Справа № 487/7803/24
Провадження № 1-кп/487/382/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000326 від 18.08.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, є громадянином України, має середню спеціальну освіту, офіційно не працював, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не має зареєстрованого місця проживання, фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 14.02.2008 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- 03.02.2009 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, звільнився 26.03.2013 р. за відбуттям строку покарання;

- 07.03.2018 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільнився 08.09.2021 р. за відбуттям строку покарання;

- 28.03.2024 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт;

- 07.10.2024 Заводським районним судом м. Миколаєва за ст. 390-1, 71 КК України до обмеження волі строком 1 рік 10 днів;

- 24.03.2025 Заводським районним судом м. Миколаєва за ст. 390-1, ч.4 ст. 70 КК України до 1 року 3 місяців обмеження волі,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

17.08.2024 приблизно о 13:30 год., більш точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_3 , знаходячись на подвір`ї будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, а саме квартири АДРЕСА_3 за вищевказаною адресою, діючи умисно, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний, протиправний характер, та ігноруючи вказану обставину, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій та бажаючи їх настання, всупереч вимог ст. 8 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 30 Конституції України, яка гарантує право кожного громадянина на недоторканість житла чи іншого володіння особи, без будь-якого дозволу та всупереч волі законного користувача, скориставшись тим, що замок, на який закривалась квартира, має несправності, із застосуванням сили, шляхом ривку відчинив двері квартири, проник до приміщення квартири та закрив двері на нижній замок, де незаконно знаходився до моменту приїзду працівників поліції, чим порушив право ОСОБА_5 на недоторканість житла.

Таким чином, своїми протиправними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 162 КК України, тобто незаконне проникнення до житла, у вчиненні якого визнається винним.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, визнав в повному обсязі, в скоєному щиро розкаявся, підтвердив фактичні обставини викладені в обвинувальному акті та зазначив, що ним вони не оспорюються, при цьому вважав за недоцільне дослідження доказів щодо цих обставин.

Аналогічну думку висловив прокурор.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що раніше він жив разом з ОСОБА_5 в її квартирі за адресою АДРЕСА_4 . Але ОСОБА_5 забороняла йому вживати алкогольні напої та приходити до квартири у нетверезому стані. 17.08.2024 року в обідній час він, знаходячись у нетверезому стані, прийшов до квартири ОСОБА_5 , якої в той час не було вдома. Незважаючи на те, що ОСОБА_5 заборонила йому приходити та її не було вдома, він відчинив двері квартири ривком, оскільки знав що у дверях старий замок, та зайшов до квартири. Потім, перебуваючи у квартирі, зачинив двері на нижній замок та ліг спати. Коли він прокинувся, то в квартирі вже були працівники поліції, яких викликала потерпіла. Зазначив, що в скоєному щиро кається, просив при призначенні покарання врахувати наявність у нього тяжкої хвороби та суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 надані без будь-якого примусу, у зв`язку з чим суд вважає їх послідовними, логічними, такими, що підтверджують правильність розуміння ним змісту встановлених обставин кримінального правопорушення, їх добровільність та істинність його позиції. За такого, такі показання обвинуваченого визнаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами на підтвердження встановлених судом фактичних обставин.

Суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, а кваліфікацію його дій вірною.

Вирішуючи питання про призначення покарання суд враховує, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_3 відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до кримінальних проступків.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.. 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що останній не працює, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше судимий, на лікуванні у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебував та не перебуває, має ряд захворювань та на теперішні час проходить курс лікування у Снігурівській спеціалізованій туберкульозній лікарні №5.

Призначаючи покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого кримінального правопорушення.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_3 за вчинений кримінальний проступок необхідно призначити покарання у вигляді обмеження волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст. 162 КК України, що на думку суду відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та меті кримінального покарання.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_3 засуджується даним вироком, вчинено до постановлення попереднього вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.03.2025, яким ОСОБА_3 засуджений за ст. 390-1 КК України та за сукупністю кримінальних правопорушень, за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.10.2024 на підставі ч.4 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у виді 1 року 3 місяців обмеження волі, суд вважає необхідним призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень із застосуванням правил, встановлених ч.4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань у виді обмеження волі строком на 1 рік та 4 місяці.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 394, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком та вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.03.2025 шляхом часткового складання покарань, остаточно призначити ОСОБА_3 1 (один) рік 4 (чотири) місяці обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його оголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1