УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року

м. Київ

справа № 357/12101/20

провадження № 51-2145ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 березня 2025 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2024 року ОСОБА_5 визнано невинуватою та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у зв`язку із недоведеністю в її діянні (діях) складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК.

Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинуваченоу тому, що вона, будучи на посаді державного реєстратора Томилівської сільської ради Білоцерківського району, перебуваючи у своєму робочому кабінеті, який розташований на першому поверсі нежитлової чотирьох поверхової будівлі, що за адресою: вул. Ярослава Мудрого, 2, м. Біла Церква, Київська область, 29 травня 2020 року, не встановивши належним чином особу заявника, здійснила реєстрацію поданих невстановленою особою заяв від імені директора СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» ОСОБА_6 за № 39778738 о 17:12, № 39778700 о 17:10, № 39778659 о 17:08, № 39778633 о 17:07.

В подальшому держаний реєстратор Томилівської сільської ради Білоцерківського району ОСОБА_5 за результатом розгляду заяв та документів, поданих невстановленою особою, яка діяла від імені директора СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» ОСОБА_6 , для державної реєстрації іншого права власності (постійне право користування) на вказані земельні ділянки, 29 травня 2020 року приблизно через 30 хвилин після реєстрації вищевказаних заяв, перебуваючи на своєму робочому місці, що за адресою: вул. Ярослава Мудрого, 2, м. Біла Церква, Київська область, умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, будучи достовірно обізнаною у здійсненні процедури реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не перевіривши відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, розуміючи що вищевказаний державний акт містив суперечності із заявленими речовими правами та відомостями Державного земельного кадастру щодо об`єктів нерухомого майна, який підлягає державній реєстрації, а також не містив інформації про зареєстровані речові права на земельні ділянки до 01 січня 2013 року, в порушення діючого станом на 29 травня 2020 року законодавства України, а саме ч. 3 ст. 3, ч. 3 ст. 10, ч. 1, ч. 4 ст. 18, п. 2 ч. 1 ст. 23, п. 4 ч. 1 ст. 24, ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 12, п. 81-1, 81-2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року за № 1127, ч. 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України, безпідставно прийняла незаконне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 52445104, № 52445203, № 52445011 та № 52444905, після чого не маючи дійсного права на вчинення вказаних реєстраційних дій, використовуючи при цьому надані їй засоби електронного цифрового підпису за допомогою електронного ключа, логіну kо04oms0901 та паролю, провела автентифікацію свого доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі анульованого державного акту на право постійного користування серії II - КВ № 002924 від 06 грудня 1999 року, без рішення органу виконавчої влади про передачу вказаних земельних ділянок у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у постійне користування СТОВ Агрокомбінат «Хотівський», не витребувавши інформацію про наявність зареєстрованих речових прав до 01 січня 2013 року та без використання архівної складової Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, маючи право доступу до інформації, яка обробляється в автоматизованій системі Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Державному земельному кадастрі, не маючи законних підстав, несанкціоновано змінила інформацію, шляхом внесення до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно раніше відсутню інформацію відносно об`єктів нерухомості у вигляді земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:5406 площею 2 га, :03:001:5404 площею 2 га, :03:001:5403 площею 2 га, :03:001:5402 площею 1.6723 з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, тим самим зареєструвавши в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Державному земельному кадастрі право власності за Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та інше речове право - право постійного користування на вказані об`єкти нерухомості (земельні ділянки) за СТОВ АК «Хотівський».

Своїми умисними діями державний реєстратор Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області ОСОБА_5 позбавила власника земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:5406, :03:001:5404, :03:001:5403, :03:001:5402, тобто Головне управління Держгеокадастру в Київській області, права розпоряджатися ними.

Київський апеляційний суд ухвалою від 04 березня 2025 року вирок місцевого суду залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення судів обох інстанційі призначити новий розгляд у суді першої інстанції. При цьому зазначає, що висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи.Також прокурор посилається на те, що апеляційним судом належним чином не перевірені доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення.

Мотиви Суду

Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2025 року касаційну скаргупрокурора залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 КПК і надано строк для усунення недоліків.

Так в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху прокурору було запропоновано конкретизувати:

· докази, які підтверджують винуватість ОСОБА_5 ;

· які норми КПК порушив суд першої інстанції та чому вони є істотними;

· на які доводи не надано відповіді судом апеляційної інстанції та які не спростовано;

· які обставини судами не враховано та чому вони є істотними.

На адресу Верховного Суду 01 липня 2025 року від прокурора надійшла нова касаційна скарга на виконання ухвали Верховного Суду від 09 червня 2025 року.

Перевіривши доводи нової редакції касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі ? КПК)суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Мотивуючи свою скаргу, прокурор оспорює невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового слідства та правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлено судові рішення. Надаючи власну оцінку доказам, касатор по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Доводи в касаційній скарзі є майже аналогічними за змістом доводам, наведеними стороною обвинувачення в апеляційній скарзі, і вже були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, який належним чином їх перевірив та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, навівши в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК докладні мотиви свого рішення.

Висновок суду першої інстанції про невинуватість ОСОБА_5 зроблено з додержанням вимог КПК, на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, дослідження доказів та показань свідків.

Також апеляційний суд зазначив про те, що проаналізувавши всі наявні докази у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_5 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження прокурором не було заявлено клопотання про повторне дослідження доказів, а тому, колегія суддів не вправі була надавати їм іншу правову оцінку, ні ж та, яка уже була висловлена судом першої інстанції.

Апеляційний суд вказав про те, що місцевий суд прийшов до висновку, що з пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення та запропонованих доказів не вбачається, в чиїх інтересах діяла остання, чи усвідомлювала остання протиправний характер своїх дій та чи діяла вона щодо заборонених дій з прямим умислом.

Згідно судових рішень ОСОБА_5 займала послідовну позицію та зазначала, що не вчиняла інкримінованого їй кримінального правопорушення. За реєстрацією звертався безпосередньо директор СТОВ АК «Хотівський» ОСОБА_6 . Підстав для відмови у державній реєстрації не було, оскільки була переконана в наявності усіх відповідних документів, які дозволяють здійснення реєстрації. Будь-якого умислу на вчинення несанкціонованої зміни інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах, не мала.

У касаційній скарзі прокурор не наводить переконливих фактичних даних, які не були враховані судами і які спростовують доводи виправданої.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo» («у випадку сумніву - на користь обвинуваченого»), згідно з яким під час оцінювання доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

За таких обставин висновки судів про недоведеність у діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК, належно мотивовані.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 березня 2025 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3