Справа № 465/8981/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/519/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого, зареєстрованого і фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 19 березня 2025 року за ч.5 ст. 407 КК України, -

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням покарання, призначеного даним вироком, а також вироком Франківського районного суду м. Львова від 30.03.2023 року у справі №465/2167/23 у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Згідно вироку суду, гранатометник 3 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_6 у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127-131 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин, не отримавши дозволу відповідного командира, 04.08.2023 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та перебував поза її межами понад три доби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби, до моменту добровільної явки 18.08.2023 року у військову частину НОМЕР_1 .

Крім цього, гранатометник 3 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_6 у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127-131 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин, не отримавши дозволу відповідного командира, 23.09.2023 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та перебував поза її межами понад три доби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби, до моменту добровільної явки 27.09.2023 року y військову частину НОМЕР_1 .

В подальшому солдат ОСОБА_6 , діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, 02.10.2023 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 до моменту добровільної явки, а саме 10.10.2023 року.

Таким чином, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 скоїв самовільні залишення військової частини тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану, тобто кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 407 КК України.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок скасувати та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності. Вирок Франківського районного суду м. Львова від 30.03.2023 у справі №465/2167/23 виконувати самостійно.

В апеляційній скарзі зазначає, що обвинувачений (учасник бойових дій посвідчення за №589914, видане 10.08.2023), визнав свою провину у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, засудив свою поведінку, дав послідовні покази, не спотворюючи і не перекручуючи відомі обставини, обґрунтувавши причини, які стали підставою для відсутності на службі в інкриміновані періоди. При цьому таке самовільне залишення мало тимчасовий характер, умислу на дезертирство не мав і не маю. Навпаки обвинувачений має намір продовжувати виконувати свій громадянський обов`язок, що є не голослівним ствердженням, а підтверджується документально - письмовою згодою командира військової частини НОМЕР_2 від 28.01.2025 за №1781/4631, отриманою ще під час судового провадження. Цим документом стверджується письмова згода на проходження військової служби в Збройних Силах України солдатом ОСОБА_6 .

Вважає, що за таких обставин обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні слід було звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України з підстав, передбачених ч. 5 ст. 401 вказаного Закону, а кримінальне провадження закрити на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Одночасно обвинуваченого слід було зобов`язати невідкладно, але не пізніше 72 годин, прибути до в/частини НОМЕР_2 для продовження служби у ЗСУ.

У подальшому командиром цієї військової частини після набрання ухвалою суду законної сили ОСОБА_6 необхідно було б невідкладно поновити на військовій службі із повідомленням про це до суду у встановлені законом порядок та час.

Вважає, що суд першої інстанції не застосував імперативні норми закону, а саме: ч. 5 ст. 401 КПК України (матеріальна норма кримінального права) та п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України (процесуальна норма кримінального права).

Наголошує, що обвинуваченому в судовому засіданні детально у зрозумілий спосіб не роз`яснено повну процедуру звільнення від кримінально відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та яким саме чином відбувається закриття кримінального провадження з підстав, передбачених ч. 2 ст. 284 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив та просив вирок залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданої апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 5 ст. 407 КК України ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, та ніким з учасників провадження не оспорюються, а тому апеляційний суд переглядає судове рішення виключно з підстав викладених в апеляційній скарзі щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст. 401 КК України.

До Львівського апеляційного суду 29 липня 2025 року надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 в якому такий просить звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, для продовження проходження військової служби на підставі ч.5 ст. 401 КК України. Крім цього, останнім подано дві письмові згоди на проходження військової служби у в/ч НОМЕР_2 , датовані 22.07.2025, 19.08.2025.

Так, за правилами ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КПК України, у разі наявності підстави для звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною п`ятою статті 401 Кримінального кодексу України, прокурор або суд повинен також отримати письмову згоду командира (начальника) військової частини (установи) про можливість продовження проходження військової служби таким підозрюваним або обвинуваченим.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 401 КК України особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Згідно зі ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У разі закриття судом кримінального провадження та звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 401 Кримінального кодексу України, суд своєю ухвалою зобов`язує після набрання такою ухвалою законної сили невідкладно поновити звільнену особу на військовій службі та звільнену особу не пізніше 72 годин зобов`язує прибути до відповідної військової частини або місця служби для продовження проходження військової служби.

Відповідно до поданого обвинуваченим клопотання, він має намір повернутися до лав Збройних сил України для проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 .

Водночас, з листа т.в.о командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_9 , наданого прокурором в суді апеляційної інстанції, слідує наступне, солдат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27.10.2023 знаходиться у самовільному залишенні військової частини, йому призупинено військову службу згідно наказу №85-РС від 27.10.2023.

Згідно листа командира військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_10 , вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та не являється військовослужбовцем даної військової частини. Також вказано, що у січні 2025 році за вих. № 1781/4631 останньому рекрутинговим підрозділом військової частини НОМЕР_2 надавалась у порядку ч. 5 ст. 401 КК України письмова згода щодо можливості продовження проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , однак останній дотепер у розташування військової частини НОМЕР_2 не прибув, будь-яких дій щодо подальшого проходження ним військової служби у цій військовій частині не вжив, на телефонні дзвінки не відповідає, у зв`язку з чим вказаний документ (письмова згода за вих. № 1781/4631 від 28.01.2025) на теперішній час являється анульованим і не має будь-якого значення. Крім того, зазначено, що письмова згода за вих. № 1781/36686 від 22.07.2025 щодо можливості продовження проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 ОСОБА_6 не видавалась, а представлений документ являється бланком зазначеної згоди, рукописні записи до якого службовими особами військової частини НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , не вносились.

З огляду на відсутність констатованих підстав та умов для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України, колегія суддів доходить висновку про відсутність можливості, відповідно до вимог ст. 288 КПК України, звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього на підставі п. 1 ч. 2 ст.284 КПК України та скасування вироку суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, вирок Франківського районного суду м. Львова від 19 березня 2025 року стосовно ОСОБА_6 слід залишити без змін, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Франківського районного суду м. Львова від 19 березня 2025 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4