Справа №523/5303/25
Провадження №1-кп/523/1200/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Одеса

Суддя Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , потерпілої - ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням з потерпілою, по матеріалам кримінального провадження № 0001645 від 23.10.2024 по звинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нападівка, Липовецького району Вінницької області, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, працюючого в КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» на посаді заступника начальника служби транспортування трупів, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ., раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

22.10.2024 близько 11.25 год., водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyundai Tucson», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , рухався у світлий час доби, при необмеженій видимості, по сухій, асфальтованій проїзній частині вул. Михайла Грушевського, зі сторони вул. Балківська, в напрямку вул. В. Нестеренка у м. Одесі, на якій організований двосторонній, з двох смуг у кожному з напрямків рух, що розділений дорожньою розміткою, у правій смузі свого напрямку руху.

Рухаючись у вказаному напрямку та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований на перехресті вул. Михайла Грушевського та Зеленого проспекту, водій ОСОБА_5 у порушення вимог п.п. 2.3 (б), 18.1, дорожньої розмітки 1.14.2 «пішохідний перехід» та дорожніх знаків 5.38.1; 5.38.2 «пішохідний перехід» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - Правил дорожнього руху), проявив особисту неуважність та недбалість до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, а також до дорожньої обстановки та її змінам, хоча зобов`язаний був постійно її контролювати та мав таку можливість, не звернув увагу на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в цей час перетинала по вищевказаному пішохідному переходу проїжджу частину вул. Михайла Грушевського, зліва на право по ходу руху автомобіля, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості керованого ним транспортного засобу, аж до повної його зупинки, продовжив рух у вибраному напрямку та допустив наїзд на вказаного пішохода.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому діафіза V плюснової кістки правої стопи з незначним зміщенням уламків, забій правого колінного суглобу, які складають єдиний морфологічний комплекс, спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В умовах даної дорожньо-транспортної події, дії водія ОСОБА_5 , регламентувалися вимогами п. 18.1 Правил дорожнього руху, згідно з якими водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Належним виконанням вищевказаних вимог Правил дорожнього руху водій ОСОБА_5 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_4 , а тому його дії знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_5 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В ході розгляду справи потерпіла ОСОБА_4 заявила клопотання про закриття кримінального провадження, у зв`язку з тим що вона примирилась з обвинуваченим, який повністю відшкодував завдану моральну та матеріальну шкоду.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні також заявив усне клопотання про закриття кримінального провадження, відносно нього.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, які підтримали клопотання, суд вважає за можливе закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України - у зв`язку з примиренням сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вперше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, примирився з потерпілим та повністю відшкодував завдану їй шкоду.

Згідно ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до ст. 288 КПК України, розглянувши клопотання у разі примирення потерпілого із обвинуваченим на підставі ст. 46 КК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Окрім того, було заявлено клопотання про скасування арешту майна, а саме автомобіля.

Прокурор не заперечував проти скасування та повернення майна.

Відповідно до положень статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У свою чергу, слідчий суддя враховує норми ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод де закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 30.06.2020 року по справі № 727/2878/19 висловила правову позицію (висновок), що у разі, коли арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства.

Відтак, саме суд, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 174 КПК України, вирішити питання про скасування арешту після закриття слідчим кримінального провадження.

Приймаючи до уваги вище наведене, суд приходить до висновку, що потреба в подальшому застосуванні арешту вищезазначеного майна відпала, а тому подане потерпілим та обвинуваченим клопотання про скасування арешту майна, підлягає задоволенню.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати на проведення експертиз стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в особі Одеського НДІСЕ МЮ України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 46, 284 КК України, ст.ст. 100, 285, 286, 288 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням з потерпілою, по матеріалам кримінального провадження № 0001645 від 23.10.2024 року по звинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України - задовольнити.

Кримінальне провадження № 0001645 від 23.10.2024 року по звинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 286 КК України - закрити, у зв`язку з примиренням з потерпілою.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України від кримінальної відповідальності в зв`язку з примиренням із потерпілою.

Арешт накладений на автомобіль «Hyundai Tucson», н/з НОМЕР_1 , 2011 року виписку, номер кузова: НОМЕР_2 , згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 , відповідно до ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 29.10.2024 року, - скасувати.

Процесуальні витрати на проведення експертиз в розмірі 9920,4 (дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять) гривень 4 копійок стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в особі Одеського НДІСЕ МЮ України.

Ухвалу може бути оскаржено протягом 7 (семи) діб в Одеського апеляційного суду.

Суддя Пересипського

районного суду міста Одеси ОСОБА_1