Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

14 серпня 2025 року м. Рівне

Справа № 569/12345/25

Провадження № 11-сс/4815/236/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2025 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000018 від 02.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307, ч.3 ст.27, ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2025 року задоволено клопотання старшої слідчої відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 та обрано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 22 вересня 2025 року. Одночасно визначено заставу в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200 грн.. У разі внесення застави покладено на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що слідчим суддею при винесенні ухвали 24.07.2025 року не проведено аналізу всіх ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного. Вважає, що підозрюваному немає сенсу переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки він розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить. Зазначає, що судом першої інстанції жодним чином не обґрунтовано та не доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання встановленим ризикам, а також не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді від 24 липня 2025 року та постановити нову, якою застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного та його захисника на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити рішення слідчого судді без зміни, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 інкримінується те, що будучи засудженим згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 17.03.2023 року за ч.1 ст.309, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді 1 року 1 місяця обмеження волі, перебуваючи у ДУ «Городоцький виправний центр (№ 131)» за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Городок, вул. Барона Штейнгеля, 92А, він організував незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту та збут іншою невстановленою особою шляхом здійснення перекиду на територію ДУ «Городоцький виправний центр (№ 131)», тобто місце обмеження та позбавлення волі утримуваних там осіб, наркотичних засобів, обіг яких обмежено з метою його подальшого збуту іншим засудженим виправного центру, керував підготовкою та вчиненням відповідних протиправних дій. Після цього, отримавши вказані наркотичні засоби, безпосередньо здійснював їх незаконний збут у виправному центрі.

23.07.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.27, ч.2 ст.307 КК України.

Вимогами ст.177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченимпокладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що рішення про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлене слідчим суддею з дотриманням вимог зазначених статей.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що підтверджується доказами, зібраними органом досудового розслідування, а саме: протоколами за результатами проведення НСРД, протоколами огляду відеозаписів з камер відеоспостереження з ДУ «Городоцький ВЦ (№131)» та ТОВ «Нова пошта», висновками експертата іншими матеріалами провадження.

Також, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про доведеність існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки у разі доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 6 до 10 років з конфіскацією майна. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку апеляційного суду, на даному етапі досудового розслідування доведеним є ризик незаконного впливу на свідків з метою зміни ними своїх показань або відмови від них, оскільки судом будуть братися до уваги лише показання, дані під час судового розгляду.

Крім того, в разі обрання підозрюваному запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, реальним є ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити злочини, в яких останній наразі підозрюється, оскільки ОСОБА_6 інкримінується вчинення цих злочинів під час відбування покарання у виді обмеження волі за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України. З матеріалів кримінального провадження, зокрема негласних слідчих (розшукових) дій також вбачається, що такою незаконною діяльністю підозрюваний займається на постійній основі, що дає підстави вважати, що вчинення злочинів, зокрема у сфері обігу наркотичних засобів є основним джерелом доходу для нього.

Доводи підозрюваного наявності в нього сім`ї, дитини беруться до уваги колегією суддів, однак жодним чином не спростовують і не зменшують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Посилання сторони захисту на наявність достатніх підстав, які б свідчили про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема домашнього арешту, в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли, як і посилання на те, що слідчим суддею не враховано всіх даних про особу підозрюваного, оскільки вони суперечать матеріалам судового провадження та встановленим обставинам, викладеним в ухвалі.

Також безпідставною є вимога захисника щодо зменшення підозрюваному розміру застави, а саме встановлення її в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки слідчим суддею, з врахуванням даних про особу ОСОБА_6 , обставини інкримінованого правопорушення та розмір суми, на яку були вилучені наркотичні засоби, врахувавши вимоги ч.3 ст.183 КПК України та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обрано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який достатньою мірою гарантував би виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Крім того, під час апеляційного розгляду прокурор вказав, що підозрюваний в установі відбування покарання працевлаштований не був, до засудження також офіційно не працював, дружина не працює, однак під час обшуку в нього у виправному центрі було вилучено 65 тис. грн., та за місцем проживання приблизно 100 тис. грн., які він, ймовірно, одержав шляхом вчинення злочинів, тому визначений слідчим суддею розмір застави є обґрунтованим та вмотивованим.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Таким чином, під час розгляду клопотання слідчої з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу, які були оцінені в сукупності та стали підставою для прийняття законного судового рішення, тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції,а відтак і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2025 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000018 від 02.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307, ч.3 ст.27, ч.2 ст.307 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3