ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8560/24
провадження № 1-кп/753/912/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" травня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000359, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Караяшник Старобельського р-ну Луганської обл., громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, неофіційно працюючого різноробочим на СКС «Карась», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Особа, відносно якої кримінальне провадження закрито у зв`язку зі смертю (далі Особа 1) 22.06.2022 року приблизно об 11 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Зарічна, 1-б, поблизу дитячого майданчика, вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_4 , направлену на здійснення таємного викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, розподіливши між собою злочинні ролі, впевнившись, що за їхніми діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та їх дії є таємними для оточуючих, Особа 1, викрав з дитячого майданчика дитячий візочок марки «BabyStyle Oyster Zero (Mercury)», який належить потерпілий ОСОБА_5 , вартістю 8 500 грн., а ОСОБА_4 в цей час спостерігав за місцевістю з метою, щоб їхні злочинні дії не були викриті.

В подальшому, Особа 1 спільно з ОСОБА_4 направилися до виходу з дитячого майданчика, разом з вищевказаним візочком, після чого продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 забрав з дитячого візочка рюкзак чорного кольору, який матеріальної цінності не становить, в якому знаходилися особисті речі, які матеріальної цінності не становлять та 500 грн., які належать потерпілій ОСОБА_6 .

Після чого, Особа 1 разом з ОСОБА_4 зникли з місця вчинення злочину, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Суду показав, що дійсно він разом з ОСОБА_7 22.06.2022 року близько 11 години перебував на майданчику біля метро «Славутич», де вони побачили дитячий візок. Саша взяв візок і вони пішли на базу, він, ОСОБА_8 , взяв з візка рюкзачок, після чого вони розійшлись. Коли він повернувся, то побачив, що біля ОСОБА_9 вже був наряд поліції, була потерпіла. Він підійшов та віддав рюкзак. Просив врахувати, що буває люди залишають речі на вулиці, візок взяли щоби возити у ньому папір, який вони збирали. Щиро вибачався за вчинене, запевняв, що подібне не повториться і це прикра помилка, він ніколи в житті нічого чужого не брав. Також вказав, що все майно повернуто. Запевняв, що він зможе довести своє виправлення без позбавлення волі та буде справно виконувати покладені на нього обов`язки.

Обмежившись в судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України поясненнями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників судового провадження щодо визнання фактичних обставин, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає доведеною винність ОСОБА_4 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав у повному обсязі.

Судом враховуються дані про особу обвинуваченого, який негативних характеристик не має, неофіційно працює, має місце проживання, на спеціальних обліках не перебуває, раніше ні в чому осудному помічений не був.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений, який міг переховуватись від працівників поліції, самостійно підійшов до останніх, добровільно видав викрадений рюкзак та вказав на конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення і саме вказана позиція обвинуваченого забезпечила виконання таких завдань кримінального провадження як швидке, повне та неупереджене розслідування і судовий розгляд. Також, на підставі положень ч. 2 ст. 66 КК України, відповідно до яких при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті, суд визнає такою обставиною вибачення за вчинене.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами, є призначення покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції частини статті.

При цьому, ЄСПЛ у своїх рішеннях зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним» («Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року). У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичних обставин справи та характеру злочинного діяння, ролі обвинуваченого у вчиненому, відсутність спричинення шкоди, оскільки все майно повернуто, з огляду на особу винного, наявності по справі трьох обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, відношення обвинуваченого до скоєного, який обіцяв в судовому засіданні не допускати в подальшому протиправної поведінки та довести те, що він став на шлях виправлення, з огляду на позицію прокурора, який вважав, що обвинувачений зможе довести своє виправлення без реального відбуття покарання, суд приходить до висновку про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку та покладенням певних обов`язків, встановлених ст. 76 КК України.

На тверде переконання суду, призначення покарання без звільнення від його відбування з випробуванням, вказуватиме, що саме у цій ситуації, воно сприймалося би, як грубо непропорційне, і як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, свідчило би про жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції. Крім того покарання без надання особі змоги довести своє виправлення без реального відбування покарання не відповідатиме принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації, та не буде адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік 3 місяці.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки відповідно до ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по справі, а саме:

- дитячий візок «BabyStyle Oyster Zero (Mercury)»,який передано на зберігання ОСОБА_5 - залишити останній;

- паспорт та картки, які передано на зберігання ОСОБА_6 - залишити останній.

Вирок суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя