Справа№ 953/8608/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2025 Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження в м. Харкові кримінальне провадження №0000140 від 19.03.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Харкова, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Київського районного суду м. Харкова від 22.04.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України, з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитом строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення і перевиховання не став та знову скоїв умисне кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

Так, 17 березня 2025 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 перебуваючи в орендованій квартирі АДРЕСА_3 , діючи умисно, під час словесного конфлікту, що виник на ґрунті раптових неприязних відносин з ОСОБА_4 , наніс останній декілька ударів кулаком в область голови, тулуба, правої та лівої верхніх кінцівок, в результаті чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців на голові та кінцівках, садна на тулубі та на лівій верхній кінцівці, які за ступенем тяжкості викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Враховуючи, що ОСОБА_3 та потерпіла є особами, які спільно проживають однією сім`єю, але не перебувають у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, а також характер насильства відповідають критеріям, визначених у ст. ст. 1,3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дане кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних правопорушень, пов`язаних із домашнім насильством.

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у заяві про визнання винуватості, за участі захисника - адвоката ОСОБА_5 , беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що обвинуваченому роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, враховуючи, що обвинуваченим надана згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні, він правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, про що потерпілою ОСОБА_4 надано відповідну заяву, та розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України.

За встановлених органом досудового розслідування обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше судимий вироком Київського районного суду м. Харкова від 22.04.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України, з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитом строком на 2 роки, на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат.

Згідно службової характеристики, наданої командиром реактивної артилері єйської батареї військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_6 водій-заряджаючий 1 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , за час служби зарекомендував себе як відповідальний та дисциплінований військовослужбовець. Відзначається високим рівнем професійної підготовки, ініціативністю та витримкою в складних ситуаціях. Вміє працювати в команді та підтримує позитивні взаємини з побратимами. Поставлені завдання завжди виконує сумлінно. Проявляє патріотизм і високу відповідальність за виконання службового обов`язку. Постійно вдосконалює свої знання та навички, що дозволяє ефективно діяти в умовах бойових завдань.

Щодо пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин, відповідно до ст. 66 КК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до розуміння правової природи та значення поняття щирого каяття, наданих у правових позиціях, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире каяття є сукупністю невід`ємних одне від одного складових, що характеризують об`єктивне ставлення винуватої особи до вчиненого злочину і полягають у повному визнанні своєї провини у вчиненні злочину, висловлюванні жалю з цього приводу та бажання виправити ситуацію, що склалася, а так саме й готовність нести відповідальність. Тобто, всі ці фактори правової поведінки обвинуваченого є невід`ємними складовими щирого каяття. Такої позиції додержується й Верховний Суд у своїх чисельних рішеннях (ВС ККС №759/7784/15-к від 22.03.2018 року; № 756/4830/17-к від 09.10.2018 року).

Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Проте матеріали провадження не містять будь-яких об`єктивних даних на підтвердження щирого каяття з боку обвинуваченого, окрім формального визнання своєї провини в загальних межах.

Таким чином, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає рецидив.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючі покарання обставини, майновий стан обвинуваченого, і вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання, в межах санкції ст. 125 ч.1 КК України, у вигляді штрафу.

При визначенні розміру остаточного покарання обвинуваченому застосуванню підлягає ст. 71 ч. 1, 72 КК України, оскільки він засуджується за вчинення кримінального проступку, до повного відбуття покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 22.04.2024.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Отже, суд вважає, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і попередження вчинення ним нових правопорушень, призначити йому остаточне покарання за даним вироком за ст. 125 ч.1 КК України у вигляді штрафу, а остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі та штрафу. При цьому, підстави для застосування покарання з іспитовим строком відсутні.

Призначене покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Термін відбуття покарання слід обчислювати з моменту затримання ОСОБА_3 або з моменту прибуття останнього до місць відбуття покарання.

Міра запобіжного заходу не обиралась.

Цивільний позов відсутній.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

В силу ст. 71 ч. 1, 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання невідбутої частки покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 22.04.2024, остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі та штрафу в дохід держави в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 72 ч. 3 КК України вирок суду в частині призначення покарання у вигляді штрафу слід виконувати самостійно.

Термін відбуття покарання обчислювати з моменту затримання ОСОБА_3 або з моменту прибуття останнього до місць відбуття покарання.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, окрім підстав, передбачених ч. 1 ст. 394 КПК України.

Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий-суддя ОСОБА_1