Справа № 197/254/25
Провадження № 1-кп/197/19/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року с-ще Широке

Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисниці адвокатки ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Широке обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Дніпро, Дніпропетровської області, громадянин України, зі слів працюючий, маючий на утримані неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , одружений, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст. 89 КК України раніше не судимий,

- у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

встановив:

20 січня 2025 року о 14:58 ОСОБА_4 знаходився біля території домоволодіння АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний намір, спрямований на незаконне проникнення до іншого володіння особи, а саме - незаконне проникнення на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , котре перебуває у приватні власності відповідно до договору дарування у ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне проникнення до іншого володіння особи, ОСОБА_4 в той же день та час, діючи всупереч волі законного власника та без його дозволу, за відсутності визначених законом підстав, а також в порушення встановленого законом порядку, діючи умисно, незаконно, протиправно переліз під огорожею, таким чином проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , та зайшов на територію вказаного домоволодіння, огородженого з усіх сторін парканом, таким чином, незаконно проник на територію зазначеного домоволодіння. Після чого, продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне проникнення до іншого володіння особи, ОСОБА_4 пройшов по території зазначеного домоволодіння до приміщення господарського призначення типу сарай, який не є житлом та відчинивши вхідні дерев`яні двері невстановленим предметом без дозволу власника увійшов в середину, чим грубо порушив вимоги ст. 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку, інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Перебуваючи в приміщені господарського призначення типу сарай на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 було викрито ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . В цей час ОСОБА_4 прийняв рішення покинути територію домоволодіння перестрибнувши через паркан та зникнувши в невідомому напрямку.

У судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся, зазначивши, що дійсно 20.01.2025, біля 15 години він йшов повз домогосподарство у АДРЕСА_3 і в нього виникла потреба справити природні потреби, тому вирішив зайти у домогосподарство. Для цього він відтягнув парканну сітку і пройшов у домогосподарство в хлів, де його викрили двоє чоловіків, через що він втік, перестрибнувши паркан. Розуміє, що зайшов на чуже домогосподарство без дозволу. Просить суворо його не карати за вчинене, не застосовувати покарання, яке б обмежувало його волю, так як сам працює в сім`ї, утримує трьох дітей, а дружина перебуває у відпустці по дагляду за наймолодшою дитиною, тому інших доходів, крім його заробітків у сім`ї немає. Обіцяє подібного не вчиняти.

Оскільки обвинувачений не оспорював фактичних обставин справи та у судовому засіданні визнав свою винуватість за пред`явленим обвинуваченням у повному обсязі, суд за згодою учасників визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин провадження, які не оспорювалися жодним з учасників судового розгляду з огляду на положення ч. 3 ст. 349 КПК України, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого. При цьому судом було встановлено, що обвинувачений та інші учасники справи правильно розуміють зміст цих обставин, суд переконався у добровільності та істинності їх позиції, а також їм було роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку, на що останні погодилися.

Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Винуватість підсудного у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення повністю доведена і не оспорювалася жодним учасником судового розгляду.

При цьому суд наголошує, що згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, і з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує пом`якшуючу обставину щире каяття, про яке зазначив обвинувачений у судовому засіданні. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Як особа обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, зі слів працевлаштований та отримує дохід, на утриманні має трьох малолітніх дітей, при цьому дружина перебуває у відпустці по догляду за наймолодшою дитиною до досягнення нею трьох років.

Відповідно до ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суд також в силу ч. 6 ст. 368 КПК України враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 570/3743/15-к, в якій зазначається, що покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, характер суспільної небезпеки скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, його суспільно небезпечні наслідки, відсутність матеріальної шкоди від вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, одружений, зі слів працевлаштований та отримує дохід, на утриманні має трьох малолітніх дітей, при цьому дружина перебуває у відпустці по догляду за наймолодшою дитиною до досягнення нею трьох років, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України на строк 2 роки зі звільненням його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, речові докази та документи, судові витрати відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання обвинуваченому залишити до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 337, 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком у вигляді 3 (трьох) років, поклавши на нього наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання ОСОБА_4 залишити до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Широківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів із дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1