Справа № 129/1324/25
Провадження по справі № 1-кс/129/419/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2025 року м.Гайсин

Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гайсині скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Гайсинської окружної прокуратури, -

ВСТАНОВИВ:

До Гайсинського районного суду Вінницької області надійшла скарга засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Гайсинської окружної прокуратури, в якій просив:

-визнати відповідь заступника керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 такою, що не відповідає нормам КПК України, а саме ст. 214 КПК України, а саме недійсною та незаконною;

-скасувати відповідь заступника керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 , як незаконну та недійсну;

-направити скаргу ОСОБА_3 від 03.02.2025р., яку було надіслано до офісу Генеральної прокуратури України у порядку ст.124 КПК України на досудове розслідування із внесенням відомостей до ЄРДР про вчинення відносно нього злочину завідувачем медичної частини №39 філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Вінницькій області ОСОБА_6 , виражену у невиконанні рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2019року в справі №31694/06 «Медяніков проти України», а саме ненадання належної медичної допомоги останнім, незабезпеченням дієтичним харчуванням, невжиття заходів індивідуального харчування, спрямованих на усунення порушень, визначених в рішенні Європейського суду з прав людини від 19.02.2019р. у справі «Медяніков проти України» та з інших підстав.

Скарга мотивована тим, що 16.03.2007 ОСОБА_3 відбуває покарання в державній установі «Ладижинська виправна колонія (№39)» за вироком Апеляційного суду Донецької області від 25.11.2004, яким його засуджено за ч. 3 ст. 142, ч. 2 ст. 145, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 122, ст. 70, ст. 71 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

03.02.2025р. він звернувся до Генеральної прокуратури України із заявою про невиконання завідувачем медичної частини №39 філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Вінницькій області ОСОБА_6 , виражену у невиконанні рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2019року в справі №31694/06 «Медяніков проти України», а саме ненадання належної медичної допомоги останнім, незабезпеченням дієтичним харчуванням, невжиття заходів індивідуального харчування, спрямованих на усунення порушень, визначених в рішенні Європейського суду з прав людини від 19.02.2019р. у справі «Медяніков проти України» та з інших підстав, яку було направлено до Вінницької обласної прокуратури, яку вподальшому 14.03.2025р. перенаправлено до Гайсинської окружної прокуратури.

За результатами розгляду його заяви йому 24.03.2025р. направлено відповідь на його звернення, в якій за перевірених обставин, в діях працівників медичної частини №39 порушень не виявлено, а документи реагування не вносились, яку він вважає недійсною та незаконною та просить її скасувати, а скаргу направити на досудове розслідування із внесенням відомостей до ЄРДР про вчинення відносно нього злочину завідувачем медичної частини №39 філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Вінницькій області ОСОБА_6 , оскільки зазначеною перевіркою неповно з`ясовано всі обставини на які він скаржиться щодо ненадання належної медичної допомоги останнім, незабезпеченням дієтичним харчуванням, невжиття заходів індивідуального харчування, спрямованих на усунення порушень, визначених в рішенні Європейського суду з прав людини від 19.02.2019р. у справі «Медяніков проти України».

ОСОБА_3 в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) скаргу підтримав за викладених у ній обставин, в тому числі відсутність дієтичного харчування, ненадання належної медичної допомоги завідувачем медичної частини №39 філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Вінницькій області ОСОБА_6 .

Під час судового розгляду прокурор ОСОБА_4 заперечив проти задоволення даної скарги, слідчому судді пояснив, що жодних порушень завідувачем медичної частини №39 філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Вінницькій області ОСОБА_6 в даному випадку не вбачається, а тому просив відмовити у задоволенні скарги.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Стаття 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ст. 11 КПК України під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи.

Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

Кожен має право захищати усіма засобами, що не заборонені законом, свою людську гідність, права, свободи та інтереси, порушені під час здійснення кримінального провадження.

Загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини передбачені ст. 206 КПК України.

Зокрема, відповідно до ч. 6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі, слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Згідно з ч. 7 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому ч. 6 цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

Статтею 5 Загальної декларації прав людини визначено, що ніхто не повинен зазнавати тортур, або жорстокого, нелюдського, або такого, що принижує його гідність, поводження і покарання.

Відповідно до статті 3 Конституції України Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Судом встановлено, що за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 від 03.02.2025р. проведено перевірку доводів щодо ненадання йому належної медичної допомоги завідувачем медичної частини №39 філії державної установи «Центр охорони здоров?я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Вінницькій області ОСОБА_6 , незабезпеченням дієтичним харчуванням, невжиття заходів індивідуального характеру, спрямованих на усунення порушень, визначених в рішенні Європейського суду з прав людини від 19.02.2019 у справі «Медяніков проти України» та з інших питань.

Відповідно до проведеної перевірки встановлено, що з 16.03.2007 ОСОБА_3 відбуває покарання в державній установі «Ладижинська виправна колонія (№39)» за вироком Апеляційного суду Донецької області від 25.11.2004, яким його засуджено за ч. 3 ст. 142, ч. 2 ст. 145, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 122, ст. 70, ст. 71 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

До Ладижинської ВК №39 ОСОБА_3 прибув 16.03.2007 з державної установи «Донецький слідчий ізолятор».

З медичної документації ОСОБА_3 встановлено, що 08.05.2012 фахівцями Вінницького обласного центру профілактики та боротьби з ВІЛ- СНІДом у ОСОБА_3 відібрано зразки крові на дослідження з метою виявлення антитіла до вірусного гепатиту С, за результатами якого у нього діагностовано хронічний гепатит С, стадія ремісії, без порушень функції печінки.

За період відбуття покарання в Ладижинській ВК №39 ОСОБА_3 призначались курси амбулаторного лікування гепатопротекторами та загальнозміцнюючими препаратами.

З 23.02.2015 по 20.03.2015 ОСОБА_3 перебував на обстеженні та лікуванні в терапевтичному відділені при Міжрегіональній обласні лікарні №81 з діагнозом: хронічний гепатит С, стадія ремісії, без порушень функції печінки.

Крім того, йому призначались курси амбулаторного лікування гепатопротекторами та загальнозміцнюючими препаратами, а саме: 25.08.2015, 06.10.2015, 25.12.2015, 19.01.2016, 16.02.2016, 22.05.2016, 28.09.2016, 19.01.2017, 03.02.2017, 29.03.2017. При цьому, 22.05.2016 при призначенні лікування ОСОБА_3 також призначено дієтичне харчування по нормі 8б.

Також 02.10.2018, 11.03.2020, 13.05.2020 йому призначалось лікування у зв?язку із захворюванням на хронічний холецистопанкреатит.

17.09.2020 у ОСОБА_3 відібрано та обстежено кров на рибонуклеїнову кислоту вірусу гепатиту С методом полімеразної ланцюгової реакції, результат позитивний. З 01.10.2020 він пройшов курс лікування від гепатиту С противірусними препаратами для лікування вірусу гепатиту С тривалістю 84 дні.

З січня по квітень 2022 року ОСОБА_3 призначались курси амбулаторного лікування гепатопротекторами. Після курсу лікування, 05.04.2022 у нього повторно відібрано та обстежено кров на рибонуклеїнову кислоту вірусу гепатиту С методом полімеразної ланцюгової реакції, результат негативний, діагноз: хронічний вірусний гепатит С (успішно пролікований).

На даний час лікування від вірусного гепатиту С не проводиться, так як воно було проведено у 2020 році, на даний час ОСОБА_3 встановлений діагноз: хронічний вірусний гепатит С (успішно пролікований), а тому обстеження методом полімеразної ланцюгової реакції після закінчення курсу лікування не проводилось.

Також перевіркою встановлено, що ОСОБА_3 знаходиться під диспансерним наглядом в медичній частині №39 з діагнозом: залишкові зміни перенесеного туберкульозу обох легень у вигляді дрібних кальцинатів та щільних вогнищ, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз СНО, хронічний панкреатит в стадії ремісії.

Станом на 20.03.2025 стан його здоров?я задовільний, проте він постійно перебуває під диспансерним наглядом лікарів медичної частини №39.

За період перебування в Ладижинській ВК №39 у нього не було зафіксовано випадків захворювання на активний туберкульоз легень.

Щодо відмови в призначенні ОСОБА_3 дієтичного харчування перевіркою встановлено, що з 2019 року у нього загострювались хронічні захворювання, а саме панкреатит та шлункова диспепсія, в зв?язку з чим йому призначалось та відповідно він отримував дієтичне харчування по нормі 8б, а саме у 2020 році в квітні, травні, липні, вересні, жовтні та листопаді; у 2021 році в лютому та березні; у 2022 році в лютому, березні та квітні; у 2023 році в липні, жовтні та грудні; у 2024 році в лютому, квітні та листопаді.

Організація харчування, а також контроль за якістю продуктів харчування та приготовленої їжі в Ладижинській ВК №39 здійснюється згідно з вимогами Положення про організацію продовольчого забезпечення у Державній кримінально-виконавчій службі України на мирний час, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2160/5 від 15.06.2021 та згідно Норм харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №336 від 16.06.1992.

З 04.04.2023 по 01.05.2023 ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні при Стрижавській багатопрофільній лікарні №81 з діагнозом: залишкові зміни перенесеного туберкульозу обох легень у вигляді дрібних кальцинатів та щільних вогнищ категорії 5.1., ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз СНО, хронічний панкреатит в стадії ремісії За результатами лікування рекомендовано диспансерний нагляд лікарів медичної частини, модифікацію способу життя, а саме ведення здорового життя, відмова від шкідливих звичок, при цьому дієтичне харчування не призначалось.

У 2025 році з приводу захворювань шлунково-кишкового тракту до медичної частини №39 ОСОБА_3 не звертався, медичних показань для призначення дієтичного харчування у нього немає.

Оскільки визначення глюкози у венозній крові натще відноситься до біохімічних досліджень, які в умовах медичної частини не проводяться, 24.03.2025 у ОСОБА_3 відібрано заяву на проведення зазначеного лабораторного дослідження на базі іншого лікувального закладу.

Також перевіркою встановлено, що після постановлення Європейським судом з прав людини рішення «Медяніков проти України», тобто з 19.02.2019, ОСОБА_3 неодноразово звертався за медичною допомогою та йому призначалось лікування, а саме у 2020 році - 5 разів, у 2021 році - 1 раз, у 2022 році - 4 рази, у 2023 році - 11 разів, у 2024 році - 9 разів та у 2025 році - 1 раз. За таких обставин, в діях працівників медичної частини №39 порушень не виявлено. Відомості про перевірку внесено в ІС «ОСОП» 24.03.2025 в Таблицю 13 «Виправні колонії» за № 0650.

Крім того, відповідно до п. 135 Рішення ЄСПЛ у справі «Кушнір проти України» від 11.03.2014 року (заява № 42184/09), Суд зазначає, що влада повинна забезпечити всеосяжне спостереження за станом здоров`я затриманого та його лікування під час перебування під вартою, своєчасні і правильні діагнози й лікування та, якщо цього вимагає медичний стан ув`язненого, регулярний і систематичний контроль і всебічну терапію, спрямовану, по можливості, на лікування захворювань затриманого або запобігання їх загостренню, а не на усунення симптомів. Влада повинна також показати, що були створені всі необхідні умови для призначеного лікування. У той самий час при оцінці адекватності лікування слід керуватися перевіркою на належне старання, бо зобов`язання держави надати лікування важко хворому затриманому є зобов`язанням дії, а не зобов`язанням результату.

Викладені в рішеннях Європейського Суду вимоги, є такими, що підлягають обов`язковому застосуванню відповідними державними інституціями, для забезпечення належного медичного обстеження та лікування будь-якої особи, яка тримається під вартою, тобто знаходиться під юрисдикцією держави.

Органи влади мають забезпечити повну фіксацію стану здоров`я особи, яка тримається під вартою, та лікування, яке ця особа отримувала під час перебування під вартою чи позбавлення свободи; забезпечити своєчасність та правильність діагнозів та догляду; а також, у разі необхідності та залежно від характеру захворювання, забезпечити регулярний та систематичний нагляд, який включає в себе всебічний план лікування, що має бути спрямований на лікування захворювань ув`язненого та запобігання їх погіршення, а не на усунення симптомів. Державні органи також повинні довести, що були створені умови, необхідні для призначеного лікування, щоб це лікування було дійсно отримано.

Кримінально виконавчим кодексом України передбачено права та обов`язки осіб, які утримуються в місцях позбавлення волі, зокрема ст.ст. 8, 9 КВК України. Враховуючи, що ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)» є державною установою відповідальність за дотримання прав засуджених несуть уповноважені особи адміністрації цієї установи, на яких ця відповідальність покладена законодавством України, в тому числі забезпечення необхідним індивідуальним харчуванням.

Проте вказані вимоги виходять за межі повноважень наданих слідчому судді законодавством України, зокрема диспозицією ст. 206 КПК України, а тому слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні скарги необхідно відмовити.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення його прав чи інтересів, службовими (посадовими) особами ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)» при здійсненні ними своїх повноважень, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ними з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язані внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

З урахуванням обставин встановлених під час судового розгляду та наданих учасниками судового розгляду пояснень, слідчий суддя приходить до висновку, що подана ОСОБА_3 скарга на бездіяльність прокурора Гайсинської окружної прокуратури задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 206, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Гайсинської окружної прокуратури - відмовити.

Ухвала слідчого судді є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: