Номер провадження: 11-кп/813/839/25
Справа № 523/8574/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2024 у к/п № 0005640 від 06.12.2018 відносно:

ОСОБА_10 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянки України, з вищою освітою, не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого п. 12) ч. 2 ст. 115 КК України

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одеса, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, маючого дитину 2013 р.н., приватного підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п. 12) ч. 2 ст. 115 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п. 12) ч. 2 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Строк покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 06.12.2018. Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до вступу вироку у законну силу визначено залишити без змін.

Окрім того, зазначеним вироком ОСОБА_10 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого п.12) ч. 2 ст. 115 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Строк покарання ОСОБА_10 визначено рахувати з моменту фактичного її затримання, тобто з 06.12.2018. Запобіжний захід ОСОБА_10 у виді тримання під вартою до вступу вироку у законну силу залишено без змін.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, 06.12.2018, в період часу з 00 год. до 02 год. ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , а саме в приміщенні кімнати, де проживала ОСОБА_11 за життя, діючи протиправно, умисно, з мотивів особистої неприязні, з прямим умислом, спільно, спираючись у своїх діях одне на одного, переслідуючи спільний умисел направлений на заподіяння смерті ОСОБА_11 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді її смерті, спричинили травматичні зусилля на грудну клітку ОСОБА_11 , а саме на передню грудну стінку на рівні 6, 7-го ребер та тіла грудини, чим спричинили останній тілесні ушкодження у вигляді темно-червоного крововиливу в м`язах передньої грудної стінки на рівні 6, 7-го ребер та тіла грудини, які згідно з п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Діючи спільно, спираючись у своїх діях одне на одного, переслідуючи спільний умисел направлений на спричинення смерті ОСОБА_11 , умисно здавлюючи передню поверхню шиї ОСОБА_11 шляхом удушення в області органокомплекса гортані, в результаті чого спричинили останній закриту травму шиї, до складу якої входять тілесні ушкодження у вигляді перелому поперечного перелому лівого великого ріжка під`язикової кістки, лівої пластини щитоподібного хряща, дуги перснюватого хряща зліва та з права, які згідно з п. 2.1.1. «а», п. 2.1.2, п. 2.1.3 «І», «О» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, та які у подальшому спричинили смерть ОСОБА_11 .

Після чого, з метою приховування слідів злочину ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 влаштували пожежу у вищевказаній квартирі. В результаті даної пожежі ОСОБА_11 отримала термічні опіки III-IV ступеня голови, тулуба та верхніх кінцівок, переважно правої бокової поверхні, які згідно з п. 2.1.3 «р» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. У результаті спільних протиправних дій обвинувачених, ОСОБА_11 загинула на місці події.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка їх подала.

На зазначений вирок подана апеляційна скарга обвинуваченим ОСОБА_7 , у подальшому доповнена, в якій він вказує на те, що вирок суду є незаконний та необґрунтованим з таких підстав:

- формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним не містить висновку суду щодо мотивів злочину та відрізняється від формулювання обвинувачення, яке викладене в обвинувальному акті. Усі обставини спричинення смерті потерпілій є припущеннями, надійного джерела відомостей про те, що саме відбувалося у квартирі коли настала смерть потерпілої матеріали справи не містять. Факт знаходження обвинувачених на місці події не свідчить безумовно про вчинення ними злочину, стороною обвинувачення не спростовані аргументи, викладені обвинуваченими. Його пояснення про те, що коли він піднявся до квартири потерпілої там був дим та він не змін вийти з квартири, оскільки не міг відчинити внутрішні двері стороно обвинувачення не спростовані. Причина, з якої він не міг вийти з квартири була наведена потерпілим ОСОБА_12 , який пояснив, що вхідні двері є подвійними, вийти з квартири він не зміг оскільки внутрішні двері зачинилися, а ручки з боку квартири на дверях вже не було. При огляді місця події цю ручку не було знайдено;

- частина протоколу, в якій зазначені анкетні дані обвинуваченого, роз`яснення процесуальних прав, дата та підстави затримання, виконана на принтері, а от час затримання та результати обшуку заповнені ручкою. Фактичний час затримання зазначено 09 год. 30 хв., а час складання протоколу - 13 год. 30 хв. І графа «пояснення затриманого» не заповнена.

- як зазначено у протоколі. за результатами обшуку затриманої особи був вилучений його одяг, ключі, телефон. Коли саме проводився обшук - при фактичному затриманні, або при складенні протоколу не зазначено. Де саме виявлено 3 магнітних ключі, один ключ від циліндричного механізму та телефон у особи, у якої вилучено весь одяг у протоколі також не зазначено. Підстав сумніватись у тому, що він на момент затримання знаходився саме у реанімаційному відділенні КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» немає, оскільки відповідно до Повідомлення оператора 102 (т. 6 а.с. 4-8) інспектор 3 роти 3 батальону УПП в Одеській області ОСОБА_13 06.12.2018 о 06:03 доповідав, що ОСОБА_7 госпіталізований, а ОСОБА_10 затримана на автомобілі ВАЗ 21053 д/н НОМЕР_1 за адресою м. Одеса, вул. Кримська 70/1 та доставлена до Суворовського ВП. Відтак, наявні підстави сумніватись у тому, що його одяг вилучався саме у нього, та що цей одяг і інші предмети були саме у нього на момент їх вилучення є дуже вагомим, оскільки обвинувачений зломив хребет, йому надавалась медична допомога в реанімаційному відділенні, в якому діють дуже суворі санітарні норми, які абсолютно виключають можливість знаходження там будь-яких особистих речей, тим більше зі слідами пожежі. Отже зі 100% вірогідністю всі речі з нього були зняті медичними робітниками ще до того, як я потрапив у реанімаційне відділення, та знаходились в камері зберігання речей у лікарні, також мені не могли бути роз`яснені права, оскільки до реанімації нікого не впускають, та мій фізичний стан сам про себе говорив. Де саме знаходився мій одяг та де саме знаходились описані в протоколі ключі - в ході судового розгляду не з`ясовувалось. Зазначені в протоколі затримання особи: поняті ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; слідчий ОСОБА_16 ; оперативні співробітники ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ; адвокат ОСОБА_19 з цього приводу не допитувались, хоча сторона обвинувачення не відмовлялася від їх допиту, а відповідно до встановленого порядку докази повинні досліджуватися в повному обсязі;

- висновок суду про те, що наявність у нього ключа свідчить про можливість доступу до квартири спростовується як показами потерплого ОСОБА_12 про те, що двері зачиняються завжди на два замка: верхній та нижній, а вночі зачиняється ще і внутрішня засувка, так і сумнівними обставинами знаходження цього ключа. Крім того, у висновку експертизи зазначено, що неможливо встановити, чи відкривався наданий на експертизу замок цим ключем, отже, з урахуванням презумпції невинуватості, слід виходити з того, що замок ключем, знайденим в лікарні, не відкривався;

- в протоколі огляду під вікном кухні квартири АДРЕСА_3 , з якого він випав, було знайдено складний ніж, наявність якого він категорично заперечував. Слідство знайдений ніж не досліджувало, не знімало з нього відбитки пальців;

- висновок суду про те, що він піднявся до квартири разом із своєю матір`ю ОСОБА_10 взагалі не підтверджується ні чим, тільки припущенням сторони обвинувачення. Пояснення його матері про те, що вона залишилася в машині та переглядала сайти в Інтернеті підтверджуються відомостями оператора телефонного зв`язку. Зазначені обставини також спростовують висновки суду з приводу того, що він душив потерпілу, а ОСОБА_10 тримала ноги;

- судом не вирішена доля речового доказу автомобіля;

- відомості із протоколу затримання ОСОБА_10 не відповідають дійсності, оскільки вона була затримана не о 09 год. 30 хв., а не пізніше 05 год. 06.12.2024;

- усі огляди та обшуки були отримані без ухвали слідчого судді, а отримані у подальшому ухвали не містять посилання на передбачені законом підстави для проведення відповідних слідчих дій, що свідчить про недопустимість доказів, оскільки отримані внаслідок істотного порушення прав людини. За теорією «плода отруєного дерева» також недопустимими є висновки експертів №103Т від 28.02.2019, №38 віл 24.01.2019, №345 від 16.05.2019, №107 від 14.01.2019, №265 від 15.03.2019, №29 від 21.06.2019, висновок з дослідження технічної причини виникнення пожежі №03/86/06.12.2018 від 25.03.2019;

- з перелічених судом доказів їх винуватості лише покази свідка ОСОБА_20 підтверджують факт знаходження ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_3 після того, як він випав з вікна кухні цієї квартири, оскільки саме свідок ОСОБА_21 відчинив їй двері квартири і вона побігла надавати йому медичну допомогу. Всі інші наведені судом докази не доводять вини обвинувачених. Наявність судових спорів щодо встановлення місця проживання дитини та порядку виконання батьками обов?язків щодо утримання та виховання дитини, про які зазначали потерплі ОСОБА_22 та ОСОБА_12 , свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 не є доказами вини у скоєнні вбивства. Тим більше, що вони вирішилися в судовому порядку відовідно до закону, жодних спорів вже не існувало, у них із потерпілою були хороші відносини. Свідки ОСОБА_27 та ОСОБА_28 - пожежники, які приймали участь у гасінні пожежі і їх покази не мають відношення до предмету доказування у справі про умисне вбивство. Інші свідки, зокрема ОСОБА_29 та ОСОБА_30 давали пояснення виключно про свою поведінку після пожежі. Експерт ОСОБА_31 надавав пояснення по своєму експертному висновку та його пояснення не мають відношення до доведення нашої вини. Постанови про отримання зразків для експертизи (зрізів волосся, зрізів нігтьових пластин та піднітьового вмісту, змивів з рук та обличчя, зразків крові, папілярних узорів) взагалі не можуть бути доказами вини, оскільки є лише процесуальними підставами для здійснення процесуальних дій. Так само не є доказами і протоколи відібрання цих зразків. Лікарське свідоцтво про смерть № 790 від 13.12.2018, в якому зазначена причина смерті та висновок експерта № 80 (790) від 21.12.2018 про час смерті ОСОБА_11 також не є доказами причетності до злочину. Висновки експертів №115 від 22.01.2019 про групову належність крові ОСОБА_11 , № 84 від 14.01.2019, про групову належність крові ОСОБА_10 та ОСОБА_7 не мають жодного відношення до предмету доказування у справі. Висновок експерта №43 від 14.01.2019, згідно якого в піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластинок обох рук ОСОБА_10 , кров не знайдена, знайдені епітеліальні клітини та фрагменти посмугованої м?язової тканини, встановити сталеву та видову належність яких не представилось можливим навпаки, є доказом непричетності обвинуваченого до злочину. Висновки судово-психіатричних експертів № 15 від 21.02.2019 відносно ОСОБА_10 та № 23 від 21.03.2019 відносно ОСОБА_7 також не є доказами вини у скоєнні вбивства. Протокол проведення слідчого експерименту від 22.02.2019, згідно якого проведено слідчий експеримент за участі ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_4 не є доказом причетності ОСОБА_10 до вбивства, оскільки в ході цієї слідчої дії вона не надавала пояснень щодо своєї причетності до вбивства, а лише показувала, де стояла машина, в якій вона чекала свого сина ОСОБА_7 , та як вона підіймалась на шостий поверх, коли почула його крики про допомогу.

- у матеріалах справи відсутні технічні записи фіксування ряду судових засідань;

Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_32 просить скасувати вирок Приморського райсуду м. Одеси від 19.07.2024 та призначити новий розгляд у суді 1-ої інстанції.

На вказаний вирок також подана апеляційна скарга обвинуваченою ОСОБА_10 , яка була у подальшому доповнена, доводи якої є аналогічними з апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 ,, в якій вона скасувати вирок Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2024 та призначити новий розгляд у суді 1-ої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційних скарг у повному обсязі та просили їх задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 частково заперечувала проти їх задоволення. При цьому, обвинувачена ОСОБА_10 також підтримала апеляційні скарги, водночас відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , яке було надіслано адміністрацією ДУ «ОСІ» ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Під час апеляційного провадження 26.02.2025 з ДУ «ОСІ» на адресу апеляційного суду надійшло повідомлення про те, що 21.02.2025 обвинувачена ОСОБА_10 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

У подальшому, 18.03.2025 прокурор ОСОБА_6 направила на адресу апеляційного суду клопотання про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_10 на підставі ч. 10 ст. 284 КПК України, у зв`язку із її смертю.

У судовому засіданні, апеляційним судом на виконання приписів п. 2) ч. 10 ст. 284 КПК України було з`ясовано позицію сина обвинуваченої ОСОБА_10 ОСОБА_7 про можливість закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_33 , у зв`язку із її смертю, водночас обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що заперечує проти закриття кримінального провадження відного його матері та наполягає на подальшому розгляді кримінального провадження з метою її реабілітації, у зв`язку з чим клопотання прокурора ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Перевіривши доводи апеляційних скарг обвинувачених, апеляційний суд приходить до висновку про те, що вирок суду 1-ої інстанції вищезазначеним приписам ст. 370 КК України не відповідає з огляду на наступні обставини.

Частина 1 ст. 9 КПК України передбачає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

За приписами ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Законність судового рішення повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Судовий розгляд кримінального провадження відбувається у порядку, передбаченому ст.ст. 318-380 КПК України.

Зокрема, ст. 343 КПК України, визначено, що секретар судового засідання повідомляє про здійснення повного фіксування судового розгляду, а також про умови фіксування судового засідання.

За приписами ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим.

В свою чергу, відповідно до ч. 5 ст. 27 КПК України під час судового розгляду та у випадках, передбачених цим Кодексом, під час досудового розслідування забезпечується повне фіксування судового засідання та процесуальних дій за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_34 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого п. 12) ч. 3 ст. 115 КК України не було забезпечене повне фіксування судового засідання технічними засобами.

Так, відповідно до журналу судового засідання суду 1-ої інстанції від 15.07.2022 у вказаному судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_35 (т.3, а.п. 136).

При цьому, як вбачається зі змісту мотивувальної частини вироку показання свідка ОСОБА_36 мають істотне значення для встановлення фактичних обставин вказаного кримінального провадження, оскільки він підтвердив алібі обвинувачених зазначивши, що він особисто придавив потерпілу ОСОБА_37 за місцем її проживання, та зрозумівши, що вона не подає ознак життя та зник з місця вчинення злочину (т. 5, а.п. 59).

При цьому, під час апеляційного розгляду, на підставі аналізу долучених до матеріалів кримінального провадження технічних записів судових засідань суду 1-ої інстанції, було встановлено, що аудіо-запис судового засіданні від 15.07.2022 відсутній.

На письмовий запит апеляційного суду, судом 1-ої інстанції були надіслані резервні копії технічних носіїв інформації судових засідань в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_10 проте звукозапис наданих резервних копій є аналогічний тому, який містяться в матеріалах кримінального провадження, тобто запис судового засідання від 15.07.2022 на ньому відсутній.

Системно-структурний аналіз норм КПК свідчить, що для з`ясування питання про те, як неповне фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів вплинуло на законність ухваленого судом рішення, необхідно виходити з «рівня істотності» відхилень від вимог норми кримінального процесуального права.

У постанові Першої судової палати ККС у складі ВС від 19.10.2021 по справі № 347/840/19 зазначено, що відсутність звукозаписів окремих судових засідань може стати підставою для скасування судових рішень, якщо сторона, яка посилається на цю обставину, доведе, що це істотно вплинуло або могло вплинути на законність та вмотивованість судового рішення.

У контексті надання оцінки впливу неповноти технічної фіксації судового розгляду в суді 1-ої інстанції на ухвалене за його результатами судове рішення, колегія суддів приймає до уваги правовий висновок, викладений в постанові ККС у складі ВС від 23.01.2025 у справі №638/6886/22 (провадження №51-3942км24), згідно із яким суд, під час вирішення питання про те, чи було порушення повноти фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу істотним та таким, що може потягнути за собою наслідки, визначені п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, зважає на обсяг інформації, відсутньої на технічному носії, та значущість тих процесуальних дій, які проводились у судовому засіданні і мали стати «інформативною основою» ухваленого судового рішення, але інформація про які виявилася відсутньою на технічному носії.

З урахуванням викладених обставин, а також з огляду на значущість процесуальних дій, які проводились в судових засіданнях, відсутність звукозапису допиту свідка ОСОБА_36 , показання якого мають істотне значення для встановлення всіх обставин провадження суд апеляційної інстанції констатує, що пояснення зазначеного свідка подальшому лягли в основу вироку стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 тобто є його «інформативною основою», внаслідок чого в даному конкретному випадку порушення повноти фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів фіксації є істотним.

Колегія суддів намагалася усунути допущене судом 1-ої інстанції істотне порушення вимог кримінального процесуального закону шляхом вжиття заходів для встановлення місця знаходження свідка ОСОБА_36 та його виклику до суду апеляційної інстанції для повторного допиту, водночас сторони кримінального провадження зазначили про те, що їм невідоме місце знаходження свідка ОСОБА_36 та заперечували проти затягування апеляційного провадження.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, пов`язаних із неповнотою технічного фіксування судового засідання, в якому було здійснено допит свідка, показання якого мають безумовно важливе значення для встановлення обставин вчинення інкримінованого злочину, які в свою чергу, перешкодили ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення та тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді 1-ої інстанції.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу та призначити новий розгляд у суді 1-ої інстанції.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно із п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді 1-ої інстанції.

В свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п.п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу (тобто у разі відсутності в матеріалах провадження технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді 1-ої інстанції).

Водночас, ч.ч. 2 та 3 ст. 415 КПК України визначено, що призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання. Висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду 1-ої інстанції при новому розгляді.

У зв`язку із необхідністю скасування вироку із вказаних вище підстав та призначення нового судового розгляду кримінального провадження, апеляційний суд не вправі перевіряти та надавати оцінку іншим доводам апеляційних скарг сторони захисту, зокрема, стосовно недоведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм злочину та недопустимості і неналежності деяких зібраних у кримінальному провадженні доказів, натомість, перевірка таких доводів відноситься до повноважень суду 1-ої інстанції, якому під час нового судового розгляду необхідно усунути порушення вимог закону, а також постановити законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення, на підставі ретельного дослідження та належної оцінки наявних в матеріалах провадження та наданих сторонами кримінального провадження доказів.

Відтак, з урахуванням неможливості усунення допущених судом 1-ої інстанції порушень вимог кримінального процесуального закону під час провадження в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених підлягають частковому задоволенню, а вирок суду 1-ої інстанції скасуванню, із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_7 зі стадії підготовчого провадження в іншому складі суду.

Приписами ст.ст. 415-416 КПК України не визначено процедуру та строки щодо зміни, продовження чи обрання обвинуваченому запобіжного заходу після скасування судового рішення та призначення нового розгляду справи в суді 1-ої інстанції.

При цьому, ч. 1 ст. 29 Конституції України визначено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканність поєднуються з такими ж вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 встановлено, що «відсутність чітко сформульованих положень, які б визначали, чи можливо належним чином продовжити (якщо так, то за яких умов) застосування на стадії судового слідства запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного на визначений період на стадії досудового слідства», «не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції».

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції залишено без змін до набрання вироком законної сили застосований стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Беручи до уваги усталену практику ЄСПЛ (зокрема, рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16.10.2014) щодо неприпустимості тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання щодо винуватості чи невинуватості обвинуваченого ОСОБА_7 з метою попередження ризику його переховування від суду, оскільки він не може не усвідомлювати імовірність повторного визнання його вини за висунутим йому обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину, враховуючи особливості апеляційного розгляду, передбачені главою 31 КПК України та обмежені можливості щодо повноцінного розгляду та вирішення цього питання в межах процедури апеляційного перегляду, колегія суддів вважає за необхідне продовжити строк застосування стосовно обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів, до 19.07.2025 включно.

Вирішуючи питання щодо можливості визначення альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 утримується під вартою понад 6 років, та з урахуванням усталеної практики ЄСПЛ відповідно до якої національні суди повинні з`ясувати чи є тримання під вартою під час судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу вважає за можливе визначити ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Відповідно до п. 2) ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається в межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Вирішуючи питання про розмір застави, апеляційний суд виходить з того, що приписи КПК Українита практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан обвинуваченого, його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Водночас, апеляційний суд додатково зауважує на тому, що запобіжні заходи є попереджувальними, і їх метою є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на нього процесуальних обов`язків в разі, якщо є побоювання здійснення обвинуваченим будь-яких дій, що заважають встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відтак, з огляду на фактичні обставини інкримінованого злочину, його характер на невідворотні наслідки у виді смерті потерпілої, відомості про особу обвинуваченого, існування ризику, передбаченого п. 1) ст. 177 КПК України колегія суддів приходить до висновку про те, що застава у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є необхідною і достатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .

Насамкінець, з огляду на зазначені у мотивувальній частині ухвали обставини, а саме істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства у виді відсутності звукозапису судового засідання, на якому міститься інформація яка має суттєве значення для встановлення всіх обставин провадження, а також на над тривалий строк розгляду кримінального провадження, на що апеляційним судом неодноразово зверталася увага під час перевірки доцільності продовження обвинуваченим запобіжного заходу, колегія суддів із урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 14.06.2021 у справі №686/9636/18, вважає за необхідне довести до відома голови Приморського районного суду м. Одеси про допущення істотних порушень кримінального процесуального закону попереднім складом суду, для вжиття належних та дієвих заходів реагування, з метою неприпустимості в подальшому аналогічних порушень вимог закону під час розгляду кримінальних проваджень, зокрема у якому особи утримуються під вартою.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 416, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_10 у зв`язку із її смертю.

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2024, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_10 визнані винуватими у вчиненні злочину, передбаченого п. 12) ч. 2 ст. 115 КК України скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в суді 1-ої інстанції, в іншому складі суду, зі стадії підготовчого провадження.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, на 60 днів, тобто до 19.07.2025 включно, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Визначити розмір застави у якості альтернативного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 3 028 000 грн.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 21.05.2025, заставна сума за ОСОБА_7 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення визначеного апеляційним судом розміру застави, звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти негайно та відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього строком до 19.07.2025 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця реєстрації, проживання та роботи;

- не відлучати з Одеської області без дозволу суду;

- здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській обл. свій паспорт для виїзду за кордон;

Роз`яснити обвинуваченим та заставодавцям наслідки невиконання обов`язків передбачених ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України

Довести до відома голови Приморського районного суду м. Одеси про встановлення істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства під час розгляду попереднім складом суду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого п. 12) ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4