за виготовлення підробленого посвідчення.

За такого пособництва ОСОБА_7 невстановлена під час досудового розслідування особа у невстановленому місці і в невстановлений час за допомогою комп`ютерної техніки умисно виготовила завідомо підроблене пенсійне посвідчення інваліда 2 групи № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 від 24 листопада 2021 року на ім`я ОСОБА_7 , в яке внесла недостовірні відомості про те, що він є інвалідом 2 групи загального захворювання і завірила відтиском печатки «Пенсійний фонд України», підробивши підпис керівника вказаної установи.

03 лютого 2024 року ОСОБА_7 отримав зазначене підроблене посвідчення у відділенні ТОВ «Нова Пошта» № 2, що розташоване на площі Шевченка 1а в місті Мерефа Харківської області.

Близько 09:45 години 13 лютого 2024 року під час проходження прикордонного контролю в пункті пропуску для міжнародного автомобільного сполучення "Ягодин", що по вулиці Прикордонників 1 в селі Старовойтове Ковельського району Волинської області, ОСОБА_7 умисно, з метою незаконного перетину державного кордону України, в порушення Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" як підставу перетину кордону надав працівникам Державної прикордонної служби України завідомо підроблене пенсійне посвідчення інваліда 2 групи № НОМЕР_1 серії ААК № 582650 від 24 листопада 2021 року на своє ім`я, яке відповідною установою не видавалось та не посвідчувалось.

У поданій апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним в частині призначеного покарання. Вказує на те, що судом безпідставно визнано як обтяжуючу обставину вчинення злочину засудженим з використанням умов воєнного стану. Зазначає на те, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, кримінальне правопорушення не призвело до тяжких наслідків і не завдало істотної шкоди. Просить вирок суду змінити, виключити з мотивувальної частини обтяжуючу обставину вчинення злочину з використанням умов воєнного стану та пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, встановивши іспитовий строк в 1 рік із покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України. У решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримували та просили змінити вирок суду у частині призначеного покарання, думку прокурора, яка апеляційну скаргу заперечувала і просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст.349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги захисника, про можливість пом`якшення обвинуваченому покарання шляхом застосування положень ст.75 КК України, апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Приписами ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_7 , місцевим судом дотримані.

Як убачається з вироку місцевого суду, призначаючи ОСОБА_7 вид та розмір покарання, суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, належним чином урахував усі обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, конкретні обставини їх вчинення, дані про особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, непрацюючий, неодружений, раніше не судимий.

При цьому місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_7 вчинив умисне кримінальне правопорушення проти авторитету органів державної влади в період запровадження на території України воєнного стану. За таких обставин такий вид покарання відповідатиме особі обвинуваченого, а термін покарання слід визначити з врахуванням характеру кримінального правопорушення та ступеня участі в його вчиненні.

Також судом враховано і наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме: щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

До обставин, які обтяжують покарання винного, місцевий суд відніс вчинення кримінальних правопорушень з використанням умов воєнного стану.

На підставі чого суд першої інстанції прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе тільки у разі відбування покарання у виді обмеження волі, і тому призначив обвинуваченому покарання, яке потрібно відбувати реально.

Суд апеляційної інстанції вважає, що врахувавши сукупність зазначених обставин, дані про особу винного, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень та їх наслідки, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, без застосування положень ст.75 КК України, яке необхідно відбувати реально, у зв`язку із чим апеляційний суд в даному кримінальному провадженні не знаходить обґрунтованих підстав для застосування положень ст.75 КК України до обвинуваченого.

Призначене судом ОСОБА_7 покарання повністю відповідає ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень і на думку суду апеляційної інстанції повністю відповідає меті й принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке в даному випадку є адекватним характеру вчинених обвинуваченим дій, їх небезпечності та даним про особу винного, і не є надто суворим.

На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, чи могли бути безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для зміни оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, вирок Любомльського районного суду Волинської області від 13 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: