Провадження №11-кп/801/864/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

особи щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілих: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_12 , апеляційну скаргу зі змінами потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , цивільних позивачів ОСОБА_10 , ОСОБА_13 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2025 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у об`єднаних кримінальних провадженнях, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0004385 від 17 червня 2014 року та № 0000364 від 13 лютого 2019 року за ознаками суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України,

у с т а н о в и в :

Встановлені судом першої інстанції обставини та зміст судового рішення

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2025 року до ОСОБА_7 у зв`язку з вчиненням ним суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні віднесено на рахунок держави.

Вирішено питання про долю речових доказів.

Відмовлено у задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Судом установлено, що у ОСОБА_7 склалися довготривалі неприязні стосунки з родиною Добржанських, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

16 червня 2014 року близько 23 год 50 хв ОСОБА_7 , на ґрунті неприязних відносин, заздалегідь приготувавши для вчинення підпалу нафтопродукти, які помістив до металевого відра та полімерної прозорої пляшки ємкістю шість літрів з написом «Добра Вода», папір та пачку з сірниками, а також приготувавши для протидії можливому опору кухонний ніж і саморобний меч, взявши указані речі із собою, по дахові будинку свого домоволодіння переліз на дах будинку родини Добржанських.

Перебуваючи в указаному місці ОСОБА_7 почав розливати на поверхню цього даху принесені із собою нафтопродукти. У цей час його дії були викриті ОСОБА_11 .

У подальшому, ОСОБА_7 побачив поряд з будинком ОСОБА_11 та облив її принесеними із собою нафтопродуктами.

Надалі ОСОБА_10 піднявся на дах будинку, де ОСОБА_7 саморобним мечем завдав останньому один удар в ділянку верхньої частини тулуба, численні різані рани по тілу та намагався нанести ушкодження його життєво важливих органів.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 997 від 18 червня 2014 року виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження могли утворитись від дії ріжучого предмету(ів), тупих твердих предметів та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У той же період часу, ОСОБА_11 піднялась на дах будинку з лопатою в руках та спробувала вибити з рук ОСОБА_7 саморобний меч, натомість ОСОБА_7 завдав останній мечем декілька ударів по рукам і ногам.

Унаслідок таких злочинних дій ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 319 від 31 січня 2016 року належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Надалі дії ОСОБА_7 було припинено працівниками правоохоронних органів.

Дані суспільно небезпечні діяння підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених:

ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, тобто незакінчений замах на вбивство;

ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;

ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, тобто незакінчений замах на умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_12 просить змінити через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Просить виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на винність особи (мета, умисел), вчинення злочинних дій, а також конкретизувати підстави відмови у задоволенні цивільного позову.

В решті ухвалу залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

судом першої інстанції у мотивувальній частині помилково указано, що ОСОБА_7 вчинено злочинні дії, оскільки його дії є суспільно небезпечними діяннями;

посилання суду на наявність у діях ОСОБА_7 умислу суперечить вимогам кримінального процесуального закону;

судом не конкретизовано підстави відмови у задоволенні цивільного позову, оскільки дружини ОСОБА_7 , яка проживала спільно з останнім та знала про його психічний розлад, не вжила належних заходів щодо запобігання шкоди.

В апеляційній скарзі зі змінами потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , цивільні позивачі ОСОБА_10 , ОСОБА_13 посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону просять скасувати ухвалу суду в частині вирішення цивільного позову та призначити у цій частині новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В решті ухвалу залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

суд першої інстанції безпідставно відмовив у допиті заявлених свідків, не надав належної правової оцінки знаряддю вчинення суспільно небезпечних діянь, діям членів сім`ї ОСОБА_7 та не з`ясував місця проживання сина, як особи яка спільно проживала з останнім, знала про його психічний розлад та не вжила належних заходів щодо запобігання шкоди

розглядаючи цивільний позов місцевий суд невірно застосував ч. 2 ст. 1186 ЦК України.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення з підстав викладених у ній та просив її задовольнити. Не заперечив проти задоволення апеляційної скарги зі змінами потерпілих.

Потерпілі підтримали доводи апеляційної скарги зі змінами з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити. Заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Законний представник ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 вважали, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, заперечили проти задоволення апеляційної скарги потерпілих та цивільних позивачів.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 92 КК України встановлено, що примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб:

1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; 3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання (ст. 93 КК).

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований Главою 39 КПК.

Частиною першою статті 503 КПК України встановлено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Перелік обставин, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, визначені ст. 505 КПК України.

Із зазначеної законодавчої норми убачається, що предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де встановлюється лише: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення; вчинення цього суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення цією особою; наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування чи судового розгляду; поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього; небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою; характер і розмір шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням або кримінальним правопорушенням; обставини, що підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.

Судовий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відповідно до положень ч. 1 ст. 512 КПК України здійснюється за загальними правилами КПК України.

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Згідно з ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

У п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» роз`яснено, що ухвала (постанова) у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст. 420 КПК, містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Згідно висновків судово-психіатричних експертів № 325 від 10 жовтня 2019 року та № 202 від 20 березня 2025 року ОСОБА_7 в період часу, до якого відносять вчинені ним кримінального правопорушення, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді хронічного маячного розладу (F22.0) та потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді стаціонарної психіатричної допомоги.

Висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечні діяння у стані неосудності є правильними з огляду на стан останнього.

Водночас суд першої інстанції помилково встановив такий елемент суспільно небезпечного діяння, як суб`єктивна сторона, оскільки під час інкримінованих дій особа не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому відповідний елемент відсутній.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. При цьому, неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Ураховуючи положення ст. ст. 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Отже, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Відтак, посилання суду першої інстанції при застосуванні до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, де не ставиться питання про винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, на наявність у діях останнього умислу, суперечить вимогам ст. ст. 505, 513 КПК України.

Указані висновки узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 19 січня 2022 року у справі № 716/1511/16-к, від 13 травня 2021 року у справі № 204/8241/17, від 12 березня 2020 року у справі № 206/5483/18.

Колегія суддів вважає такі порушення істотними, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів уважає, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 здійснено судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального Закону, що відповідно до ст. ст. 409, 412, 415 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення та сторони захисту, скасування ухвали суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої, третьої статті 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, правильності кваліфікації дій, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність.

Скасовуючи ухвалу у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення доводів, викладених в апеляційних скаргах, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.

Під час нового розгляду суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, та в залежності від установленого прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 407 КПК України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, тому постановлено ухвалу, яка не відповідає вимогам статті 370 КПК України, що є підставою для його скасування з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_12 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу зі змінами потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , цивільних позивачів ОСОБА_10 , ОСОБА_13 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2025 року у об`єднаних кримінальних провадженнях, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0004385 від 17 червня 2014 року та № 0000364 від 13 лютого 2019 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 у зв`язку з вчиненням ним суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4