Справа № 126/2327/24
Провадження №11-кп/801/649/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого в режимі відеоконференції ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 травня 2025 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 - ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 408 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 травня 2025 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 - ч.1 ст. 263, ч. 4 ст. 408 КК України на 60 діб, тобто до 05.07.2025.

Одночасно визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, в разі внесення якої підозрюваний може бути звільнений з-під варти з одночасним покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи прийняте рішення суд зазначив, що в судовому засіданні прокурором доведено продовження існування ризиків, які були підставою для застосування запобіжного заходу, та на даному етапі провадження застосування більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі визначення застави, не забезпечить виконання ними процесуальних рішень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 ставиться питання про скасування ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 травня 2025 року.

Просить винести ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід на більш м`який, а саме домашній арешт в нічний час за місцем його проживання, або зменшити розмір застави.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконна та необґрунтована, винесена без урахування всіх фактичних обставин справи, прокурором в судовому засіданні не доведено обставин для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд першої інстанції не дав належної оцінки клопотанню, підійшов до його розгляду формально, не врахував стан здоров`я обвинуваченого, який потребує лікування в умовах стаціонару, має постійне місце проживання у Тульчинському районі. Крім того вказує, що розмір застави встановлений судом першої інстанції є занадто високий та непомірний для обвинуваченого. Окремо зазначає про істотні порушення кримінального процесуального закону, які полягають у відмові суду забезпечити його участь, як захисника, в режимі відеоконференції.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду, що відповідно до положень ст. 422-1, ч. 4 ст. 405 КПК не перешкоджає апеляційному розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній, та просили задовольнити її в повному об`ємі.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Висновки суду про необхідність продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як вбачається з ухвали суду, прокурором в судовому засіданні доведено наявність обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 408 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які у разі визнання його винуватим йому загрожує позбавленням волі на тривалий термін, дане кримінальне правопорушення становить підвищену суспільну небезпеку.

При вирішенні питання щодо продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків переховування обвинуваченого від суду, впливу на потерпілих свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчиненню інших кримінальних правопорушень, тому зміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Окрім того суд зазначає, що за змістом ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 408 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Також суд наголошує, що під час судового провадження в суді першої інстанції під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу суд не вправі наперед вирішувати питання про доведеність винуватості особи за пред`явленим обвинуваченням, насамперед за ст. 408 КК України, оскільки такі висновки викладаються у судовому рішенні за наслідками розгляду кримінального провадження (вироку або ухвалі).

Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на думку апеляційного суду, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги в частині того, що встановлений розмір застави є непомірним для обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає слушними, з огляду на наступне.

Так, під заставою як видом запобіжного заходу розуміється внесення на спеціальний рахунок, визначений у порядку, затвердженому законом, підозрюваним, обвинуваченим коштів з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Розмір застави встановлюється слідчим суддею, судом, у розмірах, передбачених ч. 5 ст. 182 КПК: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, від одного до двадцяти розмірів мінімальної заробітної плати щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів мінімальної заробітної плати; щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, від вісімдесяти до трьохсот розмірів мінімальної заробітної плати. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів мінімальної заробітної плати відповідно.

Тобто, застава не є способом для майбутнього, в разі обвинувального вироку, обернення цих коштів на користь потерпілих, а є інструментом для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

Як убачається з матеріалів провадження, попередніми судовими рішеннями обвинуваченому визначено заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, яка протягом строку дії ухвали не була внесена ані обвинуваченим, ані іншим заставодавцем. Такі обставини свідчать про відсутність об`єктивної можливості її внесення, через що з метою уникнення ув`язнення особи, яке перетворилося б на безальтернативне, розмір застави необхідно зменшити, визначивши її в межах, визначених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи підозрюваного та його майнового стану на переконання апеляційного суду достатнім розміром застави для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим кримінальним процесуальним законом може бути розмір застави у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень.

Також з метою забезпечення кримінального провадження суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

За наведених обставин (необхідності зменшення застави) ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 травня 2025 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 - ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 408 КК України скасувати.

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 - ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 408 КК України задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів, тобто до 05.07.2025.

Визначити ОСОБА_7 заставу в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень, за умови внесення якої обвинувачений може бути звільнений з-під варти.

В разі внесення застави обвинуваченим чи іншим заставодавцем покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон.

В разі невиконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на них обов`язків застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: