ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 689/1602/24

Провадження № 11-кп/820/419/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2025 року, в межах кримінального провадження № 0000486 від 17 листопада 2022 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 23 червня 2025 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що розгляд справи по суті лише розпочато до спливу строку тримання під вартою, судовий розгляд не закінчений, а тому визначені ст.177 КПК України ризики, а саме: переховування від суду (обумовлена передбаченою законом можливою мірою покарання, яка пов`язана із позбавленням волі), вчинення нових злочинів (обумовлена багатоепізодністю інкримінованої діяльності), а також можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які на даний час у кримінальному провадженні свої покази в судовому засіданні не надавали, поки не відпали та вони, в повній мірі, обґрунтовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 23 червня 2025 року та відмовити в задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , задовольнити клопотання захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, або визначити альтернативний засіб запобіжного заходу у вигляді застави.

Сторона захисту вважає вказану ухвалу необґрунтованою, в цілому, так і в частині розгляду заперечень щодо запобіжного заходу, а саме щодо задоволення клопотання сторони обвинувачення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відмови у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

На переконання захисника, судом не отримано жодних документів, окрім обвинувального акту та в матеріалах судової справи немає доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованих йому діянь, зокрема і доказів вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, за вчинення якого, відносно останнього, фактично і було змінено запобіжний захід, з альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави, згідно з ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 17 травня 2024 року.

Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 немає наміру вчиняти неналежні дії та не виконувати покладені на нього обов`язки, а з моменту застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною обвинувачення не надаються докази, які підтверджують те, що продовжують існувати реальні ризики, що вони не зменшились, не зникли, або з`явилися нові.

Таким чином, на думку захисника, суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про неможливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 , на підтримку апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до частин 1-3 статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За змістом ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися, в кожному кримінальному провадженні, з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Ухвала місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає зазначеним критеріям.

Положеннями п.5 ч.2 ст.183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як убачається з матеріалів судового провадження на розгляді в Ярмолинецькому районному суді Хмельницької області перебуває кримінальне провадження №0000486 від 17 листопада 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 (в редакції від 22 листопада 2018 року), ч.5 ст.190, ч.4 ст.187, ч.4 ст.296 КК України.

Прокурором в суді першої інстанції подано клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , яке відповідає вимогам ст.184 КПК України, які ставляться до клопотань слідчого, прокурора про застосування запобіжних заходів.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може ухилитись від суду, розгляд справи ще триває, не допитано свідків, що обумовлює необхідність продовження застосованого запобіжного заходу.

Наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, належним чином, перевірялись суддею. При цьому був опитаний ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції взяв до уваги підстави, які були враховані при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та які не змінились.

Також місцевим судом обґрунтовано враховано те, що ОСОБА_7 за місцем фактичного проживання (без реєстрації) характеризується позитивно, в силу ст.89 КК України є раніше судимим. Однак, стосовно міцності соціальних зв`язків обвинуваченого також враховано те, що один з інкримінованих обвинуваченому злочинів передбачений ч.4 ст.187 КК України, був вчинений із застосуванням насильства.

У зв`язку із цим суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу та визначити розмір застави.

Тому лише найсуворіший запобіжний захід здатний забезпечити належну процесуальні поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

За таких обставин, суд прийшов до правильного висновку про те, що обставини, за яких обвинуваченому ОСОБА_7 був обраний запобіжний захід істотно не змінились. Таким чином, є достатні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

Як у суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції прокурор довів, що застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не встановлено.

Посилання захисника на попередні мотиви заперечень щодо продовження тримання під вартою та можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу надавалась оцінка попередніми ухвалами суду.

Доводи про відсутність ризиків, а відтак і про можливість зміни запобіжного заходу, не знайшли свого підтвердження, під час їх розгляду апеляційним судом, з врахуванням характеру висунутого обвинувачення та обставин кримінального провадження.

Колегія суддів враховує те, що чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений (обвинувачена) при застосуванні до нього (неї) більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього (неї) процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 ч.1 ст.177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого, шляхом продовження, останньому, найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.

Суд першої інстанції, врахувавши всі ризики та обставини, визначені ст.178 КПК України, в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку, що лише найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з чим погоджується апеляційний суд.

Крім того, жодних переконливих доказів з приводу того, що зменшились ризики, передбачені ст.177 КПК України, до суду апеляційної інстанції стороною захисту надано не було.

Апелянт посилається на те, що судом не отримано доказів про вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

На що колегія суддів зазначає, що на даному етапі кримінального провадження, а саме під час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд, під час розгляду провадження по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Твердження захисника про те, що стосовно ОСОБА_7 було змінено запобіжний захід, з альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави згідно ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 17 травня 2024 року колегією суддів не приймаються виходячи з такого.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Один з інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_12 злочинів передбачений ч.4 ст.187 КК України, був вчинений із застосуванням насильства.

Під час дії воєнного стану під час дії правового режиму воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема ч. 4 ст. 187 КК України.

Колегія суддів погоджується з врахуванням суддею посилання обвинуваченого ОСОБА_12 на тривале перебування його під вартою. Разом з тим, суд вказав, що перебіг ефективного розслідування справи затримується з об`єктивних причин, а саме, значної кількості учасників провадження, вимушеного зупинення провадження у справі стосовно двох обвинувачених, необхідність вжиття заходів до з`ясування місця перебування обвинувачених, мобілізованих до ЗСУ та неможливістю продовження судового розгляду без їх участі. Таким чином, не зважаючи на заходи, які вживаються судом, обсяг досліджених судом доказів не дає підстав для висновку про зменшення ризиків, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Твердження апеляційної скарги з приводу відсутності доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованих йому діянь, зокрема злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України колегією суддів відхиляються, оскільки в місцевому суді прокурор вказав на неодноразову зміну потерпілим своїх показів та потребу у його повторному допиті, а також про те, що вина ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину, на його думку, доводиться й іншими доказами, зокрема, відеозаписом, які ще не були досліджені у судових засіданнях.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до дослівного викладення положень кримінального процесуального закону та низки рішень Європейського суду з прав людини без належного співставлення висновків ЄСПЛ у справах у яких вони були сформульовані з фактичними обставинами цієї справи, що не може бути розцінено як належне обґрунтування своїх доводів та підстава для скасування оскарженого рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 407, 418, 4221 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , в межах кримінального провадження № 0000486 від 17 листопада 2022 року - залишити без змін, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3