У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2025 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

обвинувачений - ОСОБА_5 ,

захисник - ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2025 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

07.04.2025 р. на адресу Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 від 31.03.2025 р., яка була ним здана до спецчастини СІЗО 02.04.2025 р. В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що він не пропустив строк на апеляційне оскарження, оскільки копію вироку йому було вручено на початку березня 2025 р.

14.04.2025 р. до Миколаївського апеляційного суду, надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 від 07.04.2025 р., в якій він також зазначає, що на його думку строк на апеляційне оскарження ним не пропущено, оскільки копію вироку він отримав 17.03.2025 р.

18.04.2025 р. до Миколаївського апеляційного суду, надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 з клопотаннням про поновлення строку на апеляційне оскарження. Своє клопотання захисник мотивує тим, що вона не була на проголошенні вироку та отримала копію вироку тільки 09.04.2025 р., після звернення до суду із заявою, у зв`язку із чим, строк на апеляційне оскарження не пропущено.

Заслухавши доводи обвинуваченого та його захисника на підтримку своїх клопотань, прокурора, який вважав, що підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження відсутні, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи клопотань, апеляційний суд доходить наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. п. 13, 14, 17 ч. 1 ст. 7 («Загальні засади кримінального провадження») КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких окрім інших відносяться: забезпечення права на захист; доступ до правосуддя; забезпечення права особи на оскарження процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Стаття 24 КПК України гарантує право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом, а також право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

За змістом ч. 1 ст. 117 КПК України, строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду, якщо він пропущений з поважних причин.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.01.2008 р. у справі «Скорик проти України» зазначено, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними фактичними даними.

Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, на чому неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Желтяков проти України» від 09.06.2011 р. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2025 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Після проголошення вироку, 11.02.2025 р. Центральним районним судом м. Миколаєва до Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» направлено копію вироку для вручення обвинуваченому ОСОБА_5 під розписку.

18.02.2025 р. до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла розписка про вручення обвинуваченому ОСОБА_5 копії вироку суду першої інстанції.

Однак, обвинуваченим ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу на вказаний вирок лише 02.04.2025 р., тобто після сплину строку на оскарження зазначеного судового рішення. Будь-яких інших обставин, які перешкодили засудженому ОСОБА_5 подати апеляційну скаргу, зазначено не було.

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав вважати причини пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_5 поважними, а тому строк на апеляційне оскарження вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2025 року поновленню не підлягає.

Водночас, з огляду на те, що захисник ОСОБА_6 на проголошені вироку суду першої інстанції була відсутня та копію вироку отримала лише 09.04.2025 р., з метою недопущення надмірного формалізму та надання можливості реалізувати право на апеляційний перегляд судового рішення, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити клопотання та поновити вказаний строк.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 395, 404, 405, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

поновити захиснику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2025 року.

Обвинуваченому ОСОБА_5 у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2025 року - відмовити.

Копію ухвали про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження разом з апеляційною скаргою невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3