ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2028/25 Справа № 205/1324/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Новокодацького районного суду м. Дніпра від 07 травня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, -

В С Т А Н О В И В :

Обставини, встановлені рішенням суду та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Новокодацького районного суду м. Дніпра від 07 травня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк на підставі ст. 82 КК України.

Мотивуючи постановлене рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду м. Києва від 13.02.2002 року за ст. 93, п.п. "ж" "з" "і" КК України (в редакції 1960 року), до покарання у виді довічного позбавлення волі, за час відбування покарання має 1 заохочення та 4 дисциплінарних стягнення, дотримується установленого порядку відбування покарання, отримав 8 сертифікатів за успішне проходження онлан-курсів, здобувя фахову передвищу освіту, має позитивні плани на майбутнє, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Окрім того, засудженому відмовлено в направленні матеріалів в суд, щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк на підставі ст.82 ч.5 України, як такому, що не став на шлях виправлення.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновків, що наявність одного заохочення, застосованого адміністрацією установи до засудженого та дотримання ним режиму установи виконання покарань саме по собі не доводить того, що такий засуджений став на шлях виправлення в розумінні положень статті 82 КК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає що суд не надав належної оцінки тому, що засуджений за час відбування покарання характеризується позитивно, режим утримання не порушує, має 1 заохочення, мав 4 стягнення, які в установленому законом порядку погашені, здобув повну середню освіту, здобув професію муляра 4 розряду, на теперішній час також навчається, приймає активну участь у всіх програмах, вивчив іноземну мову, займається фізкультурою і спортом, має позитивні плани на майбутнє, відбуваючи покарання в 2017 році одружився, підтримує зв`язок із сином 1993 року народження, що підтверджує те, що за період відбування покарання ОСОБА_7 твердо став на шлях виправлення, оволодів професією та збирається продовжити життя не пов`язане з криміналом.

Крім того, захисник звертає увагу на те, що за час відбування покарання засуджений перехворів на туберкульоз, знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом Дифузний вузловий зоб 2-3 ступеня

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу та з підстав, викладених у скарзі просили її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим, просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволення клопотання засудженого про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 за час відбування покарання має 1 заохочення та мав 4 дисциплінарних стягнення, дотримується установленого порядку відбування покарання, отримав 8 сертифікатів за успішне проходження онлан-курсів, здобувя фахову передвищу освіту, має позитивні плани на майбутнє, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній, й адміністрацією установи засудженому відмовлено в направленні матеріалів в суд, щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк на підставі ст.82 ч.5 України, як такому, що не став на шлях виправлення, тому дійшов висновку, що наявність одного заохочення, застосованого адміністрацією установи до засудженого та дотримання ним режиму установи виконання покарань саме по собі не доводить того, що такий засуджений став на шлях виправлення, а відтак застосування до нього положення ст. 82 КК України є передчасним.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується також й апеляційний суд, оскільки, як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.п. "ж" "з" "і" ст. 93 КК України (в редакції 1960 року), за яке йому призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, яке він відбуває з 09.06.2001 року, та станом на час звернення відбув більше 15 років призначеного судом покарання, за час відбування покарання допускав порушення вимог режиму утримання, за що 4 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, з них тричі поміщався у карцер, й має лише одне заохочення, яке отримав лише 11.04.2025 року, на підставі проведеної адміністрацією установи оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення засудженим до позбавлення волі, ОСОБА_7 встановлено середній ризик, а також адміністрацією установи розглядалося питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк на підставі ч. 5 ст. 82 України, в якому засудженому було відмовлено, як такому, що не став на шлях виправлення.

Згідно ч. 1 ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

У роз`ясненнях, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким від 26 квітня 2002 року зазначено про те, що судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Таким чином, доводи захисника про наявність заохочення та дотримання засудженим належної поведінки є безпідставними, оскільки це є прямим обов`язком засудженого під час відбуття покарання та не свідчить про виконання мети призначеного покарання та безумовне виправлення засудженої.

В той же час, як видно з матеріалів провадження, засуджений відбуває покарання з 09.06.2001 року та допускав порушення режиму утримання, за що був 4 рази підданий дисциплінарним стягненням, а заохочення почав отримувати лише з квітня 2025 року, а тому, враховуючи, що оцінка особи засудженого відбувається за весь час відбуття покарання, на цьому етапі не можна стверджувати про те, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення.

Вказане свідчить про те, що поведінка та психологічне ставлення засудженого ОСОБА_7 щодо дотримання умов відбування покарання та його ставлення до праці в цілому, можливо і змінюються в позитивну сторону, однак не свідчать про те, що він став на шлях виправлення, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розгляд питання про заміну режиму відбуття покарання засудженого є передчасним.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, у зв`язку з чим вони задоволенню не підлягають, а відтак ухвала суду має бути залишена без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Новокодацького районного суду м. Дніпра від 07 травня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4