Справа №751/1931/24
Провадження №1-кп/750/96/25
У Х В А Л А

01 липня 2025 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 (дистанційно),

потерпілого ОСОБА_8 (дистанційно),

перекладача ОСОБА_9 (дистанційно)

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові клопотання прокурора Чернігівської обласної прокуратури у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000087 від 24.05.2022, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України

в с т а н о в и в:

в провадженні Деснянського районного суду м. Чернігова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.1 ст. 255-1, ч.2 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України.

Від прокурора надійшло письмове клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, під час досудового розслідування даного кримінального провадження до обвинуваченого не було застосовано запобіжного заходу, оскільки такий перебував в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» на підставі ухвали Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13.08.2021 року, відповідно до якої відносно нього було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, як до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України. Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.03.2025 ОСОБА_12 засуджено за ч.4 ст. 1877 КК України до 10 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла; запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою; в строк відбування покарання зараховано строк затримання та перебування під вартою ОСОБА_12 з 19.11.2016 по 06.04.2017, з 21.04.2017 по 02.01.2018 та з 13.08.2021 до набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі. Вказаний вирок суду не набрав законної сили, однак строк відбування покарання закінчується 14.07.2025, згідно судових рішень, поза як в даному кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_12 пред`явлено обвинувачення за ч.4 ст. 189 КК України, остаточне рішення судом не ухвалено, кримінальне провадження по суті не розглянуте і таке не може бути завершено до спливу строку відбуття покарання ОСОБА_12 за попередніми рішеннями судів, і обґрунтованість обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді саме тримання під вартою визначається наявністю ризиків, визначених ч.1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що ОСОБА_12 може переховуватися від суду, оскільки перебуваючи на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, а саме за злочин, який йому інкриміновано, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому останній може переховуватися від суду, також може незаконно впливати на свідків та потерпілих в даному кримінальному провадженні, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальне правопорушення пов`язані з вимаганням грошових коштів та злочини майнового характеру, оскільки раніше він неодноразово судимий та обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому просить обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_5 вказав, що заявлене прокурором клопотання не містить додатків, ризик втечі не доведений, потерпілі вже допитані судом і претензій до обвинуваченого не мають, а штучні докази його непричетності останній створити не може. Доказів, що обвинувачений ОСОБА_12 має судимості прокурором не долучено, а рішення суду ще не набрали законної сили. Клопотання не відповідає вимогам КПК України, доказів на підтвердження заявлених ризиків прокурором до клопотання не долучено, а без доказів не можливо обирати запобіжний захід, в зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні того.

Обвинувачений ОСОБА_11 вважав, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Захисник ОСОБА_4 зазначив, що згоден із захисником ОСОБА_5 , доказів не надано на підтвердження заявлених ризиків, посилання на вирок безпідставні, оскільки такий не набрав законної сили, в зв`язку з чим вважав, що клопотання підлягає поверненню або відмові в задоволенні того.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав думку захисників.

Захисник ОСОБА_6 підтримала захисників. Вказала, що відсутні докази щодо заявлених прокурором ризиків, вироки судів відсутні, а тому клопотання підлягає поверненню прокурору або необхідно в задоволенні того відмовити.

Обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтримали думку захисників.

Захисник ОСОБА_7 вказав, що до обвинуваченого ОСОБА_12 можливо обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, потерпілі претензій до нього не мають.

Обвинувачений ОСОБА_12 не погодився з клопотанням, вказав, що вказане клопотання йому не було вручено, вирок суду від 25.03. 2025 року не набрав законної сили, а тому посилання прокурора на його судимості не підтверджено, немає доказів про судимість і вироки не долучені. Крім того, прокурором зазначено лише припущення щодо існування ризиків, вказаних у клопотанні. Потерпілі допитані судом, претензій до нього не мають, а інші два потерпілих перебувають за межами країни, допитати їх неможливо. За час перебування в СІЗО, понад 4 роки, він режим не порушував. Ризики вказані у клопотанні не доведені, не обґрунтовано чому неможливо застосувати інші запобіжні заходи, тобто ризики не обґрунтовані, дані про судимість відсутні, в зв`язку з чим просив в задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Окрім того, подав заперечення на клопотання, в яких вказав, що тримання в СІЗО суперечить нормам, він зазнає катувань, нелюдського поводження, адже йому не надана медична допомога, не виконана ухвала суду. Він розлучений, має на утриманні дитину, батьків, є співвласником будинку, не судимий, здійснював підприємницьку діяльність, а тому просив не обирати жодного запобіжного заходу стосовно нього.

Також вказав, що дії прокурора є неправомірними, такий діє упереджено і не об`єктивно, не реагує на порушення прав людини щодо ненадання медичної допомоги, що є підставами для дисциплінарної відповідальності того.

При цьому, подав письмове клопотання, яке означив як «Додаток скарга» на неправомірні дії прокурора, в якому вимагав негайного службового розслідування щодо прокурора, який подав клопотання про тримання під вартою у справі ОСОБА_12 ; направлення копії скарги до КДКП, Офісу Генерального прокурора України, Офісу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; ініціювання кримінального провадження за ознаками складів злочину, передбачених ст.ст. 364, 365, 367, 374, 127 КК України; скасування поданого клопотання прокурором як такого, що було подано з порушенням закону та застосування до нього заходів правового впливу.

Потерпілий ОСОБА_8 при вирішенні клопотання прокурора поклався на розсуд суду.

Прокурор вказав, що обвинувачений вказує на те, що клопотання про обрання запобіжного заходу йому не вручалось, але виходячи з письмових заперечень, вказане клопотання було вручено обвинуваченому, про що також наявна розписка ОСОБА_12 .

Заслухавши доводи прокурора, захисників, обвинувачених, думку потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України.

У даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжний захід не обирався.

Ухвалою суду від 04.04.2024 задоволено клопотання прокурора та тимчасово залишено засудженого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» на час розгляду судом кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 24.05.2022, по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.1 ст. 255-1, ч.2 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України.

Як слідує з вищевказаної ухвали суду, ОСОБА_12 вироком Чернігівського районного суду від 07.11.2022, який залишено без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 21.12.2023, засуджено за ч.4 ст. 187 КК України до 11 років 6 місяців позбавлення волі і на той час останній утримувався у Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», та в зв`язку з тим, що ОСОБА_12 в подальшому мали направити до місць позбавлення волі для відбуття покарання прокурором було заявлено клопотання про тимчасове залишення того у Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» на час розгляду судом кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 24.05.2022.

Згідно відповіді ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», наданої прокурору Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_3 , ОСОБА_12 прибув до ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» 13.08.2021, де утримується на теперішній час. ОСОБА_12 засуджений 20.03.2025 вироком Деснянського районного суду м. Чернігова за ч.4 ст. 187 КК України до 10 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили; ухвалено зарахувати в строк відбування покарання строк його затримання та перебування під вартою з 19.11.2016 по 06.04.2017, з 21.04.2017 по 02.01.2018 та з 13.08.2021 до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, і вказаний вирок станом на 23.06.2025 не набрав законної сили, був оскаржений в апеляційному порядку. Станом на 23.06.2025 ОСОБА_12 відбуто 360 дні призначеного покарання і залишилось відбувати 20 днів призначеного покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.03.2025, кінець строку припадає на 14.07.2025.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження і доводів прокурора в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому, в разі визнання його винуватим в інкримінованому йому правопорушенні, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою їх відмови від надання показань чи їх зміни, і місце поживання яких йому відоме, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме створити штучні докази та підбурити осіб, які не були свідками злочинів до дачі завідомо неправдивих показань на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій, також враховані його вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, приймається до уваги спосіб вчинення кримінального правопорушення, характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість.

Спростовуючи цей ризик, обвинувачений, зокрема, зазначає про відсутність доказів на обґрунтування можливого його переховування від суду, вказує, що жодного разу за весь час досудового розслідування та судового розгляду не вчиняв спроб втечі, брав участь у судових засіданнях, має постійне місце проживання, рідних (батьків, дитину), з якими підтримує контакт, що виключає умисел переховування.

Отже ризик переховування від правосуддя суд оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої поведінки обвинуваченого ОСОБА_12 (особливості поведінки, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).

Так, ОСОБА_12 прибув до ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» 13.08.2021, на підставі ухвали Чернігівського районного суду Чернігівської області про застосування відносно нього запобіжного заходу виді тримання під вартою, обраного в рамках іншого кримінального провадження, в якому відносно нього ухвалено вирок 20.03.2025 року Деснянським районним судом м. Чернігова, відповідно до якого останнього визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст. 187 КК України, і хоча вирок суду на даний час не набрав законної сили, що не зважаючи на принцип презумпції невинуватості, може свідчити про непоодинокі випадки ймовірної протиправної поведінки, що може характеризувати особу, як таку що схильна до дій, що суперечать закону.

Суд бере до уваги й інформацію, яку подав обвинувачений, щодо перебування на його утриманні дитини, батьків, наявність житла та роботи, стану здоров`я. Проте у світлі наведених вище актуальних даних про існування ризику переховуватися, родина та житло не можуть бути вирішальними, що могли б знизити цей ризик до маловірогідності чи до його виключення.

Суд повинен врахувати наведену поведінку обвинуваченого ОСОБА_12 у сукупності з іншими обставинами, при вирішенні питання про існування ризику переховування від суду та втечі, і вважає, що є обґрунтовані сумніви щодо належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим ОСОБА_12 , а тому вважає, що наявний ризик переховування від суду, а тому погоджується з доводами прокурора щодо наявності такого.

Щодо доводів сторони обвинувачення про можливе перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

Суд зазначає що встановлені у кримінальному провадженні свідки на даний час не допитані судом та ОСОБА_12 , перебуваючи на волі, матиме можливість здійснювати тиск на встановлених свідків з метою зміни ними своїх показань або відмови від наданих показань. В клопотанні прокурор хоч і посилається на ризик незаконного впливу на потерпілих, проте жодним чином не мотивує його наявність, з огляду на те, що судом вже було безпосередньо отримано показання від чотирьох потерпілих у даному кримінальному провадженні, тоді як потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_16 за повідомленням прокурора, наданим в попередніх засіданнях, перебувають поза межами України, що на даний час виключає можливість їх допиту судом, а отже і впливу на них обвинуваченим, в зв`язку з чим суд не бере до уваги заявлений ризик прокурором в частині впливу обвинуваченого на потерпілих у кримінальному провадженні.

З цього приводу суд повинен оцінити і заперечення обвинуваченого, який зазначив, що враховуючи тривалість та стадію кримінального провадження, ці ризики є недоведеними, оскільки потерпілі вже допитувались судом, претензій до нього не мають, та такі не можуть бути підставою для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань, що після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду свідок допитується безпосередньо в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин, суд вважає, що прокурором переконливо доведено, що ризик впливу на свідків існує й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, а також існує ризик перешкоджання обвинуваченим ОСОБА_12 кримінальному провадженню іншим чином.

Разом з тим, при оцінці доводів прокурора про існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, необхідно відзначити, що суду не було з цього приводу надано належних обґрунтованих доказів, тому суд вважає цей ризик недоведеним. Сама по собі наявність цього та інших кримінальних проваджень (№0000509 від 24.12.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, за результатами розгляду якого Деснянським районним судом м. Чернігова 20.03.2025 року було ухвалено вирок, що не набрав законної сили на час розгляду поданого прокурором клопотання про обрання запобіжного заходу) відносно ОСОБА_12 не може свідчити про ймовірність вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ця обставина обгрунтована лише посиланням на наявність неодноразових судимостей за вчинення умисних злочинів, без долучення відповідних доказів щодо цієї обставини.

За наведених вище обставин, є достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Судом розглянута можливість застосування не лише такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а і всіх інших, більш м`яких, визначених ст. 176 КПК України, але, аналіз матеріалів, наданих суду сторонами процесу, доводить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечать на даний час належного виконання останнім процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти вказаним ризикам, у відповідності з мотивацією викладеною вище.

Тобто, доводи обвинуваченого та його захисника були перевірені, але вони не є обґрунтованими, аби перешкоджали застосуванню на даний час запропонованого прокурором запобіжного заходу.

Посилання ж обвинуваченого ОСОБА_12 на ту підставу, що ним не було отримано клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу, спростовується наданими ним в судовому засіданні запереченнями на таке клопотання, які також було подано в письмовому вигляді.

При цьому, за положеннями ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

За змістом ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-2553 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Відповідно до ч.1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет» визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2025 році - 3028 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, обвинуваченого, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, заявник стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу обвинуваченого, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому, суду слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, для особи, щодо якої застосовано заставу, щоб остання не перешкоджала встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Таким чином з врахуванням вищенаведеного, з врахуванням ризиків передбачених ст. 177 КПК України, які були встановлені під час розгляду питання про застосування до ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підлягає частковому задоволенню.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_5 про наявність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого, перебування на утриманні дитини, батьків, наявності житла, його явку в судові засідання за викликом в даному кримінальному провадженні, не можуть слугувати підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такі обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з огляду й на те, що останній за час розгляду даного кримінального провадження утримувався в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» і в судові засідання прибував під конвоюванням, та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою. Суд вважає такі безпідставними на даний час, оскільки такі запобіжні заходи як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, не можуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З огляду на наведене, вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, що останній, перебуваючи на волі може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, суд враховує, в тому числі, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, а також, враховуючи характер, ступінь суспільної небезпечності злочину, який інкримінується тому, інші обставини, а саме: що на теперішній час судом були допитані потерпілі ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які показали, що претензій до обвинувачених, зокрема і ОСОБА_12 не мають, наявність на його утриманні малолітньої дитини ОСОБА_20 , 2012 р.н., батьків похилого віку, з врахуванням, що батько є пенсіонером та особою з інвалідністю 3 групи, наявність у власності частини будинку, що він є фізичною-особою підприємцем, має незадовільний стан здоров`я, суд вважає, що до останнього слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів оскільки, інший, менш суворий запобіжний захід на даний час не усуне ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, однак з визначенням застави у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200, 00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті гривень), оскільки такий розмір буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам, а також буде пропорційним, співмірним заходом, який не становитиме надмірний тягар.

Такий розмір з урахуванням майнового стану обвинуваченого та індивідуальних обставин зможе забезпечити його належну поведінку, запобігти ризикам кримінального провадження. Неможливість застосування застави прокурором в судовому засіданні доведена не була.

Також, обвинуваченим ОСОБА_12 було письмово подано суду «Додаток до клопотання-заперечення на клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», в якому той просить суд: 1) взяти до уваги всі наведені факти, документи, медичні висновки, відповіді органів державної влади та практику ЄСПЛ; 2) визнати неприпустимим застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, що зазнає катувань, нелюдського поводження, ненадання медичної допомоги; 3) негайно ініціювати розгляд питання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_12 на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою; 4) передати копії цього додатка та відповідних документів до: Державного бюро розслідувань, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерства юстиції України, Офісу Генерального прокурора; 5) забезпечити судовий контроль за виконанням ухвали по медичне лікування, а також зобов`язати адміністрацію СІЗО негайно організувати стоматологічну допомогу ОСОБА_12 .

Розглядаючи таке, суд зазначає, що перші три вимоги вказаного клопотання були оцінені судом при розгляді клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою і суд навів мотиви, з яких таке клопотання прокурора підлягає до задоволення. При цьому, суд наголошує, що обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли зменшаться або перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.

Стосовно вимог ОСОБА_12 щодо передачі копій цього додатка до вказаних у клопотанні установ, а також забезпечення судового контролю за виконанням ухвали по медичне лікування, а також зобов`язати адміністрацію СІЗО негайно організувати стоматологічну допомогу ОСОБА_12 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Ухвалою колегії суддів Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.01.2025 (головуючий-суддя ОСОБА_21 , судді ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ), у підготовчому судовому засіданні з розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000509 від 24 грудня 2015 року, по обвинуваченню ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, було задоволено клопотання обвинуваченого про забезпечення надання медичної допомоги та направлення на обстеження до лікарні, та зобов`язано ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України та Філію державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Чернігівській області, відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 року №239/5/104, забезпечити надання медичної допомоги обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом направлення для обстеження у КНП «Чернігівська обласна стоматологічна поліклініка» Чернігівської обласної ради та призначення відповідного лікування за необхідності. Виконання ухвали в цій частині доручено начальникам ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» та Філії державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Чернігівській області, про що повідомити суд в передбачений законом строк.

З наданих обвинуваченим ОСОБА_12 суду документів слідує, що останній звертався до ряду державних установ з вказаного питання, зокрема й до Міністерства юстиції України, Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, Державного бюро розслідувань, філії ДУ «Центр охорони здоров`я» ДКВС України в Чернігівській області, зі скаргами до Новозаводського районного суду м. Чернігова, Офісу Генерального прокурора, Уповноваженого ВРУ з прав людини, і такі було розглянуто, надано відповіді на вказані звернення, які було отримано ОСОБА_12 .

Отже, враховуючи зазначене вище, вказана ухвала про забезпечення надання медичної допомоги та направлення на обстеження до лікарні була постановлена в іншому кримінальному провадженні, іншим складом суду, і питання щодо забезпечення судового контролю за її виконанням має ставитись перед тим складом суду, який приймав відповідне рішення у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000509 від 24 грудня 2015 року, а питання щодо невиконання рішення суду не входить до повноважень суду першої інстанції під час судового розгляду іншого кримінального провадження.

Щодо вимоги обвинуваченого про направлення копії цього додатку до ряду установ, вказаних у клопотанні, суд зазначає, що обвинувачений не позбавлений права самостійно (через адміністрацію установи попереднього ув`язнення) звернутись до зазначених установ з відповідними заявами.

При цьому, суд вважає за необхідне, зважаючи на завдання кримінального судочинства, яке повинно здійснюватися на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародно-правових норм і стандартів поводження з ув`язненими, яке не може поєднуватись з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність, з врахуванням наявності законодавчо визначеного органу, який здійснює нагляд за додержанням законів у місцях попереднього ув`язнення, суд вважає за необхідне звернути увагу Чернігівської обласної прокуратури на питання дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_12 під час його утримання в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», відповідно до викладених ним обставин у «Додатку до клопотання-заперечення на клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» від 01.07.2025, поданого обвинуваченим ОСОБА_12 в судовому засіданні суду, у якому зазначено про те що він є «..особою, що зазнає катувань, нелюдського поводження…».

Також, обвинуваченим ОСОБА_12 подано «Додаток-скарга до заперечення на клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу», в якому той, з огляду на вимоги, клопоче перед судом про негайне службове розслідування щодо прокурора, який подав клопотання про тримання під вартою у справі ОСОБА_12 ; направлення копії скарги до: кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; Офісу Генерального прокурора України; Офісу Уповноваженого Верховної Ради з прав людини; Ініціювання кримінального провадження за ознаками складів злочину, передбачених ст. 364, 365, 367, 374, 127 КК України; скасування поданого клопотання прокурора як такого, що було подано з порушенням закону, та застосування до нього заході правового впливу.

Вирішуючи таке клопотання, суд зазначає обвинуваченому, що з викладених у клопотанні обставин не вбачається підстав для задоволення такого, разом з тим, в разі наявності у останнього підстав вважати, що в діях прокурора наявні ознаки складів злочинів, такий не позбавлений права самостійно (через адміністрацію установи попереднього ув`язнення) звернутись, в порядку, визначеному КПК України, до правоохоронних органів з відповідною заявою.

Стосовно вимог про направлення копії цього «Додатку-Скарги» до ряду установ та скасування поданого клопотання прокурора як такого, що було подано з порушенням закону, та застосування до нього заходів правового впливу, суд зазначає, що обвинувачений за наявності підстав не позбавлений права самостійно (через адміністрацію установи попереднього ув`язнення) звернутись до зазначених установ з відповідними заявами (скаргами), оскільки вказані доводи стосуються клопотання про обрання запобіжного заходу і вони вже були враховані судом та їм надана відповідна оцінка під час вирішення вказаного клопотання прокурора.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 183, 184, 331 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

клопотання прокурора Чернігівської обласної прокуратури про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000087 від 24.05.2022 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_12 задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 29 серпня 2025 року включно, з подальшим утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Визначити ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розмір застави 150 (сто п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн. 00 коп.

Застава може бути внесена в національній грошовій одиниці, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

З моменту звільнення обвинуваченого з-під варти в зв`язку з внесенням застави, останній вважатиметься таким, що до нього застосовано запобіжний захід у виді застави. Обвинувачений або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі, протягом строку дії ухвали.

В разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_12 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування з потерпілими у цьому кримінальному провадженні: ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; утримуватись від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні: ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_18 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 ; утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; здати на зберігання до Бориспільського районного відділу Державної міграційної служби свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави вважати з моменту його звільнення з-під варти.

Строк закінчення дії ухвали 29 серпня 2025 року включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 про застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі відмовити.

В задоволенні клопотань ОСОБА_12 щодо забезпечення судового контролю за виконанням ухвали про медичне лікування та негайного службового розслідування щодо прокурора, скасування поданого прокурором клопотання та застосування до нього заходів правового впливу відмовити.

Чернігівській обласній прокуратурі здійснити перевірку за дотриманням законів в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» щодо дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_12 відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» за його клопотанням від 01.07.2025.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1