Справа № 300/69/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/168/20, за апеляційною скаргою прокурора Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 17.04.2018.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка с. Компаніївка, Компаніївського району Кіровоградської області, мешканка АДРЕСА_1 , неодружена, непрацююча, що має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, несудима, визнана невинуватою та виправдана у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 190, ч. 1, 4 ст. 358 КК України.

Речовий доказ: документ: оригінал заяви ОСОБА_8 до ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено у матеріалах справи.

Зазначеним вироком ОСОБА_8 виправдана за обвинуваченням в тому, що вона 06.09.2017 близько 10 год 50 хв, умисно, з метою одержання державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям, маючи на меті незаконне збагачення, будучи офіційно попередженою про обов`язок надання повної та достовірної інформації про свої доходи, сімейний стан та про зміну цих обставин, які можуть впливати на отримання соціальної допомоги, шляхом обману, умисно, власноручно кульковою ручкою внесла до офіційного документа під час його виготовлення, а саме в заяву «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг», форма якої затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2015 № 106 та наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 № 441 від 21.04.2015, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_4 28.04.2015 за № 475/26920, завідомо неправдиву інформацію про те, що вона є одинокою матір`ю, та свідомо вказала, що у шлюбі не перебувала та з особою, від якої має дитину не проживає, не вказавши (замовчавши) достовірно правильні відомості про те, що 01.06.2017 проживала зі своїм співмешканцем ОСОБА_9 , із яким не перебувала у зареєстрованому шлюбі, але вели спільне господарство та мали спільну дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з метою подальшого використання цієї заяви, як підстави для набуття права на державну соціальну допомогу, нарахування та отримання соціальної допомоги одиноким матерям.

Того ж дня, 06.09.2017 обвинувачена подала до ІНФОРМАЦІЯ_6 підроблену заяву. Внаслідок своїх неправомірних дій ОСОБА_8 у період з 01.09. 2017 до 31.12.2017, незаконно отримала державну соціальну допомогу одиноким матерям, з урахуванням доходів на неповнолітнього ОСОБА_10 в розмірі 2719 грн 48 коп.

-2-

Наведені вище дії ОСОБА_8 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману; за ч. 1 ст. 358 КК України як підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем; за ч. 4 ст. 358 КК України, як використанням завідомо підробленого документу.

Виправдовуючи ОСОБА_8 за вказаним обвинуваченням, суд першої інстанції у вироку зазначив, що таке обвинувачення ґрунтується на показаннях свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також відомостях, які містяться в письмових документах, а саме: заяві ОСОБА_8 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг» поданої до ІНФОРМАЦІЯ_2 , акті обстеження умов проживання ОСОБА_8 та копіях матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_9 . Проте, оцінивши показання вказаних свідків обвинувачення, допитаних в судовому засіданні та дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що показання свідків, які складали акт обстеження від 15.12.2017, як і сам акт, непідтверджують обставини, які мають значення для справи, оскільки не містять доказів того, що обвинувачена має дітей від ОСОБА_9 , з яким вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, а також того, що з ним вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей.

Оцінюючи постанову судді ІНФОРМАЦІЯ_7 від 07.06.2017 про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім`ї, що мало місце 29.05.2017 о 21 год 50 хв, ОСОБА_9 за адресою в АДРЕСА_2 , на предмет належності до кримінального провадження, суд першої інстанції визнав, що вона, а ні підтверджує, а ні спростовує обставини, які мають значення для вирішення кримінального провадження щодо ОСОБА_18 , а тому не має доказового значення для цього кримінального провадження, оскільки сімейний стан особи чи перебування її у фактичних шлюбних відносинах, відповідно до чинного законодавства, підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу або рішенням суду про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а не постановою суду в справі про адміністративне правопорушення чи поясненнями сторони в такій справі.

Посилаючись на ч. 1 ст. 5, ч. 4 ст. 18-1, ст. 18-2 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», суд першої інстанції констатував, що юридичні факти, які б підтверджували, що свідок ОСОБА_9 є батьком неповнолітнього сина обвинуваченої ОСОБА_10 , що обвинувачена має дитину від свідка, з яким не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі; веде з ним спільне господарство; разом проживає і виховує дітей, а також те, що відомості про ці обставини були неправдивими і умисно були внесеними до заяви від 06.09.2017 про призначення соціальної допомоги, не доведені стороною обвинувачення.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості обвинувачення у злочині передбаченому ч. 1 ст. 190 КК України, суд першої інстанції вказав на те, що вчинення шахрайства, тобто заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою стороною обвинувачення також не доведено належними та допустимими доказами, оскільки таке обвинувачення ґрунтувалося лише на тому, що обвинувачена внесла до заяви про призначення соціальної допомоги неправдиві відомості, проте зазначена обставина з указаних вище підстав, є недоведеною.

-3-

У зв`язку з наведеним та з посиланням на ст. 62 Конституції України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що стороною обвинувачення при розгляді в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1, 4 ст. 358 КК України, не доведено складу цих кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі, прокурор Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 просить вирок суду від 17.04.2018 щодо ОСОБА_8 скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1, 4 ст. 358 КК України та призначити їй покарання: за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 240 годин громадських робіт, за ч. 1 ст. 358 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ч. 4 ст. 358 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, і призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 240 годин громадських робіт. В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає про незаконність, необґрунтованість та невмотивованість постановленого щодо ОСОБА_8 вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушення вимог кримінального процесуального закону. На його думку, суд першої інстанції необґрунтовано визнав неналежними ряд доказів у кримінальному провадженні та всупереч ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку не навів належних підстав для виправдання обвинуваченої із зазначенням мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення. Вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги постанову ІНФОРМАЦІЯ_7 від 07.06.2017 про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, яка об`єктивно підтверджує перебування останнього у фактичних шлюбних відносинах та ведення спільного господарства та виховання дітей із ОСОБА_8 . Необгрунтованим є і неврахування судом першої інстанції показів допитаних в судовому засідання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які чітко стверджували факт перебування у вечірній час по місцю проживання ОСОБА_8 співмешканця ОСОБА_9 , а тому висновок суду першої інстанції не відповідає як фактичним обставинам справи, так і положенням ст. 3 Сімейного кодексу України та рішенню Конституційного Суду України від 03.06.199 (справа № 5-рп/99), відповідно до яких факт спільного проживання, виховання дітей та ведення спільного побуту разом або кожне окремо, вважається сімейними відносинами також у тих випадках, які юридично не зареєстровані, проте фактично мають місце. Одночасно прокурор просить повторно допитати свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та дослідити матеріали кримінального провадження, зокрема: заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг; акт обстеження умов від 15.12.2017; матеріали про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; довідку з ІНФОРМАЦІЯ_8 про отриману ОСОБА_18 допомогу та документи, які характеризують особу обвинуваченої.

У зміненій апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду від 17.04.2018 щодо ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування внесених до апеляційної скарги змін прокурор посилається на те, що під час судового розгляду вказаного кримінального провадження суд першої інстанції допустив ряд порушень, які є підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Зокрема, 16.02.2018 підготовче судове засідання проведено без участі представника потерпілого. Останній також не був

-4-

повідомлений про судовий розгляд 28.02.2018, що безумовно вплинуло на неможливість висловити свою думку про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження у порядку, визначеному ч. 1 ст. 349 КПК України. Крім того, у судовому засіданні 30.08.2018 вирішувалось клопотання прокурора про тимчасовий доступ до матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_9 , однак представник потерпілого не брав участі в судовому засіданні і своєї позиції з приводу клопотання прокурора не висловлював. Потерпіла сторона не брала участі в судовому засіданні 16.04.2018 і не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Також не брала участі в судових дебатах та не була присутня під час проголошення вироку суду. Аналізуючи журнали судових засідань встановлено, що суд не переходив до стадії дослідження доказів, та й взагалі не знайшли свого відображення відомості про дослідження будь-яких доказів, зібраних стороною обвинувачення під час досудового розслідування. Попри грубі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, судом допущено невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження Так, під час розгляду кримінального провадження судом не взято до уваги покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які підтвердили той факт, що ОСОБА_9 знаходився у будинку ОСОБА_8 у вечірній час, коли дані свідки відвідували будинок обвинуваченої та складали акт обстеження умов. Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні показала, що 15.12.2017 вона разом із свідками ОСОБА_16 та ОСОБА_17 відвідали сім?ю ОСОБА_8 , де у останньої вдома знаходився ОСОБА_9 , який лежав на ліжку, а побачивши їх, одразу вибіг з будинку. Аналогічні обставини підтвердили й свідок ОСОБА_16 . Також, у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показала, що в червні 2017 у вечірній час, коли вона відвідувала будинок ОСОБА_8 , останньої не було вдома, а з її неповнолітніми дітьми був ОСОБА_9 . Проте, суд належної оцінки показам свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 не надав та не оцінив, натомість суд у вироку від 17.04.2018 надав перевагу показам ОСОБА_9 , які покладено в основу виправдання. Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто у неправильній кваліфікації діяння обвинуваченої. Також, ОСОБА_19 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1, 4 ст. 358 КК України, однак, суд ухвалюючи виправдувальний вирок жодним чином не мотивував, у чому саме полягає відсутність складу злочину за ч. 1, 4 ст. 358 КК України.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності захисника та представника потерпілої сторони, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що повідомлення про час та місце апеляційного розгляду вказаним сторонам кримінального провадження надіслано відповідно до вимог закону, і вони вважаються належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду, заяв про відкладення апеляційного розгляду від цих осіб не надходило, а захисник ОСОБА_20 подав заяву про неможливість брати участь у розгляді кримінального провадження у зв`язку з мобілізацією.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи прокурора на підтримку зміненої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги з урахуванням внесених до неї змін, колегія суддів уважає, що змінена апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене

-5-

компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованим, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд. У мотивувальній частині виправдувального вироку, у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; у резолютивній частині вироку зазначаються : у разі визнання особи виправданою - прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання; рішення про закриття провадження щодо юридичної особи; рішення про поновлення в правах, обмежених під час кримінального провадження; рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили; рішення щодо речових доказів і документів; рішення щодо процесуальних витрат; строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження; порядок отримання копій вироку та інші відомості.

За приписами до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.

-6-

За змістом ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 КПК України, підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалося спеціальне досудове розслідування), прокурора, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

Втім, у порушення цієї норми, підготовче судове засідання 16.02.2018 проведено без участі представника потерпілої сторони ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Згідно ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

За змістом ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу. Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого статтею 381 цього Кодексу.

При цьому, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла сторона не була належним чином повідомлена про судове засідання 28.02.2018 та, відповідно, не брала ньому участі, а відтак позиція потерпілої сторони щодо доказів, які підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, судом першої інстанції не з`ясовувалась.

З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що у судовому засіданні 30.038.2018 вирішувалось клопотання прокурора про тимчасовий доступ до матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_21 , однак потерпіла сторона також не брала участі в цьому судовому засіданні і своєї позиції з цього приводу не висловлювала.

Також апеляційним судом встановлено, що потерпіла сторона не була присутньою в судовому засіданні 16.04.2018, і при цьому, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про її належне повідомлення, а відтак і не брала участі в судових дебатах та не була присутньою під час проголошення вироку.

-7-

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що із журналів судових засідань не вбачається, що суд першої інстанції переходив до стадії дослідження доказів, у тому числі те, що суд досліджував будь-які докази, зібрані стороною обвинувачення під час досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_8 .

Крім того, зі змісту вироку вбачається, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які підтвердили той факт, що ОСОБА_9 знаходився у будинку ОСОБА_8 у вечірній час, коли дані свідки відвідували будинок обвинуваченої та складали акт обстеження умов. При цьому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції не навів належних та достатніх мотивів, з яких не взяв до уваги ці показання, а надав перевагу показанням ОСОБА_9 .

Також зі змісту вироку вбачається, що суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок жодним чином не мотивував, у чому саме полягає відсутність складу кримінальних правопорушень за ч. 1, 4 ст. 358 КК України.

З огляду на це, апеляційний суд приходить до переконання про те, що висновки суду першої інстанції не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що в свою чергу свідчить про неповноту судового розгляду, оскільки судом не досліджувались обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченої ОСОБА_8 не може бути визнано законним та обґрунтованим.

За таких обставин, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст. 409, 412 КПК України, а тому з урахування усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду кримінального провадження, вирок підлягає скасуванню.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч. 1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас, згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати і загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

-8-

При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися принципу законності.

В той же час відповідно до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в іншому складі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що під час апеляційного розгляду прокурор не заявляла клопотання про дослідження апеляційним судом тих чи інших доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги, а підтримала змінену апеляційну скаргу та просила скасувати вирок з направленням кримінального провадження до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути наведені вище порушення закону, ретельно дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином вмотивоване рішення.

Тому, змінена апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Змінену апеляційну скаргу керівника Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_22 задовольнити.

Вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 17.04.2018, щодо ОСОБА_23 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді