УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року

м. Київ

справа № 505/862/22

провадження № 51-1922ск25

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянула касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 08 квітня 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 05 березня

2025року і

встановила:

за ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 08 квітня 2024 року задоволено клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження. ОСОБА_6 , обвинувачену у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст.185 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п. 2 та п. 3

ч. 1 ст. 49 КК України. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченої за ч. 1 та 2 ст.185 КК України, закрито. Цивільний позов ОСОБА_4 залишений без розгляду. Потерпілому роз`яснено, що він має право подати позов до суду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів Одеського апеляційного суду ухвалою від 05 березня 2025 року вказану ухвалу суду першої інстанції залишила без змін, апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 без задоволення.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі представник потерпілого, вимоги якої майже аналогічні доводам її апеляційної скарги, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує, що оскільки обвинувачена ухилялася від досудового розслідування та суду, кримінальне провадження щодо неї було зупинено й обвинувачена оголошувалась у розшук, перебіг давності відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України зупиняється, а тому на її думку строки давності притягнення до кримінальної відповідальності не сплинули. Суд необґрунтовано застосував положення ст. 49 КК України. Зазначає, що обвинуваченою не відшкодована на даний час матеріальна шкода. За таких обставин вважає є підстави для задоволення її касаційної скарги.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, матеріали провадження за касаційною скаргою, дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) з огляду на таке.

Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.

Статтею 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Цією ж статтею передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Положеннями ст. 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції Закону № 2160-IX від 24 березня

2022 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло 2 роки.

Застосування норм ст. 49 КК України для суду є обов`язковим. Це означає, що зазначені положення кримінального закону про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності носять імперативний характер та у разі надання згоди обвинуваченого є безумовною підставою для закриття кримінального провадження, навіть якщо проти такого звільнення будуть заперечувати інші учасники судового розгляду.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, яке у відповідності до ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком, а також у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, які згідно з ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжкими злочинами.

Постановою слідчого від 26.12.2019 досудове розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_6 зупинялося, підозрювана була оголошена в розшук. Досудове розслідування відновлене постановою слідчого від 12.04.2022, так як місцезнаходження підозрюваної було встановлено.

Із пояснень наданих суду, убачається, що обвинуваченій не було відомо про те, що відносно неї наявне повідомлення про підозру, від органу досудового розслідування вона не переховувалася, викликів до слідчого не отримувала, при цьому мала офіційне місце роботи та проживання. Тільки у 2022 році, маючи намір перетнути державний кордон України з метою здійснення волонтерської діяльності, від працівників Державної прикордонної служби їй стало відомо про те, що вона перебуває у розшуку. Тому вона одразу самостійно зв`язалася зі слідчим та наступного дня прибула до органу досудового розслідування, де їй і було вручене повідомлення про підозру.

Суд першої інстанції, враховуючи, що в проміжок часу з 26.12.2019 до 12.04.2022 (період, на який зупинялося досудове розслідування у зв`язку із розшуком підозрюваної) ОСОБА_6 не була належним чином повідомлена про підозру, інших об`єктивних даних, які б підтверджували факт її умисних дій, спрямованих на ухилення від досудового розслідування, немає, вказана обставина не може свідчити про таке ухилення й не знайшов підстав для зупинення перебігу строку давності відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України.

Колегія суддів апеляційного при перевірці рішення місцевого суду в порядку апеляційної процедури вказав, що 23.12.2019 слідчим було складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та 2 ст. 185 КК України, яке було вручене їй 12.04.2022, що підтверджується наданими прокурором апеляційному суду матеріалами, а саме копією протоколу допита свідка ОСОБА_7 від 24.12.2019, рапортом тво начальника СКП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 від 30.07.2020 щодо перетину обвинуваченою державного кордону; поясненнями ОСОБА_9 від 15.07.2019; рапортом слідчого СВ ОСОБА_10 ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 від 26.11.2019 щодо допиту у якості свідка ОСОБА_9 ; копією повідомлення про підозру ОСОБА_9 від 23.12.2019, яку остання отримала 12.04.2022.

Апеляційний суд зважив на те, що в проміжок часу з 26.12.2019 до 12.04.2022 (період, на який зупинялося досудове розслідування у зв`язку із розшуком підозрюваної) ОСОБА_6 не була належним чином повідомлена про підозру, оскільки підозра була отримана батьком обвинуваченої 24.12.2019, обвинувачена не знала, що була оголошена у розшук, повістки про виклик не отримувала, від працівників Державної прикордонної служби їй стало відомо про те, що вона перебуває у розшуку. Тому вона одразу самостійно зв`язалася зі слідчим та наступного дня прибула до органу досудового розслідування, де їй і було вручене повідомлення про підозру - 12.04.2022, а тому об`єктивних даних, які б підтверджували факт її умисних дій, спрямованих на ухилення від досудового розслідування, немає, вказані обставини не можуть свідчити про таке ухилення, тому відсутні підстави для зупинення перебігу строку давності відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України. З огляду на викладене, цей суд погодився із рішенням місцевого щодо звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України та закриття, в зв`язку з цим, кримінального провадження.

На час вчинення кримінальних правопорушень положення ст. 12 КК України діяли в редакції Закону України №4025-VI від 15.11.2011, положення ст. 49 КК України - в редакції Закону України №1183-VII від 08.04.2014, а положення ч. 1 ст. 185 КК України - в редакції Закону України №1449- VI від 04.06.2009.

На час розгляду справи судом вказані статті Кримінального кодексу України діють в редакції Закону України №2617-VIII від 22.11.2018.

Норми ст. 12, 49 та 185 КК України в редакції вищевказаного Закону поліпшують становище обвинуваченої порівняно із редакціями цих статей КК України на час вчинення кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим у відповідності до ч. 1

ст. 5 КК України застосовуються положення ст. 12, 49 та 185 КК України в редакції, чинній на час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Таким чином перебіг давності за вчинення кожного кримінального правопорушення переривався у зв`язку із вчиненням іншого кримінального правопорушення, тому строки, визначені ст. 49 КК України, обраховуються від дати вчинення останнього за часом кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Так, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.04.2021 у справі № 328/1109/19 особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у

ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Обставин вчинення обвинуваченою нового злочину або ухилення обвинуваченою від слідства, судами встановлено не було. Таких відомостей не було надано і прокурором, який в свою чергу не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченої про закриття кримінального провадження.

Згідно зі ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 129 КПК України передбачено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з усталеною судовою практикою характер і розмір шкоди з`ясовується при розгляді кримінального провадження по суті.

У випадку закриття провадження судом цивільний позов не розглядається, а вимоги позивача про відшкодування шкоди у цьому випадку можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, як це передбачено ч. 7 ст. 128 КПК України, про що також було вказано в оскаржуваних ухвалах судів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зважаючи на зміст поданої касаційної скарги, не встановлено.

Що стосується посилання скаржника на правові позиції, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду та постановах Верховного Суду, слід зазначити, що вони не є релевантними у цьому касаційному провадженні.

Ураховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Ураховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 08 квітня 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 05 березня 2025 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3