Справа № 206/3713/25
Провадження № 1-кс/206/853/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2025м. Дніпро

Слідчий суддя Самарського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника, адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Дніпрі, клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Луганській області, лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу Луганської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000443 від 08.06.2014 стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Луганськ УРСР, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Самарського районного суду міста Дніпра 02.07.2025 надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Луганській області, лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу Луганської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000443 від 08.06.2014 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (позивний « ОСОБА_7 »), не пізніше червня 2014 року (більш точну дату та час під час досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), перебуваючи на території міста Луганськ, вступив до підрозділу «ЛНР» НЗФ «ГШР «Бетмен»».

ОСОБА_6 , діючи у складі НЗФ «ГШР «Бетмен»», за попередньою змовою із невстановленими особамиіз числа учасників НЗФ «ГШР «Бетмен»», розпочав злочинну діяльність, направлену на виявлення патріотично налаштованих осіб на тимчасово окупованій території міста Луганськ, які на думку останнього перешкоджали впровадженню та реалізації окупаційної політики держави-агресора, а також реалізації окремих рішень представників окупаційної адміністрації на тимчасово окупованій території Луганської області, з метою подальшого здійснення впливу на патріотично налаштованих осіб, в тому числі із застосуванням психологічного та фізичного насильств.

В цей час громадянин України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи цивільною особою, одягненою в цивільний одяг, яка у складі Збройних Сил України чи інших військових формувань України не перебувала, жодної зброї не мала, участі в бойових діях не брала, до таких дій не готувалась, в червні 2014 року знаходився на окупованій військовослужбовцями ЗС РФ території міста Луганськ.

06 червня 2014 року приблизно у післяобідній час ОСОБА_8 на транспортному засобі марки «Hyundai» моделі «Tucson» сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить його сину, виїхав з міста Луганська до селища Широкий Щастинського (Станично-Луганського) району Луганської області. Приблизно о 15.00 год. (більш точний час під час досудового розслідування встановити не виявилось за можливе) ОСОБА_8 , проїжджаючи незаконно створений блокпост, який був розташований на автодорозі на околиці селища Макарове Щастинського (Станично-Луганського) району Луганської області у напрямку населеного пункту Станиця Луганська Луганської області, був затриманий невстановленими учасниками НЗФ «ЛНР», озброєними вогнепальною зброєю, серед яких був ОСОБА_6 .

Вищевказані невстановлені особи з метою придушення опору потерпілого, який перебував на водійському сидінні вказаного вище транспортного засобу, нанесли удари прикладом невідомої автоматичної зброї та іншими предметами по голові, тулубу, ногам та рукам ОСОБА_8 , витягнувши його із салону автомобіля, після чого одягнули на руки кайданки та поліетиленовий пакет на голову. Такими діями потерпілому створено зовнішні перешкоди для його вільного пересування в просторі та часі, тобто фактично було обмежено свободу його пересування.

Того ж дня невстановлені особи зі складу НЗФ «ЛНР» у багажному відділенні транспортного засобу марки «Hyundai» моделі «Tucson» сірого кольору привезли ОСОБА_8 до приміщення дитячого табору, який розташований в селищі Суходіл (Піонерське) Луганської області (більш точний час та адресу під час досудового розслідування встановити не виявилось за можливе) та помістили його до напівпідвального приміщення однієї з будівель, що розташовувалось на території табору.

У період часу з 06.06.2014 по 13.06.2014 (більш точну дату та час під час досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що між Російською Федерацією та Україною триває міжнародний збройний конфлікт та діючи у зв`язку з ним, розуміючи, що потерпілий ОСОБА_8 на момент подій у складі Збройних Сил України чи інших військових формувань України не перебував, під час затримання жодної зброї при собі не мав, участі у стримані збройної агресії та бойових діях не брав, тобто був цивільною особою та перебував під захистом міжнародного гуманітарного права, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на застосування до потерпілого фізичного та психологічного насильств, діючи умисно, за попередньою змовою із іншими невстановленими представниками НЗФ «ГШР «Бетмен»», в порушення вимог ст. 27, 32, 147 ЖК (IV) та ст. 75 (2) (а, а.1, а.2, b, е) ДП І, піддавав катуванню та жорстокому поводженню потерпілого ОСОБА_8 , а саме: неодноразово застосовував фізичний вплив у вигляді нанесення ударів невстановленими предметами по голові, тулубу, ногам та рукам потерпілого, а також погрожував вбивством шляхом розстрілу.

Крім того, ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою із іншими невстановленими представниками НЗФ «ГШР «Бетмен»»,в порушення вимог ст. 147 ЖК (IV), продовжував нелегальне ув`язнення цивільної особи ОСОБА_8 , що перебувала під захистом.

Так, 13.06.2014 у ранкову пору доби (більш точний час під час досудового розслідування встановити не виявилось за можливе) ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел на застосування до потерпілого фізичного та психологічного насильств, за попередньою змовою групою осіб з іншими невстановленими представниками НЗФ, висловлюючи погрози вбивством, вивели ОСОБА_8 разом з іншими затриманими особами у кількості 10-13 чоловік на територію вищевказаного дитячого табору та поставили біля стінки будівлі, одягнули пакети на голову, пластикові затяжки на руки та, використовуючи невстановленого зразка вогнепальну зброю, почали розстріл вказаних затриманих. Через деякий час, коли потерпілому зняли пакет з голови, він побачив, що живими залишилось тільки 3-4 чоловік. В цей час ОСОБА_6 , пройшовши вздовж вже лежачих осіб та, використовуючи невстановленого зразка вогнепальну зброю, здійснив постріли у голову цим особам. Надалі, один із представників НЗФ «ЛНР», із застосуванням засобів обмеження рухомості пластикових затяжок на руках, проти волі потерпілого, помістив останнього до багажного відділення транспортного засобу марки «Hyundai» моделі «Tucson» сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 .

На вказаному транспортному засобі ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел на продовження нелегального ув`язнення потерпілого та застосування до нього фізичного та психологічного насильств, за попередньою змовою групою осіб, з іншими 2-3 невстановленими учасниками НЗФ «ГШР «Бетмен»», будучи озброєними вогнепальною зброєю, привезли потерпілого ОСОБА_8 на територію Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля, розташованого за адресою: квартал Молодіжний, 20А, місто Луганськ.

В цей же день, приблизно після 17-00 години (більш точний час під час досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), перебуваючи на території університету, ОСОБА_6 за попередньою змовою з іншими невстановленими учасниками НЗФ «ГШР «Бетмен», будучи озброєними вогнепальною зброєю, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на застосування до потерпілого та інших затриманих осіб фізичного та психологічного насильств, поставили ОСОБА_8 біля будівлі гуртожитку та почали піддавати катуванню та жорстокому поводженню, а саме: хаотично наносили удари невідомими предметами по голові, тулубу, ногам та рукам, заставляли стати навколішки, принижували. Надалі ОСОБА_6 одягнув на голову потерпілого чорний пакет та затягнув його, в результаті чого ОСОБА_8 почав задихатися та втратив свідомість.

У подальшому, невстановлені представники НЗФ «ГШР «Бетмен»» завели ОСОБА_8 до однієї із кімнат підвального приміщення будівлі гуртожитку Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля, розташованого за адресою: квартал Молодіжний, 20А, місто Луганськ, де його незаконно утримували до листопада 2014 року (більш точну дату та час під час досудового розслідування встановити не виявилось за можливе). В зазначеній кімнаті, потерпілий утримувався один. В кімнаті були відсутні належні санітарні умови утримання, а саме: відсутнє штучне та природне освітлення, спальне місце та приналежності, доступ до питної води та туалету.

У період часу з 14.06.2014 по кінець липня 2014 року (більш точну дату та час під час досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на застосування до потерпілого фізичного та психологічного насильств, діючи умисно, за попередньою змовою із іншими невстановленими представниками НЗФ «ГШР «Бетмен»», приблизно 5-6 разів (більш точну кількість під час досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), приходив до кімнати підвального приміщення, в якій перебував ОСОБА_8 , та в порушення вимог ст. ст. 27, 32, 147 ЖК (IV) та ст. 75 (2) (а, а.2, b) ДП І, піддавав катуванню й жорстокому поводженню потерпілого ОСОБА_8 , а саме: хаотично наносив удари палками, кийками та іншими невідомими предметами по голові, тулубу, ногам та рукам, приковував кайданками до батареї, обливав водою, в результаті чого потерпілий втрачав свідомість. Коли потерпілий падав на підлогу, ОСОБА_6 , використовуючи вогнепальну зброю, здійснював постріли біля ніг ОСОБА_8 .

Крім того, за вказаний період часу, у порушення вищезазначених норм міжнародного гуманітарного права, приблизно два-три рази (більш точну дату та час під час досудового розслідування встановити не виявилось за можливе) ОСОБА_6 , за попередньою змовою із іншими невстановленими представниками НЗФ «ГШР «Бетмен»», реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на здійснення насильства над особистістю, наругою над людською гідністю, а також інших форм сексуального насильства відносно особи чоловічої статі, всупереч волі потерпілого та із застосуванням засобів обмеження його рухомості, приходив разом з іншими невстановленими особами до кімнати підвального приміщення, у якій ОСОБА_8 перебував один, приковували останнього кайданками за руку або ногу до батареї, яка розміщувалась у приміщенні кімнати, після чого, взявши відро з водою, обливали останнього повністю. В цей момент ОСОБА_6 та інші невстановлені особи, використовуючи електричний подовжувач та невідомий прилад у вигляді оголеного кабелю із штекером, приєднаним до електромережі напругою 220В, підносили вказаний пристрій, оголеною стороною приладу, до статевих органів ОСОБА_8 та наносили останньому удари електричним струмом, тим самим, в порушення вимог ст. ст. 27, 32, 147 ЖК (IV) та ст. 75 (2) (а, а.2, b) ДП І, вчинили дії сексуального характеру, пов`язані із застосуванням електричного струму до геніталій особи.

У вищевказаний період, утримуючи потерпілого у підвальному приміщенні, його майже не годували та не давали питної води, внаслідок чого він часто втрачав свідомість. Приблизно з серпня 2014 року почали давати їжу один раз на два-три дні, яка складалась із каші та інколи хліба або сухарів. Медична допомога не надавалась взагалі.

Зазначені побиття, тортури, психологічний тиск та сексуальне насильство спричинили ОСОБА_8 сильне фізичне та моральне страждання, приниження його честі та гідності, погіршення психоемоційного стану.

Окрім цього, не дотримання людських умов утримання, антисанітарія, не надання медичної допомоги, моріння голодом та спрагою, моральні знущання порушили загальний стан здоров`я потерпілого, призвели до суттєвого зниження його ваги та психічних й характерологічних змін, які досягли ступеню психічного розладу.

Приблизно у листопаді 2014 року ОСОБА_8 , разом з іншими незаконно ув`язненими особами, перевезли на територію автотранспортного підприємства «Чорна сотня» (більш точну дату, час та місце під час досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), де представники НЗФ ГШР «Бетмен», демонструючи автоматичну та вогнепальну зброю, погрожуючи таким чином її застосуванням у випадку супротиву, проти волі останніх, наказали спуститись до приміщення, що розміщувалось під автомобільною мийкою вищевказаного автотранспортного підприємства, де попри їх волю утримували приблизно три-чотири дні.

У подальшому ОСОБА_8 , разом з іншими незаконно ув`язненими, перевезено до будівлі колишньої Державної податкової служби, розташованої за адресою: місто Луганськ, вулиця Коцюбинського, будинок 1, де його утримували до 29.12.2014.

Враховуючи вищевикладене, своїми умисними діями ОСОБА_6 , за попередньою змовою із іншими невстановленими представниками НЗФ «ГШР «Бетмен»», порушив вимоги ст. ст. 27, 32, 147 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та ст. 75 (2) (а, а.1, а.2, b, е) Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 08 червня 1977 року, які полягають у жорстокому поводженні з цивільною особою, зокрема: погрозі вбивством шляхом розстрілу, катуванні та нелюдяному поводженні, актах сексуального насильства, що виразились у застосуванні електричного струму до геніталій потерпілого, а також інших порушеннях законів і звичаїв війни нелегальному ув`язненні особи, що перебуває під захистом.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Главою 11 КПК України визначається порядок виклику слідчим, прокурором, судовий виклик і привід.

Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України, а відтак обґрунтованістю неможливості вручити повістку про виклик та повідомлення про підозру останньому, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, в газеті «Урядовий кур`єр» № 113 (8038) від 05.06.2025, яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, та 05.06.2025 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора опубліковано повістку про виклик підозрюваного ОСОБА_6 , на 11 годину 00 хвилин 13.06.2025, 14.06.2025, 16.06.2025 за зазначеній в повістках адресі для проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні, отримання письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438, допиту в якості підозрюваного тощо.

Таким чином, 05.06.2025 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, а саме: у жорсткому поводженні з цивільним населенням, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, а також у вчиненні інших порушень законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинених за попередньою змовою групою осіб.

Жодного разу на вказані дати та час ОСОБА_6 до слідчого відділу не прибув, будь-які документи, які підтверджують поважність причин не прибуття не надав.

Зазначені обставини вказують на те, що ОСОБА_6 переховується від слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності, крім того наявні відомості про перебування ОСОБА_6 на тимчасово окупованій території Луганської області.

16.06.2025 підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено в розшук (ОРС № 4390 від 24.06.2025).

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Згідно із вимогами ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається із відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, цього Кодексу та інших законів.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, повністю підтверджується зібраними у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх суку пності, зокрема: протоколами допиту потерпілого ОСОБА_8 , протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколами огляду публікацій на сторінках Інтернет (Протокол Берклі), висновком експертизи та іншими документами, здобутими у ході досудового розслідування кримінального провадження.

Про те, що підозрюваний перебуває на тимчасово окупованій території України свідчать, у тому числі, наступні докази:

-відповідь з ГЦОСІ ДПСУ від 29.05.2024 № 19-37786/18/24-ВИХ, згідно якої відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 08.11.2017 по 30.05.2024 не виявлено;

-відповідь на доручення з УКР ГУНП в Луганській області № 13318/111/14-2025 від 24.06.2025, згідно якої в ході проведення оперативних розшукових заходів встановлено що ОСОБА_6 державний кордон України з 2014 року не перетинав.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, в разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного злочину, може спонукати його залишити місце перебування та виїхати за межі України або переховуватися на тимчасово окупованій території (санкція ч. 1 ст. 438 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років).

Також те, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду свідчить те, що він жодного разу не з`явився і не повідомив про причини неявки до прокурора та органу досудового розслідування на неодноразові виклики для проведення з ним процесуальних дій.

Вказані обставини можуть бути враховані судом при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки відповідно до § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000 при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Також, у сторони обвинувачення є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 вже умисно переховується та в подальшому може умисно переховуватися від органу досудового розслідування на тимчасово окупованій території Луганської області з метою унеможливлення проведення з ним необхідних процесуальних та слідчих дій, направлених на виконання основного завдання кримінального провадження, визначеного ст. 2 КПК України, щодо забезпечення швидкого, повного, неупередженого розслідування і подальшого судового розгляду з тим, щоб кожний хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, і щоби до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, які викривають злочинну діяльність ОСОБА_6 свідчить те, що останній разом зі свідками проживає на тимчасово окупованій території Луганської області та може здійснювати на них тиск, схиляти останніх як особисто, так і через інших осіб до дачі неправдивих показань, шляхом погроз, умовлянь, відання злочинних наказів, тощо, тим саме перешкоджати встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Також, існує ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто перешкоджання ОСОБА_6 кримінальному провадженню іншим чином та ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки тимчасова окупація території України, а саме Луганської області, де ОСОБА_6 здійснював свою протиправну діяльність, дає йому можливість продовжувати здійснювати її й наразі; поведінка підозрюваного ОСОБА_6 , який своїми умисними діями підтримує окупаційну політику рф, щодо територій незалежної України.

Враховуючи факт переховування ОСОБА_6 від слідства, а також те, що у кримінальному провадженні зібрані докази, які у своїй сукупності свідчать про вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, беручи до уваги його тяжкість та специфіку, а також те, що у разі визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні інкримінованого злочину, йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років, а також дані про особу підозрюваного, є підстави вважати, що запобіжним заходом, який здатний забезпечити належну поведінку ОСОБА_6 є тримання під вартою.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжним заходом є тримання під вартою.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, до нього може бути застосований виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 цього Закону адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 15 грудня 2022 року № 297) Луганський район (Луганська міська територіальна громада) Луганської області є тимчасово окупованою територією України.

Також, новим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, до яких віднесено всю територію Луганського району Луганської області, яка окупована з 07.04.2014.

Таким чином, факт тимчасової окупації Луганського району (Луганської міської територіальної громади) Луганської області є загальновідомим та не потребує додаткового підтвердження Радою національної безпеки і оборони України та Президентом України, крім того він визнаний Кабінетом Міністрів України.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Захисник ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання, мотивуючи заперечення тим, що слідством не вчинено достатніх дій щодо виявлення підозрюваного на території підконтрольній органам влади України. Також зазначила, що фото з підозрюваним, долучене у якості доказів, ніяким чином не підтверджує, що останній на ньому знаходиться саме на окупованій території.

Слідчий суддя, заслухавши думку прокурора, захисника, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Статтею 186 КПК України визначено, що клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

З огляду на зазначені норми, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , розгляд питання про обрання йому найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без його участі в даному випадку є недопустимим та порушить права як підозрюваного так і викличе сумніви у правомірності застосування такого заходу у разі задоволення слідчим суддею даного клопотання.

Крім того кримінальне провадження № 0000443 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.06.2014 р. Зібрані в рамках провадження докази долучені у 2014 р. На час розгляду даного клопотання частина зібраних доказів ймовірно втратила свою актуальність.

Також слідчий суддя погоджується з доводами захисника про недостатність достовірних доказів того, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

-До матеріалів клопотання долучені - відповідь з ГЦОСІ ДПСУ від 29.05.2024 № 19-37786/18/24-ВИХ, згідно якої відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 08.11.2017 по 30.05.2024 не виявлено та відповідь на доручення з УКР ГУНП в Луганській області № 13318/111/14-2025 від 24.06.2025, згідно якої в ході проведення оперативних розшукових заходів встановлено що ОСОБА_6 державний кордон України з 2014 року не перетинав.

Проте для належного переконання у відсутності особи на території підконтрольній владі України слідчий може вчинити запити до правоохоронних органів, зокрема:

У національної поліції України: про наявність зареєстрованих правопорушень або кримінальних проваджень, у яких фігурує підозрюваний; про відомості з інтегрованої автоматизованої інформаційно-пошукової системи органів внутрішніх справ; про наявність у власності підозрюваного зареєстрованої зброї.

У державної прикордонної служби України: про факти перетину державного кордону України підозрюваним (дата, пункт пропуску, напрямок) а також про наявність можливих обмежень на виїзд за кордон або заборони на в`їзд.

У державної міграційної служби України: про місце реєстрації (прописки) підозрюваного та про видачу паспортних документів, інших документів, що посвідчують особу (якщо відомі серія, номер); про відомості щодо перебування іноземців або осіб без громадянства.

У міністерства внутрішніх справ України (Департаменту інформатизації): про наявність судимостей та відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності.

У державної податкової служби України: про отримані доходи підозрюваного (для встановлення фінансового стану, можливих джерел існування); про наявність зареєстрованого майна (транспортні засоби, нерухомість).

У банківських установ (через відповідні дозволи, ухвали суду): про наявність банківських рахунків, рух коштів по них.

У операторів мобільного зв`язку (через відповідні дозволи, ухвали суду): про деталізацію дзвінків та СМС (номери, час, тривалість); про місцезнаходження абонента (прив`язка до базових станцій, геолокація); про абонентські дані.

У центрів надання адміністративних послуг (ЦНАП): про відомості з реєстру територіальної громади (місце проживання/перебування).

У державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр): про наявність у власності земельних ділянок.

У міністерства охорони здоров`я України (або відповідні медичні установи, за наявності дозволу або ухвали суду): про медичні дані (залежить від обставин, зазвичай вимагає особливих підстав та дозволу суду через конфіденційність медичної інформації).

І вже в результаті отриманих даних слідчий може однозначно спиратися на обставини підтвердженої відсутності підозрюваного на території підконтрольній Україні, а відтак можливості перебування підозрюваного на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Факт оголошення підозрюваного у міжнародний розшук слідчим також не доведено.

Таким чином вбачається, що матеріали клопотання, направлені до суду містять ряд недоліків, які виключають можливість розгляду цього клопотання слідчим суддею по суті.

Діючим КПК України не врегульовано питання залишення подання без розгляду.

Водночас частиною 6 статті 9 КПК України визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 7 та частини 1 статті 26 КПК України однією із загальних засад кримінального провадження є диспозитивність, яка полягає у вільному використанні сторонами кримінального провадження своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом.

таким чином, враховуючи думку захисника та те, що вказане клопотання містить ряд недоліків, які виключають можливість розгляду цього клопотання слідчим суддею по суті, а також виходячи із засад змагальності та диспозитивності кримінального провадження, вважаю за необхідне таке клопотання залишити без розгляду до приводу підозрюваного ОСОБА_6 для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 40, 111, 131, 132, 135, 176-178,, 183, 184, 193, 194, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Луганській області, лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу Луганської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000443 від 08.06.2014 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 04.07.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1