ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8203/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/273/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2025 р. м.Тернопліь

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2025 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області розглядається кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001151 від 10.05.2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст. 436-1 КК України.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 26 червня 2025 року задоволено клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_6 , застосовано щодо обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у сумі 211 960, 00 грн., та покладено на неї обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України у випадку її внесення, строком до 23.08.2025 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою в даному випадку відповідатиме її особі, обставинам вчиненого кримінального правопорушення і на даному етапі судового розгляду такий захід забезпечення кримінального провадження виправдовує втручання у право обвинуваченої на особисту свободу та недоторканість.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 вказує, що ухвала є незаконною та підлягає скасуванню на підставі ст.412 КПК України у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Сторона захисту вважає, що підозра ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст. 436-1 КК України є необґрунтованою.

Вказує, що при постановленні вказаної ухвали судом не надана об`єктивна оцінка щодо ризиків, передбачених ст.177 КПК України, наведених, у відповідному клопотанні слідчого, а саме переховування від суду. На переконання захисника, наявність даного ризику ґрунтується на припущеннях.

Звертає увагу суду на наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, а саме наявність чоловіка, дітей та внуків. Вказує, що на момент винесення ухвали ОСОБА_7 мала постійне місце роботи, стабільну заробітну плату та позитивну характеристику за місцем роботи.

Вказує, що судом не було взято до уваги подані документи, які підтверджують поважні обставини неявки в судове засідання ОСОБА_7 , та не доведено умислу переховування від суду, оскільки на всі наступні засідання ОСОБА_7 приходила регулярно без запізнень.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції про обрання обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просять скасувати оскаржувану ухвалу місцевого суду та застосувати до обвинуваченої більш м`який запобіжний захід; міркування прокурора, який вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою і тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги адвоката обвинуваченої; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не вбачає, з огляду на наступне.

Висновок, викладений в ухвалі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2025 року щодо підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не допустив таких порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для його скасування.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст.436-1 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, яке за ступенем тяжкості є тяжким злочином.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження, при вирішенні питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як прокурором, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і судом, яким обвинуваченій ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Також судом правильно враховано конкретні обставини справи, характер та обставини вчинення інкримінованого обвинуваченій ОСОБА_7 діяння, як воно сформульоване у обвинуваченні.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що наведені обставини свідчать про наявність обґрунтованого ризику, передбаченого п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд також звертає вагу, що згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким і передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна або без такої.

Як слідує з матеріалів провадження, 09.04.2025 року ОСОБА_7 слідчим суддею було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, серед яких - прибувати до суду за першою вимогою. Проте, обвинуваченою не дотримувались вимоги ст.194 КПК України, наслідком чого було прийняття судом рішення про її привід в судове засідання, яке також обвинуваченою ОСОБА_7 без поважних причин не виконувалось.

За змістом ч.2 ст.179 КПК України в разі невиконання підозрюваним, обвинуваченим, до якого застосовано запобіжний захід особисте зобов`язання, покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

За наведених обставин, а також враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_7 , якій слідчим суддею було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, та яка неодноразово, будучи належним чином повідомленою про час та місце проведення судових засідань у кримінальному провадженні, в якому вона є обвинуваченою, без поважних причин не з`явилась у судові засідання; ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.05.2025 року про привід обвинуваченої ОСОБА_7 в судове засідання на 14.00 год. 11 червня 2025року в приміщення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області не виконала, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування до обвинуваченої такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

У ході апеляційного розгляду встановлено наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик переховування від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК), на який вказує прокурор у своєму клопотанні та про який об`єктивно свідчить процесуальна поведінка обвинуваченої щодо неявки в судові засідання, призначені в приміщенні суду першої інстанції.

На думку колегії суддів, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу обвинуваченої, її соціальні зв`язки, характер та тяжкість інкримінованого злочину, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачена ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки та місце роботи, апеляційний суд з урахуванням наведеного вище, відхиляє як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність обрання обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак не дають підстав для обрання обвинуваченій іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Застосувавши до обвинуваченої запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд при розгляді клопотання прокурора у відповідності до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, врахувавши конкретні обставини кримінального провадження, також дійшов правильного висновку щодо необхідності визначення обвинуваченій ОСОБА_7 застави в розмірі 211 960,00 грн., яка достатньою мірою, у разі її внесення, гарантуватиме виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків та забезпечить її належну процесуальну поведінку.

Таким чином, порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції яку оскаржує сторона захисту, по справі не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав до її скасування, про що ставлять питання апелянти, не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2025 року про застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді