Справа №591/1470/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - Сибільов
Номер провадження 11-сс/816/161/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

підозрюваного - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 15 лютого 2025 року, якою до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 15 лютого 2025 року, на задоволення клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Сумській області, до підозрюваного у кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 - п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 13 квітня 2025 року включно.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 15 лютого 2025 року, постанови нову ухвалу, якою обрати її підзахисному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з обов`язком носити засіб електронного контролю.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що у судовому засіданні стороною обвинувачення не було наведено доказів, які свідчать про недостатність застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного: заходу, а посилання слідчого у клопотанні про наявність ризиків того, що останній може в подальшому вчиняти нові злочини, впливати на свідків, ухилятися від слідства та суду, ґрунтується виключно на припущеннях.

При цьому, як зазначає апелянт, в оскаржуваній ухвалі обставин, які свідчать про недостатність застосування до її підзахисного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на якому наполягала сторона захисту в якості альтернативи застосуванню запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не наведено. Крім того, слідчим суддею не було враховано, що ОСОБА_6 є громадянином України, має міцні соціальні зв`язки, одружений з ОСОБА_8 , на його утриманні перебуває малолітня дитина, 2017 року народження, що батьки ОСОБА_6 є особами пенсійного віку, батько учасник бойових дій в Афганістані, сам ОСОБА_6 є учасником АТО, добровільно 25 лютого 2022 року став на захист нашої країни, має ряд нагород, грамот та подяк, був контужений та поранений в зоні ведення активних бойових дій на Донецькому та Курському напрямках.

Також, як вказує апелянт, під час досудового розслідування допитані вже всі свідки, які були безпосередніми очевидцями конфлікту, допитаний потерпілий ОСОБА_9 , відібрані всі зразки необхідні для проведення експертиз, вилучені всі речові докази, які перебувають у розпорядженні сторони обвинувачення, і ОСОБА_6 ніяким чином не зможе та не має наміру впливати на хід досудового розслідування, крім того, останній співпрацює зі слідством, дає покази, вину свою визнає частково, наміру саме на умисне вбивство у нього не було, постріли були здійснені в район ніг потерпілих через конфлікт, який розпочали саме вони.

Крім того, захисник зауважує, що за місцем проходження служби ОСОБА_6 характеризується виключно з позитивної сторони, в силу ст. 89 КК України, не судимий, був засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України у 2017 році до умовного терміну покарання, який відбув, судимість знята і протягом 8 років нових злочинів він не вчиняв. Крім того, ОСОБА_6 розуміє наслідки вчиненого, готовий нести відповідальність, але не згоден з кваліфікацією злочинів, а саме, щодо умислу на позбавлення життя потерпілих.

Таким чином, захисник вважає, що враховуючи вищезазначене, достатнім буде застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, що цілком забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційних доводів та вимог, прокурора, який вважав оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

На думку колегії суддів при вирішенні питання щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею вищезазначені вимоги Закону дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, СУ ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000178 від 13 лютого 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 - п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, розпочатого за фактом вбивства 14 квітня 2024 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та замаху на вбивство ОСОБА_12 , в якому 13 лютого 2025 року ОСОБА_6 було затримано у порядку ст. 208 КПК України і в цей же день останньому повідомлено про підозру у вчиненні вказаних злочинів.

В рамках даного кримінального провадження, до слідчого судді звернувся слідчий СУ ГУНП в Сумській області з клопотання щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави, яке вмотивовано обґрунтованість повідомленої останньому підозри та наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, неможливо.

Перевіряючи доводи вказаного клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що доданими до нього доказами підтверджується обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 , підозри та наявність ризиків, на які вказував слідчий.

Так, при встановленні вказаних ризиків, слідчим суддею було враховано, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, що призвело до загибелі та травмування людей, йому відомі свідки та потерпілі у справі, з якими він особисто знайомий по спільній службі, а також інші необхідні для слідства відомості, обізнаність про які на цій початковій стадії розслідування, може бути використана останнім для негативного впливу на слідство.

При цьому, з огляду на наявність у ОСОБА_6 спеціальних військових знань, навичок та досвіду, а також того, що він підозрюється у вчиненні протиправних дій в умовах воєнного стану в області, яка межує з країною агресором, з урахуванням характеру обвинувачення та спрямованості дій підозрюваного на заподіяння шкоди таким же військовим, як і він, слідчий суддя дійшов висновку про неможливість забезпечення належної поведінки останнього при його перебуванні на волі.

Саме за наявності вказаних обставин, слідчий визнав доведеними обставини існування ризиків, на які посилався слідчий у клопотанні та задовольнив його вимоги щодо застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, відповідно до 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки останній підозрюється у вчиненні злочину з застосуванням насильства та злочину, який спричинив загибель людей.

При цьому, на спростування доводів захисника, колегія суддів зауважує, що таке своє рішення про доцільність застосування до підозрюваного вказаного запобіжного заходу та неможливість застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, суд першої інстанції належним чином обґрунтував, і ставити під сумнів його законність та вмотивованість, підстави відсутні.

Також, колегія суддів зауважує, що слідчим суддею було враховано міцні соціальні зв`язки підозрюваного, на що посилається апелянт у поданій апеляційній скарзі, однак, як вірно було зазначено в оскаржуваній ухвалі, вказані обставини не є беззаперечними для застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного ізоляцією від суспільства.

Крім того, колегія суддів зауважує, що у разі доведеності вини підозрюваного, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті, і у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року ЄСПЛ вказував, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, при прийнятті даної ухвали, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 становлять небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, застосування до останнього запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

Інших доводів, які не були враховані судом, та за яких клопотання слідчого не підлягало б до задоволення, захисником в апеляційній скарзі не наведено і таких обставин під час апеляційного розгляду встановлено не було.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407,418,419,422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 15 лютого 2025 року, якою до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3