Справа № 522/4410/18
Провадження по справі №1-кс/522/4082/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши заяву обвинуваченого ОСОБА_3 , про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження №0004025 від 18.12.2017 року стосовно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України (справа №522/4410/18),

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів через ВКЗ),

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження №0004025 від 18.12.2017 року стосовно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України (справа №522/4410/18).

В обґрунтування вказаної заяви обвинувачений зазначив, що став свідком наявності позапроцесуальних відносин між прокурором ОСОБА_5 , яка підтримує публічне обвинувачення у кримінальному провадженні відносно нього та суддею ОСОБА_4 , який здійснює розгляд вказаного кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_6 підтримав заяву обвинуваченого про відвід судді ОСОБА_4 від розгляду вказаного кримінального провадження та просив суд її задовольнити, посилаючись на наявність фото та відеозапису, які підтверджують викладені в заяві обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні категорично заперечувала проти відводу судді ОСОБА_4 , оскільки викладенні в заяві факти не відповідають дійсності, та порочать честь та гідність прокурора та судді. Крім того, зазначила, що заявлений обвинуваченим відвід судді спрямований на затягування судового розгляду даного кримінального провадження, з метою уникнення обвинуваченим відповідальності.

Суддя ОСОБА_4 надав заяву про неможливість участі в судовому засіданні, у зв`язку із виконанням службових обов`язків. Крім того, вказав, що у заяві про відвід наведені твердження, що не відповідають дійсності, є надуманими та не підтверджуються жодними доказами та обвинувачений ОСОБА_3 намагається використати процедуру відводу судді як засіб для затягування розгляду справи та здійснення процесуального тиску на головуючого суддю. Наголосив, що ним як суддею не допущено жодних дій, які б свідчили про упередженість або порушення принципу неупередженості.

Суд, дослідивши доводи заяви обвинуваченого про відвід судді, доходить таких висновків.

Статтею 75 КПК України визначено перелік обставин, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

Так, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

У чинному кримінальному процесуальному законі закріплено інститут відводу (самовідводу) судді, який, по суті, є єдиним способом вирішення конфлікту інтересів в їхній професійній діяльності, прямо передбаченим законом. При цьому, інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки судді, відповідно до якого об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання своїх обов`язків.

Кримінальне процесуальне законодавство висуває загальні вимоги до вмотивованості відводу, тому суд також застосовує практику ЄСПЛ як джерело права.

Суд керується сталою практикою ЄСПЛ в оцінці вмотивованості відводу, зокрема критеріями, що були чітко висвітлені у справі Mironenko та Martenko проти України (Рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року, заява № 4785/02, параграфи 66-71) та в основоположних справах Wettstein проти Швейцарії (Рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року, заява № 33958/96, параграфи 42-44) та Kyprianou проти Кіпру (Рішення ЄСПЛ від 15 грудня 2005 року, заява № 73797, параграфи 119, 121). ЄСПЛ вказав, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Існування неупередженості повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку самого судді, що означає необхідність встановити, чи мав останній у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суддя достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його неупередженості, відповідно до практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є в цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», № 33949/02, § 49-52, від 09.11.2006).

Під час розгляду заяви обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 судом не встановлено існування будь-яких сумнівів в об`єктивності судді та його неупередженості, що було б підставою для його відводу відповідно до положень кримінального процесуального закону, які регламентують підстави для відводу судді. Таких доказів особою, яка заявила відвід судді ОСОБА_4 суду не надано.

Таким чином, приймаючи до уваги відсутність підстав, визначених ст. 75, 76 КПК України для задоволення відводу судді ОСОБА_4 , суд визнає доводи обвинуваченого, необґрунтованими та безпідставними, та такими, що не свідчать про можливу упередженість та необ`єктивність судді ОСОБА_4 під час розгляду кримінального провадження №0004025 від 18.12.2017 року стосовно ОСОБА_3 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України (справа №522/4410/18).

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що заява обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження №0004025 від 18.12.2017 року стосовно ОСОБА_3 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України (справа №522/4410/18), задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 75, 80, 81, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження №0004025 від 18.12.2017 року стосовно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України (справа №522/4410/18), відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Приморського районного суду

м. Одеси ОСОБА_7