УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року

м. Київ

справа № 212/4351/25

провадження № 51-2422ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 23 травня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановив:

Як убачається з копій судових рішень, Покровський районний суд м. Кривого Рогу ухвалою від 23 травня 2025 року відмовив у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження № 0002796 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 Кримінального кодексу України (далі - КК), у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Не погоджуючись із цією ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу, за результатами перевірки якої апеляційний суд ухвалою від 02 червня 2025 року відмовив у відкритті провадження за вказаною апеляційною скаргою, оскільки її подано на судове рішення, що не підлягає оскарженню.

Прокурор ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення місцевого та апеляційного судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 2 ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) передбачено, зокрема, що ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 428 КПК встановлено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

Як убачається зі змісту касаційної скарги та копій судових рішень, оскаржувана ухвала Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 23 травня 2025 року в апеляційному порядку не переглянута і не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню. Таким чином, указане рішення місцевого суду не є предметом перевірки суду касаційної інстанції, а тому у відкритті касаційного провадження в цій частині має бути відмовлено на зазначеній підставі.

Водночас відповідно до приписів ч. 6 ст. 399 КПК ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 392 КПК ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 11 ст. 284 КПК ухвала суду про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Водночас Суд зауважує, що апеляційне оскарження ухвали, якою відмовлено у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, приписами КПК не передбачено.

Частиною 4 ст. 399 КПК визначено, зокрема, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до матеріалів провадження за скаргою прокурор подав апеляційну скаргу на ухвалу місцевого суду, якою відмовлено в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК (у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності), тобто на рішення місцевого суду, яке згідно з приписами ст. 392 КПК окремому оскарженню не підлягає.

Такий підхід апеляційного суду щодо неможливості оскарження ухвали місцевого суду про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зокрема з позицією, викладеною в ухвалі від 10 квітня 2023 року (справа № 676/5142/22) та постанові від 16 грудня 2024 року (справа № 405/1050/24).

Покликання скаржника на постанову Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року (справа № 5-142кс(15)17) суд касаційної інстанції вважає безпідставними з огляду на те, що в цьому рішенні йдеться про постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальним процесуальним законом, тоді як в цій справі суд постановив ухвалу в порядку, визначеному Главою 24 КПК.

Не є слушними посилання касатора і на постанову Верховного Суду від 09 квітня 2020 року (справа № 600/1103/18) з огляду на те, що предметом дослідження та оцінки в цій справі була можливість апеляційного перегляду ухвали слідчого судді про залишення без розгляду скарги, яка за своїми правовими наслідками є аналогічною наслідкам рішень про повернення скарги або відмову у відкритті провадження за нею, оскільки скарга не розглядається по суті. Тобто обставини провадження у справі № 600/1103/18 також відмінні від установлених судами попередніх інстанцій у цьому провадженні (справа № 212/4351/25), де суд розглянув клопотання прокурора та постановив рішення по суті за результатами такого розгляду.

Крім того, Суд зауважує, що Дніпровський апеляційний суд в ухвалі від 02 червня 2025 року, відмовляючи у відкритті провадження, дійсно зазначив про кримінальне правопорушення, передбачене «ч. 1 ст. 197 КК» замість «ч. 1 ст. 297 КК». Водночас, на переконання Верховного Суду, вказана помилка має характер технічної описки і на законність та обґрунтованість судового рішення не впливає, тож не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Отже, суддя апеляційного суду з урахуванням зазначених вище положень закону правильно встановив, що апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке згідно з приписами КПК не підлягає апеляційному оскарженню, тому, відмовляючи одноособово у відкритті провадження на підставі ч. 4 ст. 399 КПК, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на наведене Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Таким чином, відсутні підстави для задоволення касаційної скарги прокурора.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 23 травня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3