Справа № 307/2397/21
провадження № 1-в/610/74/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Балаклія Ізюмського району Харківської області клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого,

Засудженого вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 21.02.2024 за ч. 1 ст.125, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі та штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень,

який відбуває покарання у Державній установі "ПОКРОВСЬКА ВИПРАВНА КОЛОНІЯ (№17)",

початок строку: 17.05.2023, кінець строку: 17.05.2028,

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2025 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 , який відбуває покарання у ДУ "ПВК (№17)" про вирішення питання щодо приведення вироків у відповідність до вимог Закону України №3886-IX від 18.07.2024 "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів".

Засуджений ОСОБА_3 у судове засідання не доставлений, у клопотанні просив розгляд справи проводити за його відсутності, від проведення судового в режимі відеоконференції відмовився.

Представник ДУ "ПВК (№17)" в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Прокурор подав заяву, в якій зазначив, що проти задоволення клопотання засудженого не заперечує, просив розглядати за його відсутності.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що вироком Тячівський районний суд Закарпатської області від 21.02.2024 ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом повного складання із покаранням у виді п"яти років позбавлення волі, призначеного вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 травня 2023 року за ч. ч. 2, 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України, до відбування визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять років) та штраф у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Покарання у виді штрафу на підставі ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Вирок набрав законної сили.

Вироком Тячівський районний суд Закарпатської області від 29.05.2023 ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України, та призначити покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України - 2 (два) роки 6 (шість) місяці позбавлення волі;

за ч.3 ст. 185 КК України - 4 (чотири) роки 7 (сім) місяців позбавлення волі;

за ч.2 ст. 186 КК України - 4 (чотири) роки 11 (одинадцять) місяців позбавлення волі;

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання 4 (чотири) роки 11 (одинадцять) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, приєднано частково покарання, призначене попереднім вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2021 року, і визначено остаточне покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили. Сума завданої матеріальної шкоди за цим вироком: за епізодом від 15.01.2019 становить 2901,70 грн, за епізодом від 13.02.2019 - 2145 грн, за епізодом від 22.03.2021 становить 3318,73 грн.

Вироком Тячівський районний суд Закарпатської області від 10.02.2021 ОСОБА_3 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на 4 (чотири) роки і 6 (шість) місяців.

На підставі ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком від 22.11.2019 р., більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, остаточно до відбуття призначено покарання у виді позбавлення строком на 4 (чотири) роки і 6 (шість) місяців.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_3 від призначеного йому покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Вирок набрав законної сили. Сума завданої матеріальної шкоди за цим вироком становить 7892,67 грн.

Вироком Тячівський районний суд Закарпатської області від 22.11.2019 ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України і призначити покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком на один рік, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбуття призначено покарання у виді позбавлення строком на чотири роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки передбачені ст.76 КК України.

Вирок набрав законної сили. Сума завданої матеріальної шкоди за цим вироком: за епізодом від 21.06.2016 становить 4976,60 грн, за епізодом від 30.08.2016 - 3160 грн, за епізодом від 13.09.2016 становить 3605 грн, за епізодом з 23.09.2016 по 24.09.2016 становить 1600 грн, за епізодом від 04.10.2016 становить 1045 грн, за епізодом від 16.03.2017 становить 4327,50 грн, за епізодом від 16.03.2017 становить 1739 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питання, передбаченого п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Згідно із п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" (далі Закон №3886-IX), яким, зокрема, було внесено зміни до ст.51 КУпАП.

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку від 29.05.2023 вбачається, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч. 2, 3 ст.185 КК України, ОСОБА_3 вчинив: за епізодом від 15.01.2019, чим завдав збитки у сумі 2901,70 грн, за епізодом від 13.02.2019, чим завдав збитки у сумі 2145,00 грн, за епізодом від 22.03.2021, чим завдав збитки у сумі 3318,73 грн.

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921,00 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 960,50 грн.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1135,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив у 2019 році 1921 грн (960,50*2=1921,00), у 2021 році 2270 грн (1135*2=2270,00).

Як убачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, за вироком від 29.05.2023 діями ОСОБА_3 було заподіяно матеріальну шкоду за епізодом від 15.01.2019 у сумі 2901,70 грн, за епізодом від 13.02.2019 у сумі 2145 грн, що перевищує розмір 2-х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2019 рік, за епізодом від 22.03.2021 у сумі 3318,73 грн, що перевищує розмір 2-х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2021 рік, а тому вказані діяння не можуть бути визнаними дрібними крадіжками, а є кримінально караними.

Зі змісту вироку від 10.02.2021 вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.185 КК України, ОСОБА_3 вчинив 03.08.2019, чим завдав збитки у сумі 7892,67 грн.

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921,00 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 960,50 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив у 2019 році 1921 грн (960,50*2=1921,00).

Як убачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, за вироком від 10.02.2021 діями ОСОБА_3 було заподіяно матеріальну шкоду 03.08.2019 у сумі 7892,67 грн, що перевищує розмір 2-х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2019 рік, а тому вказане діяння не може бути визнаним дрібною крадіжкою, а є кримінально караними.

Зі змісту вироку від 22.11.2019 вбачається, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч. 2, 3 ст.185 КК України, ОСОБА_3 вчинив: за епізодом від 21.06.2016, чим завдав збитки у сумі 4976,60 грн, за епізодом від 30.08.2016 - 3160 грн, за епізодом від 13.09.2016 - 3605 грн, за епізодом з 23.09.2016 по 24.09.2016 - 1600 грн, за епізодом від 04.10.2016 - 1045 грн, за епізодом від 16.03.2017 - 4327,50 грн, за епізодом від 16.03.2017 - 1739 грн.

Станом на 01 січня 2016 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1378,00 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 689 грн.

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1600 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 800,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив у 2016 році 1378 грн (689*2=1378,00), у 2017 році 1600 грн (800*2=1600,00).

Як убачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, за вироком від 22.11.2019 діями ОСОБА_3 було заподіяно матеріальну шкоду за епізодом від 04.10.2016 у сумі 1045 грн., що не перевищує розмір 2-х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2016 рік; за епізодом від 21.06.2016 у сумі 4976,60 грн, за епізодом від 30.08.2016 - 3160 грн, за епізодом від 13.09.2016 - 3605 грн, за епізодом з 23.09.2016 по 24.09.2016 - 1600 грн, за епізодом від 16.03.2017 - 4327,50 грн, за епізодом від 16.03.2017 - 1739 грн, що перевищує розмір 2-х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2016, 2017 роки, а тому вказані діяння не можуть бути визнано дрібною крадіжкою, а є кримінально караними.

Положеннями ч.1 ст.3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст.3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також кореспондуються з положеннями ч.1 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 серпня 2024 року (справа № 567/507/23, провадження № 51-7110 км 23), Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24).

Ураховуючи те, що вартість викраденого за епізодом від 04.10.2016 майна становило 1045 грн., тобто сума завданої шкоди була меншою за розмір з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме у 2016 році 1378 грн, то суд вважає, що вчинене обвинуваченим діяння не підпадає під кримінально каране, передбачене Особливою частиною КК України.

Частиною 2 статті 74 КК України, передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 5, 74 КК України, статтями 537, 539 КПК України, Законом України від 18 липня 2024 року №3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів", ч.5 підрозділом 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_3 про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від покарання, призначеного вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.11.2019 за ч. 3 ст.185 КК України, за епізодом крадіжки майна ОСОБА_4 від 04.10.2016, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.11.2019 в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 75, ст 76 КК України у виді 4 років позбавлення волі - залишити без змін.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.02.2021 в частині призначеного покарання за ч. 3 ст. 185, ч.ч. 1, 2 ст. 70, ст. 75, ст. 76 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі - залишити без змін.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 29.05.2023 в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України у виді 5 років позбавлення волі - залишити без змін.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 21.02.2024 в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 70 КК України у виді 5 років позбавлення волі та штрафу у розмірі 850 грн - залишити без змін.

Ухвала в частині звільнення засудженого ОСОБА_3 від призначеного покарання підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1