Провадження № 1-кп/537/284/2025
Справа № 537/4900/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.08.2025 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Кременчук кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.07.2025 року за №0000328, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кременчука Полтавської області, громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, яка не одружена, не працює, пенсіонерка за інвалідністю ІІІ групи, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:

- 25.09.2003 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185, ч. 3 ст.187-ст.69, ст.70 КК України до покарання 5 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 роки;

- 15.01.2004 року Крюківським районним судом м. Кременчука за ч.1 ст. 185 КК України звільнена від покарання за п. «Б» ст. 1, ст.6 ЗУ «Про амністію», ст. 282 КПК України;

- 10.02.2005 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ст.71 КК України до покарання 5 років 3 місяці позбавлення волі; 24.11.2008 року звільнена умовно-достроково за ст.81 КК України на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 1 день постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області,

- 01.10.2014 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.1 ст.321 КК України до покарання штраф в розмірі 850 гривень;

- 10.12.2014 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 1 ст.185, ч.2 ст.185, ч. 1 ст.70 КК України до покарання 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

- 17.01.2015 року Крюківським районним судом м. Кременчука за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 15.04.2015 року Автозаводським судом м. Кременчук за ч. 2 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до покарання 2 роки 8 місяців позбавлення волі; 01.04.2016 року звільнена за ст.81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 12 днів за ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова,

- 11.04.2017 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 2 ст.185, ст..71 КК України до покарання 2 роки 1 місяць позбавлення волі;

- 15.05.2017 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді 2 років 1 місяця позбавлення волі;

- 21.06.2017 року Крюківським районним судом міста Кременчук за ч. 2 ст.185, ч. 2 ст.15, ч. 2 ст.185, ч. 1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 26.07.2017 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до покарання 3 років 6 місяців позбавлення волі. Змінений ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 15.11.2017 року, виключено посилання на ч.4 ст.70 КК України, засуджено за ч. 2 ст.185 КК України до покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- 06.12.2017 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 2 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до покарання 4 років позбавлення волі;

- 27.02.2018 року Крюківським районним судом м. Кременчука за ч. 2 ст.185, ч. 1 ст.309, ч.4 ст.70, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі; звільнена від покарання по п. «г» ст.1 ЗУ «Про амністію в 2016 році» ;

- 17.07.2018 року Крюківським районним судом м. Кременчука за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі;

- 14.05.2019 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 2 ст. 185, ст.71 КК України до покарання 2 роки 2 місяці позбавлення волі;

- 11.11.2019 року Крюківським районним судом м. Кременчука за ч. 2 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до покарання 2 роки 2 місяці позбавлення волі; 16.09.2020 року звільнена по відбуттю покарання,

- 21.08.2020 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч. 2 ст.185, ч. 4 ст.70 КК України до покарання 2 роки 2 місяці позбавлення волі, звільнилась з місць позбавлення волі 16.09.2020 по відбуттю строку покарання;

- 17.03.2021 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч.2 ст.185 КК України до покарання 1 рік позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік;

- 31.05.2021 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ч.1 ст.71 КК України, до покарання 2 роки 1 місяць позбавлення волі;

- 20.04.2022 року Крюківським районним судом м. Кременчука за ч.2 ст.185, ст. 71 КК України, до покарання 2 роки 1 місяць позбавлення волі;

- 15.06.2022 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання 2 роки 1 місяць позбавлення волі, 28.04.2023 року звільнилась по відбуттю строку покарання,

- 16.06.2025 року Крюківським районним судом м. Кременчука за ч.4 ст. 185 КК України до покарання 5 років позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

у с т а н о в и в :

Епізод №1.

06.07.2025 року близько 13:30 год., тобто в умовах воєнного стану, на пляжі у м. Кременчуці по наб. Лейтенанта Дніпрова напроти закладу «Тераса на Дніпрі» ОСОБА_4 помітила на піску без нагляду чужий мобільний телефон Samsung A06 imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 , після чого в неї виник прямий умисел на повторне таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний храктер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, тобто діючі з прямим умислом, з корисливим мотивом та метою, ОСОБА_4 в умовах воєнного стану шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрала мобільний мелефон Samsung A06 imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 , вартістю 3386,67 грн., належний ОСОБА_5 . В подальшому ОСОБА_4 зникла з місця скоєння злочину, а викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 3386,67 грн.

Таким чином ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, - повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану.

Епізод №2.

07.07.2025 року близько 13:00 год., тобто в умовах воєнного стану, у приміщенні магазину «Аврора» за адресою: м. Кременчук по вул. Шевченка, 35, ОСОБА_4 помітила на касі біля виходу з приміщення без нагляду чужий мобільний телефон ТЗД марки «Zebra TC26BK», інвентарний номер ЛФС, заводський номер НОМЕР_3 , після чого в неї виник прямий умисел на повторне таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний храктер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, тобто діючі з прямим умислом, з корисливим мотивом та метою, ОСОБА_4 в умовах воєнного стану шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрала мобільний мелефон ТЗД марки «Zebra TC26BK», інвентарний номер ЛФС, заводський номер НОМЕР_3 , вартістю 16252,79 грн., належний ТОВ «Вигідна покупка». В подальшому ОСОБА_4 зникла з місця скоєння злочину, а викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ТОВ «Вигідна покупка» матеріальну шкоду в розмірі 16252,79 грн.

Таким чином ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, - повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану.

Епізод №3.

07.07.2025 року близько 14:50 год., тобто в умовах воєнного стану, у приміщенні закладу «Rock Vile» за адресою: м. Кременчук по вул. Соборна, 21, ОСОБА_4 помітила на барному столі біля виходу з приміщення без нагляду чужий мобільний телефон Nokia G22 128GB imei НОМЕР_4 , imei НОМЕР_5 , після чого в неї виник прямий умисел на повторне таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний храктер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, тобто діючі з прямим умислом, з корисливим мотивом та метою, ОСОБА_4 в умовах воєнного стану шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрала мобільний мелефон Nokia G22 128GB imei НОМЕР_4 , imei НОМЕР_5 , вартістю 3511,33 грн., належний ОСОБА_6 . В подальшому ОСОБА_4 зникла з місця скоєння злочину, а викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 3511,33 грн.

Таким чином ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, - повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану.

Епізод №4.

18.07.2025 року близько 12:10 год., тобто в умовах воєнного стану, у приміщенні магазину «Арсенал» за адресою: м. Кременчук по вул. Таетральна, 42, ОСОБА_4 помітила на столі адміністратора без нагляду чужий мобільний телефон Samsung SM-A057G/DSN128GB imei НОМЕР_6 , imei НОМЕР_7 , після чого в неї виник прямий умисел на повторне таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний храктер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, тобто діючі з прямим умислом, з корисливим мотивом та метою, ОСОБА_4 в умовах воєнного стану шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрала мобільний мелефон Samsung SM-A057G/DSN128GB imei НОМЕР_6 , imei НОМЕР_7 , вартістю 4053,33 грн., належний ОСОБА_7 . В подальшому ОСОБА_4 зникла з місця скоєння злочину, а викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 4053,33 грн.

Таким чином ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, - повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 визнавала вину у вчиненні злочинів, в яких вона обвинувачується, за обставин, наведених в обвинувальному акті. Повідомила, що раніше неодноразово судима, але намагається стати на шлях виправлення. Не одружена. Доглядає мати похилого віку. Є інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію менше 3000 грн., потребує постійного лікування, тому за станом здоров`я не може працювати. Отже не має грошових коштів для існування. Просила не карати її суворо. До набрання вироком законної сили застосувати до неї запобіжний захід домашній арешт, щоб вона мала можливість закінчити курс лікування сама, та допомогти пройти курс лікування своїй матері.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд при встановлені фактичних обставин справи за клопотанням прокурора, з яким погодилася обвинувачена, обмежився допитом обвинуваченої ОСОБА_4 , дослідженням доказів, які характеризують її особу, висновку товарознавчої експертизи по епізоду №4 про викрадення майна у ОСОБА_7 , доказів, поданих потерпілою/цивільним позивачем ОСОБА_7 в обґрунтування цивільного позову.

Вина обвинуваченої підтверджується її особистими поясненнями, в істинності та добровільності яких сумнівів у суду не виникає.

А тому суд вважає доведеною вину обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, - повторного таємного викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

В ст. 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст.65 КК України, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд при призначенні покарання враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого тяжкого злочину проти власності, конкретні обставини справи, що потерпілим не заподіяно істотної шкоди.

ОСОБА_4 не відшкодував заподіяну шкоду потерпілим.

Разом з тим суд враховує особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка має середню-спеціальну освіту, є інвалідом ІІІ групи, не працює. Розлучена. Не перебуває під диспансерним або консультативним наглядом у психоневрологічному та у наркологічному диспансері. Раніше неодноразово судима. Вчинила в липні 2025 року в умовах воєнного стану повторно нові 4 епізоди тяжкого злочину проти власності, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, в період іспитового строку, на якій її звільнено від покарання з випробуванням за вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 16.06.2025 року у справі №537/3669/25, що вказує на високу ймовірність продовження нею своєї протиправної діяльності, стійку антисоціальну направленість обвинуваченої та її небажання стати на шлях виправлення.

У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими встаттях 71,72 цього Кодексу. (ч.3 ст.78 КК).

У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року дано роз`яснення, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України. Частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК , у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Обставини, які в силу ст.66 КК України пом`якшують покарання, відсутні.

Суд вважає, що не вказують на щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення визнання ОСОБА_4 своєї вини під тиском зібраних органами досудового розслідування доказів, коли вчинені нею злочини зафіксовані на камери відеоспостереження. При цьому кількість судимостей за злочини проти власності, вчинення нею нових епізодів злочину проти власності одразу після ухвалення попереднього вироку, коли її звільнено від відбування покарання за аналогічні злочини з випробуванням на іспитовий строк очевидно вказують на її небажання стати на шлях виправлення, стійку антисоціальну направленість, відсутність осуду своєї злочинної поведінки, бажання лише отримати за скоєне мінімальне покарання, яке в даному випадку є невідворотним.

Обставини, які в силу ст.67 КК України обтяжують покарання, відсутні.

Зазначена в обвинувальному акті обставин, яка в силу ст.67 КК України обтяжує покарання, повторність не може вдруге враховуватися обвинуваченій ОСОБА_4 при призначенні покарання, оскільки зазначена як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію.

При цьому в обвинувальному акті не зазначалася така обставина, яка в силу ст.67 КК України обтяжує покарання, як рецидив, а відповідно до вимог ст.337 КПК України суд має проводити судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення.

Враховуючи думку потерпілих, прокурора, наведені обставини, які характеризують особу обвинуваченої, стану її здоров`я, кількість вчинених обвинуваченою епізодів злочинної діяльності, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 мнімальне покарання за вчинене нею кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, в межах санкції закону, а саме позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.71 КК України, за сукупності вироків, оскільки обвинувачена після постановлення вироку Крюківського районного суду м. Кременчука від 16.06.2025 року, але до повного відбуття покарання, в період іспитового строку вчинила нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, визначає ОСОБА_4 остаточне покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.

Суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 , враховуючи її особу, можливе лише при реальному відбутті покарання, за вчинений нею злочин.

Суд не вбачає підстав призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.69 КК України за відсутності обставин, що пом`якшують покарання.

З врахування особи обвинуваченої та міри призначеного їй покарання за злочин, вчинений в період іспитового строку, у суду відсутні підстави, визначені ст.75 КК України, для повторного звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк.

Пунктом 1 ч.4 ст.374 КПК України унормовано, що в резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Згідно з п.п."а" п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім відповідно до процедури, встановленої законом та у випадку, зокрема, законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

Незважаючи на те, що відповідно до національного законодавства України таке тримання під вартою термінологічно відрізняється від відбування покарання за вироком суду, що набрав законну силу, з погляду ст.5 Конвенції воно розглядається як таке, що підпадає під наведений вище випадок (п."а").

Згідно з правовою позицією, яка міститься в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 вересня 2024 року (справа №554/5107/22, провадження №51-2413км24), вирішення судом питання про обрання запобіжного заходу під час призначення покарання не є порушенням конституційних прав обвинуваченого, як і конвенційних прав, оскільки, виходячи з погляду ст.5 Конвенції, воно буде розглядатися як таке, що підпадає під п. «а», а саме законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом. Обрання судом запобіжного заходу у виді тримання під вартою не буде вважатися порушенням вимог закону, оскільки суд у цьому випадку діє як влада, що призначила покарання і забезпечує його виконання.

У справі «Руслан Яковенко проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що підсудний вважається таким, який перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні п.п. «а`п.1 ст.5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим, словосполучення «після засудження» не має тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено. Слово «після» у п.п. «а» п.1 ст.5 Конвенції не просто означає, що ув`язнення має хронологічно відбуватися після «засудження»: крім цього, «ув`язнення» має бути наслідком, «випливати із засудження та залежати від нього» або відбуватися «на підставі» «засудження». Іншими словами, має існувати достатній причинно-наслідковий зв`язок між засудженням та зазначеним позбавленням волі.

Європейський суд із прав людини встановлював, що різні форми попереднього ув`язнення, яке не було частиною призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, становили ув`язнення особи «після засудження компетентним судом» (зокрема, рішення у справах «Ван Дроогенбрук проти Бельгії», «М. проти Німеччини», «Джеймс, Уеллс та Лі проти Сполученого Королівства». За таких обставин відповідне тримання під вартою не було частиною покарання, а радше випливало з «іншого заходу, пов`язаного з позбавленням свободи».

У цьому кримінальному провадженні під час досудового розслідування чи розгляду справи в суді щодо підозрюваної/обвинуваченої ОСОБА_4 застосовувався запобіжний захід домашній арешт у нічний час.

Але з врахуванням особи обвинуваченої, яка розлучена, не працює, раніше неодноразово судима, вчинила нові 4 епізоди злочинів проти власності у період іспитового строку, а також з врахуванням призначеного їй реального покарання у виді позбавлення волі в даному кримінальному провадженні, суд вважає щодо ОСОБА_4 наявними ризики, передбачені п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, вчинити нові кримінальні правопорушення. А тому з метою забезпечення виконання вироку, суд вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою до набрання вироком законної сили, що відповідає положенням п. «а» ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Про обрання в аналогічний спосіб запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прийнято рішення, зокрема, в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 жовтня 2024 року (справа №760/14509/22, провадження №51- 5710 км 23), 28 лютого 2024 року (справа №333/5989/18, провадження №51-7682 км 23).

Вирок в частині застосування запобіжного заходу до обвинуваченого підлягає негайному виконанню, відповідно до ст.205 КПК України.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня її затримання.

Відповідно до ч.7 ст.72 КК України, суд не вбачає підстав для зарахування ОСОБА_4 у строк покарання дні застосованого до неї запобіжного заходу домашній арешт у нічний час, при цьому враховує, що до неї не застосовувалось попереднє ув`язнення чи цілодобовий домашній арешт.

На підставі ст.124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на залучення експертів Полтавського НДЕКЦ МВС України в розмірі 7131,2 грн.

Потерпіла ОСОБА_7 подала до обвинуваченої ОСОБА_4 позов, в якому просила стягнути з останньої шкоду, заподіяну вчиненним нею злочином, а саме матеріальну шкоду за викрадений мобільний телефон Samsung SM-A057G DSN 128GB imei НОМЕР_6 , imei НОМЕР_7 , вартість якого на момент придбання становила 8365 грн. Внаслідок викрадення телефону потерпіла ОСОБА_7 втратила важливу інформацію, що в ньому зберігалася, а саме контакти з постачальниками та клієнтами, бізнес-додатки проведених платежів, також вона ще понесла додаткові витрати на придбання нового телефону, відновлення контактів, пакету послуг, необхідного для роботи, в розмірі 12050 грн. Також ОСОБА_7 заподіяно моральну шкоду в розмірі 3000 грн., яка полягає у перенесених стражданням від вчиненої крадіжки її мобільного телефону, з чим вона втратила усі необхідні контакти, важливі фото та інформацію, набуті роками, мала витратити свій час на відновлення попереднього положення.

Вирішуючи цивільний позов, суд керувався такими положеннями Закону.

В ст. 127 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 129 КПК України врегульовано порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні. Так, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вказані обставини можуть бути елементами складу відповідних злочинів, а також впливати на визначення міри відповідальності винної особи.

У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК, до складу реальних збитків як одного з елементів майнової шкоди входять втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При цьому, згідно зі ст. 1192 ЦК, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Сума відшкодування за цивільним позовом у кримінальному провадженні не обов`язково має збігатися з розміром завданої злочином шкоди, вказаним в обвинуваченні, яке суд визнав доведеним. Заподіяна кримінальним правопорушенням шкода як обставина, що впливає на його кваліфікацію та вирішення інших питань, пов`язаних із притягненням особи до кримінальної відповідальності, та відшкодування збитків як спосіб захисту порушеного цивільного права і компенсаційний механізм мають неоднакову юридичну природу, відрізняються за критеріями визначення і правовими наслідками.

Такі висновки суду відповідають правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі №135/112/17 (провадження №51-6765км18) можна ознайомитись за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/82261919, у постанові від 12.12.2019 року у справі №486/1423/17 (провадження № 51-4264км19), з текстом якої можна ознайомитись за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/86401131

Положення ч.4 ст.23 ЦК України прямо вказує на те, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана із розміром цього відшкодування.

Виходячи з положення статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання.

В ст.1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

В п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року (далі - Постанова Пленуму ВСУ) дано роз`яснення, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п. 5 Постанови Пленуму ВСУ дано роз`яснення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Керуючись наведеними положенням Закону, врахувавши думку обвинуваченої, яка визнала цивільні позови в розмірі, доведеному поданими позивачем доказами, суд вважає за необхідне частково задовольнити у кримінальному провадженні цивільний позов потерпілої/цивільного позивача ОСОБА_7 .

Вирішуючи цивільний позов, суд задовольнив його частково в розмірі заподіяної обвинуваченою матеріальної шкоди у межах понесених потерпілою витрат на усунення наслідків крадіжки її майна, що відповідає вимогам ст. 28 КПК та ст. 22 ЦК, а також з урахуванням понесених потерпілою моральних страждань від викрадення у неї мобільного телефону, які спричинені вимушеними змінами у її житті, що вона дізнала від втрати важливої для неї інформації, та понесених зусиль на її відновлення, витрати часу на повернення свого попереднього становища.

Тому суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 у відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди за викрадений мобільний телефон витрати, які потерпіла понесла для відновлення свого попереднього становища, а саме придбання нового телефону та перенесення даних в розмірі 11648 грн., що підтверджено поданим нею чеком № від 18.07.2025 року (враховуючи, що інший поданий чек №3114 від 18.07.2025 року є нечитаємим в частині оплаченого товару чи послуг). А також моральну шкоду, яку вона понесла внаслідок вчинення щодо неї злочину, які проявилися у змінах в її житті від втрати важливої для неї інформації, необхідності вживати заходи на відновлення інформації та відновлення свого попереднього стану (придбання нового телефону), - в розмірі 2000 грн.

Суд не вважає можливим ще додатково стягувати у відшкодування матеріальної шкоди потерпілій вартість викраденого у неї мобільного телефону на момент його придбання, оскільки в такому випадку, фактично це призведе до подвійного стягнення матеріальної шкоди, заподіяної злочином, а саме вартості викраденого мобільного телефону на момент його придбання 19.12.2023 року, без врахування зносу 8365 грн., разом з вартістю придбання нового мобільного телефону та перенесення даних в розмірі 11648 грн.

Доводи потерпілої ОСОБА_7 про заподіяну їй матеріальну шкоду внаслідок вчинення злочину від чого вона понесла втрати на роботі не підтверджені належними доказами. В обґрунтування такої вимоги потерпілою навіть не зазначено її розміру, не подано відповідного розрахунку шкоди.

Враховуючи, вимоги ст.ст.12, ст.13, ст.81 ЦПК України, про змагальність та диспозитивність судочинства, покладення обов`язку доказування своїх доводів саме на сторони, неможливість ґрунтувати доказування на припущеннях, суд вважає за необхідне відмовити в іншій частині позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з підстав її недоведності.

Долю речових доказів вирішити з дотриманням положень ст.100, ст.174 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити покарання позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 16.06.2025 року у справі №537/3669/25, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 місяць.

Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою до набрання вироком законної сили взяти її негайно під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня її затримання 28.08.2025 року.

Надати дозвіл на етапування ОСОБА_4 , яка утримується під вартою, в медичні заклади для отримання медичної допомоги та проведення обстеження, згідно з призначенням лікарів.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 заподіяну злочином матеріальну шкоду в розмірі 11648 (одинадцять тисяч шістсот сорок вісім) грн., моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Відмовити в задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_8 .

На підставі ст.124 КПК України, стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта Полтавського НДЕКЦ МВС України в розмірі 7131 (сім тисяч сто тридцять одну) грн. 20 коп.

Відповідно до ст.100 КПК України, речові докази: лазерний диск в паперовому конверті, який знаходиться у прокурора, зберігати в матеріалах кримінального провадження в Кременчуцькій окружній прокуратурі Полтавської області.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області з врахуванням положень ч.3 ст.349, ст.394 КПК України у строк 30 днів з моменту його проголошення, а обвинуваченою, яка утримується під вартою, в той же строк з моменту його вручення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Разом з тим в частині застосування запобіжного заходу до обвинуваченої вирок підлягає негайному виконанню, відповідно до ст.205 КПК України.

Вручити учасникам процесу копію вироку негайно, після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, направити копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, ознайомлення з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Протягом строку апеляційного оскарження учасники судового провадження за їх клопотанням можуть ознайомитись з матеріалами кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1