Дата документу 10.06.2025Справа № 554/1088/25
Провадження № 1-кп/554/643/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000607 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, неодруженого, інших осіб на утриманні не має, без визначеного місця проживання, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

24 жовтня 2024 року, приблизно о 12:00 год, точного часу органами досудового розслідування не встановлено, о бвинувачений ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленим про наявність щодо нього обмежувальних приписів встановлених рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 04 вересня 2024 року, ухваленим у цивільній справі № 554/9163/24, відповідно до якого ОСОБА_4 заборонено перебувати у місці проживання (перебування) своєї матері - ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися більше ніж на 100 м до її місця проживання (перебування) за адресою проживання ОСОБА_6 , а саме: АДРЕСА_1 ; наближатись на відстань більше ніж 100 метрів до місця її перебування та переслідувати її; особисто і через третіх осіб її розшукувати, та в будь-який спосіб спілкуватися з нею без її згоди; вести листування, телефонні переговори, контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб строком на шість місяців, нехтуючи обов`язковим приписом та обмеженнями суду, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, прийшов за адресою проживання ОСОБА_6 , а саме: АДРЕСА_1 , почав стукати у вікна квартири та гукати її, вимагаючи, щоб остання до нього вийшла, а також просив дати йому його теплі речі та документи, які знаходились у приміщенні квартири.

Також 25 жовтня 2024 року, приблизно о 12:20 год, обвинувачений ОСОБА_4 прийшов за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , та почав стукати у двері кв. АДРЕСА_2 , після чого гукав її, перебуваючи під вікнами квартири.

Надалі того ж дня, приблизно о 16:25 год, обвинувачений ОСОБА_4 знову повернувся до місця проживання ОСОБА_6 та перебуваючи під вікнами квартири АДРЕСА_3 , просив останню дати йому грошові кошти, тим самим продовжив порушувати обмежувальний припис.

Окрім того, 03 листопада 2024 року, приблизно о 15:00 год, обвинувачений ОСОБА_4 знову прийшов за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 та почав стукати у двері квартири АДРЕСА_2 , через що ОСОБА_6 звернулася до поліції.

Вказаними діями ОСОБА_4 не виконав обмежувальний припис, порушив встановлені судом заходи тимчасового обмеження його прав в частині заборони перебувати за місцем проживання ОСОБА_6 , наближатися більше ніж на 100 м до її місця проживання; переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; обмежити спілкування з ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_4 умисно не виконав обмежувальних приписів, будучи особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ст. 390-1 КК України.

При визначенні обсягу та порядку дослідження доказів, прокурор висловив думку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, тому вважав необхідним обмежитися допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений та захисник погодилися з думкою прокурора.

Потерпіла, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду (перебувала в залі судових засідань до початку засідання, але покинула його) у судове засідання не з`явилася.

Враховуючи те, що обвинувачений в судовому засіданні свою вину визнав повністю, фактичні обставини справи ніхто з учасників судового розгляду не оспорював, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів у судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Також суд з`ясував, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Суд роз`яснив, що у такому випадку сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку судове рішення з підстав заперечення цих обставин.

Сторони кримінального провадження проти такого рішення суду не заперечували. Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений підтвердив фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті. Вину визнав у повному обсязі. Показав, що дійсно він, знаючи про обмежувальні приписи за судовим рішенням щодо нього, неодноразово приходив до будинку потерпілої. У вчиненому щиро кається. Також показав, що не має визначеного місця проживання, ночує на вокзалах або у знайомих. Доходи отримує від випадкових підробітків. Періодично вживає наркотичні засоби.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого, дослідивши письмові докази, необхідні для вирішенні долі речових доказів, процесуальних витрат, вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним інкримінованого правопорушення доведена стороною обвинувачення поза розумним сумнівом, а його дії органами досудового розслідування кваліфіковані правильно за ст.390-1 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбаченою ст. 66 КК України, є щире каяття у скоєному.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого згідно зі ст. 67 КК України, не встановлено.

Таким чином, відповідно до загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, беручи до уваги ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який не має визначеного місця проживання, ночує на вокзалах, не має легального джерела доходів, вживає наркотичні засоби, обставини, що пом`якшують покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах, передбачених санкцією ст. 390-1 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

На думку суду, вищевказані обставини виключають можливість застосування такого виду покарання як пробаційний нагляд, який був запропонований прокурором.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

Заходи забезпечення у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався. Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не вбачається. Відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.

На підставі вищенаведеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Полтави.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити прокурору, захиснику та обвинуваченому, в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1