ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2087/25 Справа № 229/2568/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2025 року, якою обвинуваченому за ч. 2 ст. 114-2 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів, тобто до 14 липня 2025 року включно, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2025 року обвинуваченому за ч. 2 ст. 114-2 КК України ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів, тобто до 14 липня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 ставить питання про скасування вказаної ухвали місцевого суду та постановлення нової ухвали апеляційною інстанцією, якою просить закрити провадження відносно нього та звільнити його з-під варти відповідно до ч. 3 ст. 278 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суддя першої інстанції неправомірно видалив його з зали судових засідань через його бажання безпосередньої участі в залі судових засідань, а не через відеоконференцзв?язок.

Звертає увагу, що захисник ОСОБА_8 , якого було призначено йому на окрему процесуальну дію, не був ознайомлений з клопотанням сторони обвинувачення та матеріалами кримінального провадження. Крім того, обвинувачений з вказаним захисником не мав жодної особистої зустрічі для визначення лінії захисту, що є явним порушенням його права на захист.

Зазначає, що суддею першої інстанції не було розглянуто його клопотання від 16.05.2025 року, а також копія диску від 16.07.2022 року та копія довідки ЦВС №1 м. Дніпро про наявність на його обличчі слідів побиття.

Зазначає, що в матеріалах провадження відсутні докази складання документа у відповідності до п. 6 ч. 3 ст. 212 КПК України.

Також стверджує, що йому письмове повідомлення про підозру у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не вручалось. Також, наполягає, що не відповідає вимогам діючого законодавства та містить заздалегідь неправдиві факти. Підпис отримано незаконним шляхом.

Наполягає на призначенні захисника ОСОБА_9 для участі у провадженні.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 просив його апеляційну скаргу задовольнити з підстав, наведених в ній. Відмовився від участі захисника ОСОБА_10 , призначеного йому Південно-Східним міжрегіональним центром з надання безоплатної правової допомоги у Дніпропетровській області. Бажав захищати себе самостійно в цьому судовому засіданні.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого, ухвалу суду 1-ї інстанції просив залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, ОСОБА_11 бвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, а саме: у поширенні інформації про розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчиненому в умовах воєнного стану.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2025 року було продовжено обвинуваченому за ч. 2 ст. 114-2 КК України ОСОБА_7 запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів, тобто до 14 липня 2025 року включно.

Суд першої інстанції встановив, що обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід тримання під вартою, який спливає, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_7 кримінально протиправного діяння, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; дані про особу обвинуваченого, факту введення в Україні воєнного стану, що суттєво обмежує можливість виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, суд прийшов до висновку про наявність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та об`єктивне існування обставин, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_7 , що не були спростовані апелянтом.

Судом враховано положення ч. 8 ст. 176 КПК України, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ст. 114-2 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, тобто тримання під вартою. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не спроможне запобігти доведеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що судом 1-ї інстанції обгрунтовано встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків, адже він ознайомлювався з матеріалами досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України.

Продовжує існувати ризик вчинити інше кримінальне правопорушення або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки існує попередній ризик, а тому з метою зміни показів вищевказаних суб`єктів обвинувачений може вчинити нове правопорушення.

Також продовжує існувати ризик знищити речі та документи, адже перебуваючи на волі без ізоляції від суспільства, обвинувачений може знищити документи, що підтверджують його причетність до інкримінованого кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, обраний та продовжений щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини та менш суворий запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та їх існування на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні прокурора з їх обґрунтуванням та встановлені судом під час судового розгляду, наведені в ухвалі суду 1-ї інстанції.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що судом 1-ї інстанції правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання обвинуваченого під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Оскільки ОСОБА_7 обвинувачується за ч. 2 ст. 114-2 КПК України, колегія суддів зауважує, що до нього, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів враховує положення ч. 4 ст. 183 КПК України, якою встановлено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбаченні статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2,258-258-5,260,261,402-405,407,408,429,437-442. Тому не вбачає підстав для визначення розміру застави обвинуваченому, оскільки застосування застави не відповідатиме тяжкості та характеру інкримінованого ОСОБА_7 злочину.

Колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, той факт, що обставини, які були підставою для взяття ОСОБА_7 під варту на даний час не змінилися, та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо недоведеності стороною обвинувачення підозри та складу інкримінованого йому злочину, колегія суддів залишає без розгляду, оскільки такі не є предметом розгляду в розумінні положень ст. 422-1 КПК України. Питанням доведеності обвинувачення суд 1-ї інстанції має дати оцінку при ухваленні рішення по суті.

В ході апеляційного розгляду було встановлено, що за рішенням суду першої інстанції обвинуваченого в порядку ч. 1 ст. 330 КПК України було видалено з зали судового засідання у зв`язку з неодноразовим порушенням ним процесуального порядку та не підкорення розпорядженням головуючого. За таких підстав, доводи обвинуваченого щодо порушення права на захист в частині його неприсутності в судовому засіданні при розгляді клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, яке проводилось за участю захисника обвинуваченого, є безпідставними.

Крім того, під час апеляційного розгляду не було встановлено порушень порядку, визначеного КПК України, щодо скаладання, направлення клопотання про продовження запобіжного заходу під час судового розгляду обвинуваченому.

Неодноразові клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо допуску при розгляді даного провадження захисника ОСОБА_9 , колегія суддів залишила без задоволення, оскільки на час апеляційного розгляду будь-яких документів про укладення договору з вищевказаним захисником, до суду не надходило. Більш розгорнуту відповідь з цього питання апеляційний суд вже надавав обвинуваченому 11.06.2025 року за вих. №48123/11-кп/803/2087/25/229/2568/22/43. Крім того, при розгляді апеляційної скарги обвинувачений відмовився від послуг в якості захисника адвоката ОСОБА_10 .

Колегія суддів не вбачає на даний час надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки приймає до уваги тяжкість пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення з сукупністю ризиків, які продовжують існувати. Тому, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу колегія суддів вважає таким, що не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Суд не відхиляє доводів апелянта на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги захисника обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2025 року залишити без задоволення.

Ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2025 року, якою обвинуваченому за ч. 2 ст. 114-2 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів, тобто до 14 липня 2025 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4