КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4635/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000297 від 01.02.2024 року,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 рокузадоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 2-го відділу (розслідування особливо важливих кримінальних проваджень) управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Національної поліції України капітана поліції ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000297 від 01.02.2024 року.

Накладено арешт у кримінальному провадженні №0000297 від 01.02.2024 (із забороною відчуження та розпорядження будь-якими особами) на кошти, наявні на банківських рахунках, власником яких є підозрюваний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), в АТ «УКРСИББАНК» (, МФО 351005, юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд.2/12) а саме на:

- НОМЕР_2 (980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ);

- НОМЕР_3 (840-ДОЛАР США);

- НОМЕР_4 (978-ЄВРО);

- НОМЕР_5 (980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ);

- НОМЕР_6 (840-ДОЛАР США);

Накладено арешт у кримінальному провадженні №0000297 від 01.02.2024 (із забороною відчуження, розпорядження та користування будь-якими особами) на кошти, наявні на банківських рахунках, власником яких є підозрюваний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), в АТ КБ «ПриватБанк» (, МФО 305299, юридична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) а саме на:

-Картковий рахунок (банківський поточний рахунок) НОМЕР_7 ;

-Картковий рахунок (банківський поточний рахунок) НОМЕР_8 ;

-Картковий рахунок (банківський поточний рахунок) НОМЕР_9 .

Визначено, що ухвала підлягає негайному виконанню прокурором/слідчим у кримінальному провадженні №0000297 від 01.02.2024 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк для подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.05.2025 року, ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2025 року - скасувати як таку, що є незаконною, необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, а також таку, що порушує права та законні інтереси особи, відмовивши у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник посилається на те, що арешт застосовано без індивідуального аналізу кожного рахунку, його призначення, джерела походження коштів, наявності соціального чи підприємницького характеру цих коштів, а також без дослідження, чи дійсно є необхідність у їх блокуванні з метою забезпечення провадження.

Суд визнав можливим розглядати клопотання без повідомлення власника рахунків, що прямо порушує право на захист.

Навіть за наявності посилання на ч.2 ст.172 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний був обґрунтувати, чому саме в даному випадку наявна реальна небезпека втрати коштів або знищення доказів, яка виправдовує відсутність виклику.

Такого обґрунтування ухвала не містить.

Фіксація судового засідання не здійснювалася, що суперечить ч.4 ст.107 КПК України, яка прямо зобов`язує забезпечити повну технічну фіксацію судового засідання у разі розгляду клопотання про арешт майна, включно з арештом грошових коштів на банківських рахунках, як форми власності, що перебуває під конституційним захистом (ст. 41 Конституції України).

Таким чином, фактична відсутність аудіофіксації унеможливлює перевірку достовірності викладених в ухвалі обставин і змісту аргументів сторін, що є порушенням принципу справедливого суду, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ч.5 ст.7 КПК України.

Також скаржник зазначає, що ухвала містить формальне цитування норм ст.170 КПК України, однак не містить: аналізу, яке саме майно арештовано, обґрунтування, в чому полягає ризик його втрати чи знищення, жодного доведення, що воно є речовим доказом чи набуте злочинним шляхом.

Зазначає, що арешт майна застосовано на підставі самої лише підозри щодо особи, без доведення, що майно пов`язане із предметом кримінального правопорушення.

Таке рішення по суті «карає» особу до вироку, що суперечить принципу презумпції невинуватості ст.17 КПК України.

Ухвала не містить жодного аналізу, чи є арешт обраного майна необхідним і достатнім, чи можливе застосування менш обтяжливих заходів.

Це є порушенням принципу співмірності втручання у право власності, передбаченого практикою ЄСПЛ.

Апелянт зазначає, що гроші - це рідке майно, яке прямо впливає на засоби до існування. Арешт усіх рахунків особи може паралізувати: оплату ліків, медичних процедур та витрат, пов`язаних із тривалим лікуванням; забезпечення базових життєвих потреб: харчування, комунальних послуг, транспорту; оренду житла або оплату іпотеки; сплату обов`язкових платежів - податків, судових зборів, штрафів, кредитних внесків; оплату захисника та забезпечення права на захист у кримінальному провадженні; здійснення трудової або підприємницької діяльності, якщо рахунки використовуються для комерційних операцій; забезпечення мінімального рівня гідного існування згідно з нормами соціального права.

На думку адвоката, ухвала слідчого судді побудована виключно на загальних положеннях статей 170-172 КПК України, без належного аналізу конкретного майна, його зв`язку зі злочином, ризиків відчуження або приховування.

Суд послався на санкцію ч. 5 ст. 190 КК України, яка передбачає конфіскацію майна.

Однак така конфіскація не є автоматичною. Її застосування потребує:

- індивідуального аналізу ролі кожного активу у справі;

- доведення його причетності до злочину;

- і, найголовніше - вироку суду, що набрав законної сили.

Також вказує, що суд вийшов за межі своїх повноважень, по суті, передчасно вирішивши, що майно вже підлягає конфіскації - чим порушив презумпцію невинуватості та ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд не розглянув альтернатив, наприклад: арешт частини майна, інші способи забезпечення провадження, наявність у підозрюваного засобів до існування.

Апелянт стверджує, що це порушує принцип пропорційності, який є складовою права на мирне володіння майном згідно зі ст.1 Протоколу №1 до Конвенції.

Арешт у цьому випадку використано не для забезпечення провадження, а як засіб психологічного та економічного тиску на підозрюваного (власника майна).

Це суперечить самій природі процесуального примусу і перетворює інститут арешту на інструмент залякування, що є зловживанням процесуальним правом.

Арешт майна є прямим втручанням у право приватної власності, гарантоване ст. 41 Конституції України, яка встановлює, що «ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності». Арешт накладає обмеження на можливість розпоряджатися, користуватися або відчужувати майно, що становить обмеження у володінні ним.

Таким чином представник власника майна вважає, що при накладенні арешту: не доведено, що він відповідає «нагальній суспільній потребі»; не встановлено законних цілей у значенні Конвенції; не досліджено вплив на життя підозрюваного чи його родини.

Вказує, що у даному випадку слідчий суддя не навів належного обґрунтування пропорційності втручання та не довів наявність конкретного зв`язку між майном і предметом кримінального провадження, а також не дослідив, чи не є таке втручання надмірним щодо особи, яка не позбавлена статусу власника, не притягнута до кримінальної відповідальності, і не має в матеріалах провадження процесуального статусу обвинуваченого.

Таким чином, оскаржена ухвала є необґрунтованою, невмотивованою та відповідно незаконною, що тягне за собою її скасування.

В судове засідання власник майна та його представник не з`явились, про дату, час та місце судового засідання їх повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності власника майна та його представника, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити ухвалу без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.11.2019 року у справі № 760/12179/16-к, якщо ухвала слідчого судді постановлена без виклику особи, інтересів якої вона стосується та яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи має обчислюватися з дня отримання копії судового рішення, незалежно від наявності інших джерел інформування про прийняте рішення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто за відсутності власника майна та його представника.

При цьому, відповідно до змісту апеляційної скарги представник власника майна копію ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року отримала 03.06.2025 року, тому, з урахуванням абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження №0000297 від 01.02.2024, зокрема, за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України (у редакції від 06.11.2023, із змінами внесеними Законом України №2690-ІХ), ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. З ст. 27 ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України (у редакції від 06.11.2023, із змінами внесеними Законом України №2690-ІХ), ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за ч. 4 ст. 190 КК України (у редакції від 06.11.2023, із змінами внесеними Законом України №2690-ІХ).

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та невстановленою особою співорганізатором, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 21.11.2022 року, перебуваючи на території міста Вінниця, більш точного місця в ході досудового розслідування не встановлено, володіючи якостями лідера та організаторськими здібностями, діючи з прямим умислом, корисливих мотивів, вирішили здійснювати діяльність, пов`язану із заволодінням чужим майном - грошовими коштами громадян іноземних країн, в тому числі Латвійської Республіки, у великих та особливо великих розмірах, шляхом обману (шахрайства), а також шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

При цьому, ОСОБА_6 діючи разом із ОСОБА_11 та невстановленою особою співорганізатором, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх майбутніх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що вчинення запланованих злочинів можливе лише при об`єднанні групи осіб, детальному плануванні їх дій, розподілі обов`язків, забезпеченні взаємозв`язку та координації поведінки, маючи намір здійснювати такі діяння протягом тривалого часу, спланували досягнути поставленої мети шляхом створення і особистого керування організованою групою.

Так, в період часу з 21.11.2022 по 12.09.2023, ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , невстановлена особа співорганізатор, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інші невстановлені розслідуванням учасники організованої групи, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_1 , вчинили заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) коштами громадян Латвійської Республіки.

Внаслідок протиправних дій невстановлених учасників організованої групи, створеної та очоленої ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та невстановленою особою співорганізатором, під керівництвом останніх, громадянину Латвійської Республіки - ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 , завдано матеріальної шкоди в розмірі 2529 євро, що еквівалентно сумі 99 131, 49 грн, відповідно до курсу встановленого Національним банком України станом на 12 вересня 2023 року.

Внаслідок протиправних дій невстановлених учасників організованої групи, створеної та очоленої ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та невстановленою особою співорганізатором, під керівництвом останніх, громадянину Латвійської Республіки - ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ), ІНФОРМАЦІЯ_7 , завдано матеріальної шкоди в розмірі 2573,73 євро, що еквівалентно сумі 102 790,658 грн., відповідно до курсу встановленого Національним банком України станом на 20 червня 2023 року.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , як учасників організованої групи, створеної та очоленої ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та невстановленою особою співорганізатором, під керівництвом останніх, громадянину Латвійської Республіки - ОСОБА_19 ( ОСОБА_20 ), ІНФОРМАЦІЯ_8 , завдано матеріальної шкоди в розмірі 16 601 Євро, що еквівалентно сумі 648 357 грн, відповідно до курсу встановленого Національним банком України станом на 01 червня 2023 року.

Внаслідок протиправних дій невстановлених учасників організованої групи, створеної та очоленої ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та невстановленою особою співорганізатором, під керівництвом останніх, громадянину Латвійської Республіки - ОСОБА_21 ( ОСОБА_22 ), ІНФОРМАЦІЯ_9 , завдано матеріальної шкоди в розмірі 36 549, 82 євро, що еквівалентно сумі 1 445 439, 39 грн, відповідно до курсу встановленого Національним банком України станом на 19 травня 2023 року.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_12 , як учасника організованої групи, створеної та очоленої ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та невстановленою особою співорганізатором, під керівництвом останніх, громадянці Латвійської Республіки - ОСОБА_23 ( ОСОБА_24 ), ІНФОРМАЦІЯ_10 , завдано матеріальної шкоди в розмірі 35 410,56 євро, що еквівалентно сумі 1 452 247, 26 грн, відповідно до курсу встановленого Національним банком України станом на 20 липня 2023 року.

Внаслідок протиправних дій невстановлених учасників організованої групи, створеної та очоленої ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та невстановленою особою співорганізатором, під керівництвом останніх, громадянину Латвійської Республіки - ОСОБА_25 ( ОСОБА_26 ), ІНФОРМАЦІЯ_11 , завдано матеріальної шкоди в розмірі 146 євро, що еквівалентно сумі 5751,9912 грн., відповідно до курсу встановленого Національним банком України станом на 24 травня 2023 року.

12 травня 2025 року повідомлено про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю міста Тульчин Тульчинського району Вінницької області, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , та проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимому, про те, що він підозрюється:

- в організації та керуванні шахрайством, яке вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинене організованою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 190 КК України;

- в організації та керуванні шахрайством, яке вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинене повторно, вчинене в великих та особливо великих розмірах, вчинене організованою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України (у редакції від 06.11.2023, із змінами внесеними Законом України №2690-ІХ).

12.05.2025 року старший слідчий в особливо важливих справах 2-го відділу (розслідування особливо важливих кримінальних проваджень) управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Національної поліції України капітана поліції ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000297 від 01.02.2024 року.

У поданому клопотанні прокурор посилався на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, зокрема, за ч. 5 ст. 190 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Обґрунтованість підозри відносно останнього підтверджується проведеними слідчими та негласними (слідчими) розшуковими діями.

З огляду на вказане є обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний, враховуючи, що санкцією ч. 5 ст. 190 КК України передбачено покарання з конфіскацією майна, може приховувати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити, відчужити майно, яке перебуває у нього у власності, що унеможливить виконання завдань кримінального провадження.

З метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, у органа досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно, що належить підозрюваному ОСОБА_6 .

Відповідно до інформації, отриманої в ході тимчасового доступу до речей і документів AT «УКРСИББАНК» (, МФО 351005, юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд.2/12) ОСОБА_6 має наступні банківські рахунки в AT «УКРСИББАНК» (, МФО 351005, юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд.2/12):

- НОМЕР_2 (980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ);

- НОМЕР_3 (840-ДОЛАР США);

- НОМЕР_4 (978-ЄВРО);

- НОМЕР_5 (980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ);

- НОМЕР_6 (840-ДОЛАР США).

Крім того, відповідно до інформації, отриманої в ході тимчасового доступу до речей і документів AT КБ «ПриватБанк» (, МФО 305299, юридична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, ЗО) встановлено, що ОСОБА_6 має наступні банківські рахунки в AT КБ «ПриватБанк» (, МФО 305299, юридична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30):

- Картковий рахунок (банківський поточний рахунок) НОМЕР_7 ;

- Картковий рахунок (банківський поточний рахунок) НОМЕР_8 ;

- Картковий рахунок (банківський поточний рахунок) НОМЕР_9 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Орган досудового розслідування вважає, що незастосування арешту майна підозрюваного може призвести до відчуження або знищення зазначеного майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а тому з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, необхідно накласти арешт на зазначене вище нерухоме майно підозрюваного, заборонивши відчужувати та розпоряджатися цим майном.

Отже, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, і вимоги пункту 2 частини 3 статті 132 КПК України виконані.

У відповідності до ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема, арешт майна.

Настання негативних наслідків за результатами накладення арешту на вказане майно для інших осіб не передбачається.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 рокузадоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 2-го відділу (розслідування особливо важливих кримінальних проваджень) управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Національної поліції України капітана поліції ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000297 від 01.02.2024 року.

Накладено арешт у кримінальному провадженні №0000297 від 01.02.2024 (із забороною відчуження та розпорядження будь-якими особами) на кошти, наявні на банківських рахунках, власником яких є підозрюваний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), в АТ «УКРСИББАНК» (, МФО 351005, юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд.2/12) а саме на:

- НОМЕР_2 (980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ);

- НОМЕР_3 (840-ДОЛАР США);

- НОМЕР_4 (978-ЄВРО);

- НОМЕР_5 (980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ);

- НОМЕР_6 (840-ДОЛАР США);

Накладено арешт у кримінальному провадженні №0000297 від 01.02.2024 (із забороною відчуження, розпорядження та користування будь-якими особами) на кошти, наявні на банківських рахунках, власником яких є підозрюваний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), в АТ КБ «ПриватБанк» (, МФО 305299, юридична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) а саме на:

-Картковий рахунок (банківський поточний рахунок) НОМЕР_7 ;

-Картковий рахунок (банківський поточний рахунок) НОМЕР_8 ;

-Картковий рахунок (банківський поточний рахунок) НОМЕР_9 .

Визначено, що ухвала підлягає негайному виконанню прокурором/слідчим у кримінальному провадженні №0000297 від 01.02.2024 року.

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження №0000297 від 01.02.2024 року, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги слідчим суддею дотримані належним чином.

Санкція ч. 5 ст. 190 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_6 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, належне ОСОБА_6 , а саме на: кошти, наявні на банківських рахунках в АТ «УКРСИББАНК» та на кошти, наявні на банківських рахунках в АТ КБ «ПриватБанк», з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, у випадку визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та призначення йому покарання у виді конфіскації майна, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на належні ОСОБА_6 грошові кошти на банківських рахунках, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане чи знищене.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Посилання апелянта на те, що арештовані грошові кошти не відповідають критеріям речових доказів колегією суддів в якості підстави для скасування ухвали про арешт майна до уваги не беруться, позаяк метою арешту майна в даному випадку є не збереження речових доказів, а забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

При цьому, на даному етапі досудового розслідування встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що належні ОСОБА_6 грошові кошти на банківських рахунках можуть бути предметом конфіскації як виду покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та призначення йому покарання у виді конфіскації майна, що згідно ч.ч. 2, 5 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту.

Твердження апелянта про те, що суд, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, не дослідив та не взяв до уваги ту обставину, що арештоване майно не має жодного відношення до кримінального провадження, в рамках якого накладався арешт, колегія суддів не бере до уваги, позаяк ці доводи обґрунтованості висновків слідчого судді про задоволення клопотання прокурора про арешт майна не спростовують, оскільки не ґрунтуються на положеннях КПК України, і в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить досягненню завдань кримінального провадження.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що слідчим суддею не надано індивідуального аналізу кожного активу у справі та доведення його причетності до злочину, колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів.

Досудове розслідування на даний час ще триває і ці обставини також підлягають перевірці при його проведенні, тому в такому випадку, вбачається за можливе застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Колегією суддів також перевірено доводи апелянта про те, що судовий розгляд проведено без повідомлення та за відсутності власника майна. Дана обставина знайшла своє підтвердження, однак колегія суддів цю обставину не вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягло б за собою скасування оскаржуваної ухвали, з урахуванням строків розгляду даної категорії клопотань відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, та з урахуванням того, що в такому випадку відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України, у власника майна виникає право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Крім того, слід зауважити, що процесуальні права власника майна щодо подачі пояснень та заперечень стосовно накладеного арешту відновлено під час апеляційного розгляду, де останній не був обмеженим в своїх правах відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України колегією судів не встановлено. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4