ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2052/25 Справа № 175/1670/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001724 від 04.11.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 рокупродовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днівдо 17 серпня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник адвокат ОСОБА_6 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт із забороною залишати місце проживання з 22:00 до 06:00.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що прокурором не надано жодних фактичних доказів, що підтверджують намір ОСОБА_7 ухилятися від суду; реальну загрозу впливу на свідків; можливість знищення доказів або вчинення іншого кримінального правопорушення.

Звертає увагу, що у клопотанні прокурора використані формальні, стереотипні формулювання, без аналізу конкретної поведінки ОСОБА_7 на попередніх стадіях провадження, а саме ОСОБА_7 не порушував процесуальних обов`язків; жодних свідчень про спроби тиску на свідків чи потерпілу сторону не виявлено; являвся до суду, не намагався ухилятись.

Наголошує, що суд не оцінив можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вказує, що матеріали, надані стороною обвинувачення ставлять під сумнів обґрунтованість підозри, що, згідно з практикою ЄСПЛ, має пряме значення при вирішенні питання тримання під вартою.

Зауважує, що обвинувачений ОСОБА_7 має стабільне місце роботи, двох дітей, позитивні характеристики з місця праці; здійснює догляд за матір`ю похилого віку; не має судимостей; проживає за однією адресою тривалий час. Все це свідчить про міцний соціальний зв`язок, що мінімізує ризик втечі чи ухилення від суду.

Зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки заявленим порушенням процесуальних прав ОСОБА_7 , зокрема, отримання ним показів під примусом, про що свідчить відмова від них у подальшому та зміст таких свідчень, що повністю збігаються з версією слідства, що є типовою ознакою примусу; відмова у проведенні додаткових експертиз, незважаючи на належне клопотання захисту; ігнорування права на повне дослідження доказів стороною захисту, що порушує принцип змагальності та рівності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні на адресу апеляційного суду не надходило, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити судове засідання за відсутністю учасників провадження.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути спів розмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова N 4 від 25.04.2003 р. "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства"), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ "Панченко проти Росії"). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ "Бекчиєв проти Молдови").

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ "W проти Швейцарії").

У справі "Москаленко проти України" ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно у справі "Ілійков проти Болгарії" N 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Рішенням ЄСПЛ "Клоот проти Бельгії" визначено: "Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться".

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Наведених вимог закону місцевий суд дотримався.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

05.11.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 115 КК Українита затримано в порядкуст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 06.11.2024 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 на строк 60 днів, тобто до 03.01.2025 року включно

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України призначений до судового розгляду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

Прокурор у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином обґрунтував наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Зазначив, що є дійсними ризики переховування обвинуваченого від суду, та впливу на потерпілу та свідків.

За змістом ст. 199 КПК України при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Як вбачається з наданих матеріалів провадження, суд, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою. Судом першої інстанції прийнято до уваги обставини інкримінованого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини на які посилається захисник.

За вказаних обставин, на думку колегії суддів, вважає доведеним ризик здійснення впливу на потерпілу та свідків, оскільки наразі судовий розгляд не завершений, тож ризик того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може здійснити спроби впливу на потерпілу та свідків з метою змусити їх змінити надані раніше, під час досудового розслідування, небажані для обвинуваченого свідчення, задля уникнення в подальшому кримінальної відповідальності, є досить реальним.

Враховуючи характер інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_7 , колегія суддів вважає цілком ймовірним, що обвинувачений може переховуватись від суду задля уникнення покарання, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість ймовірного покарання в разі визнання його винуватим за особливо тяжкий злочин проти життя людини.

Твердження захисника про відсутність доказів наявності заявлених ризиків, не заслуговують на увагу, оскільки чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні, надалі. На даний час існує ймовірність, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснити діїщодо протидії кримінальному провадженню задля уникнення від кримінальної відповідальності та як наслідок покарання, а тому підстави вважати заявлені ризики реальними.

Отже, суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

На даний час у обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявлених ризиків.

Судом апеляційної інстанції, приймається до уваги, що ОСОБА_7 утримується під вартою з 05 листопада 2024 року, однак в даному випадку, з огляду на практику Європейського суду, враховуючи тяжкість злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , спосіб можливого вчинення останнім злочину та суспільний інтерес, на теперішній час обмеження права обвинуваченого на свободу є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ризику переховування обвинуваченого, впливу на потерпілого, свідків, забезпечення належного виконання їм своїх процесуальних обов`язків.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 є неспроможними, оскільки в даному випадку ОСОБА_7 вже має статус обвинуваченого, та здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо нього. Отже, обґрунтованість висунутого ОСОБА_7 обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на підставі обвинувального акту, шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, яким за результатами судового розгляду суд надасть оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті, шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні, тоді як під час розгляду питання про продовження застосування запобіжного заходу, обставини кримінального правопорушення не досліджуються та оцінка доказам не надається.

Інші доводи не вказують на даному етапі про можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведенні в апеляційній скарзі захисника оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194,405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді