Справа № 496/1033/25
Провадження № 1-кп/496/437/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт та додані до нього документи у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 29.01.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Миколаївської області, селища Врадіївка, громадянки України, офіційно не одруженої, з середньою освітою, не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.01.2024 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, усвідомлюючи, що діє в умовах воєнного стану, що введений на території України 24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та який продовжено на підставі Указів Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 р. № 757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 №451/2023, від 06.11.2023 року №734/2023, від 05.02.2024 року №49/2024, від 06.05.2024 року №271/2024, від 23.07.2024 року № 469/2024, від 28.10.2024 року № 740/2024, під час того, коли спали - ОСОБА_5 , його син ОСОБА_6 , побачивши на тумбі мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9А», модель «M2006С3LG», синього кольору, у чорному резиновому чохлі вартістю 1812 грн. 50 копійок та оснащений карткою пам`яті «Kingston MicroSDXC 512GB», вартістю 1487 грн. грн. 25 копійок, діючи умисно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає та її дії будуть не помічені іншими особами, таємно заволоділа вказаним телефоном та залишила місце вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд.

Вищевказаними діями, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заподіяла потерпілому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду на загальну суму 3299 гривень 75 копійок (три тисячі двісті дев`яносто дев`ять гривень сімдесят п`ять копійок).

Таким чином, дії обвинуваченої ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Допитана в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_4 визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, підтвердивши факт його скоєння за обставин, викладених вище. Щиро розкаялася у вчиненому та просила її суворо не карати, зазначивши, що усвідомила неправильність своїх дій.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, щодо міри покарання просив суворо не карати, до обвинуваченої претензії морального та матеріального характеру відсутні, цивільний позов заявляти не буде.

Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачена та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд вину обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України вважає повністю доведеною, а тому відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України визнає за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

При призначенні покарання обвинуваченої суд, згідно з вимогами ст.ст. 65, 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винної, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують її покарання, суд не знаходить.

Так, суд враховує характер та ступінь тяжкості злочину, який відноситься до тяжких злочинів.

Крім того, суд бере до уваги особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка раніше не судима, має постійне місце реєстрації та проживання, згідно довідки характеристики Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області від 13.02.2025 року №02-53/94 навідує матір за адресою АДРЕСА_2 та характеризується негативно, під наглядом у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Судовим експертом ОСОБА_7 проведено судову товарознавчу експертизу вартості телефону та картки пам`яті (висновок експерта № 291 від 30.01.2025 року).

Слід зазначити, що злочин вчинений обвинуваченою ОСОБА_4 є тяжким, однак, мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та №43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченої обставин, характеристику її особи, щире розкаяння у вчиненому, з врахуванням ставлення обвинуваченої до вчиненого діяння та його наслідків, яка матеріальну шкоду відшкодувала в повному обсязі, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 75 та ст.76 КК України і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для її виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як нею, так і іншими особами.

Цивільний позов потерпілим не заявлений.

Витрати на проведення експертних досліджень - відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження підлягають скасуванню.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирається.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, визначивши іспитовий строк тривалістю в 2 (два) роки.

Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До вступу вироку в законну силу міра запобіжного заходу засудженій не обирається.

Відповідно до ч.1 ст. 165 КВК України, іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 07.02.2025 року (справа № 496/791/25) на добровільно видане майно, отримане 31.01.2025 року за заявою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , а саме: телефон марки «Xiaomi Redmi 9А», модель «M2006С3LG», синього кольору, у чорному резиновому чохлі, оснащений карткою пам`яті «Kingston MicroSDXC 512GB».

Речові докази: телефон марки «Xiaomi Redmi 9А», модель «M2006С3LG», синього кольору, у чорному резиновому чохлі, оснащений карткою пам`яті «Kingston MicroSDXC 512GB» - повернути власнику ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженій та прокурору.

Відповідно до ч.15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_8