Справа № 742/8/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/316/25
Категорія - ч. 2 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001175 від 06.12.2024, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 січня 2025 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Полонки Прилуцького району Чернігівської області, українця, громадянина України з базовою середньою освітою, розлученого, працюючого оператором зерносушарні СТОВ «Цукровик», має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 10.10.2024 Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 309 КК України до пробаційного нагляду на строк 1 рік.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного засудженому покарання частково приєднано невідбуте ним покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.10.2024 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 років і 2 місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки, якщо засуджений протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави в рахунок відшкодування витрат понесених на проведення експертиз у даному кримінальному провадженню в сумі 1591,80 грн.

Вироком місцевого суду установлено, що ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.10.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України, 06.12.2024 приблизно о 15:00 год, маючи умисел на незаконне придбання та подальше зберігання без мети збуту психотропної речовини, перебуваючи в м. Прилуки по вул. Білецького-Носенка поряд з поворотом до парку «Кохання», на узбіччі дороги біля бордюру знайшов один зіп-пакет, в якому знаходилась психотропна речовина - PVP. Розуміючи, що він знайшов заборонену в обігу психотропну речовину, ОСОБА_7 вирішив залишити її собі з метою зберігання за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , заховавши знайдений згорток з психотропною речовиною до кишені своєї жилетки. Своїми діями ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для досягнення протиправної мети з незаконного придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

У подальшому, ОСОБА_7 був зупинений працівниками поліції та повідомив останнім, що має при собі заборонену в обігу психотропну речовину. Після цього, 06.12.2024, в період часу з 15 год. 46 хв. по 15 год. 50 хв. під час проведення огляду місця події ОСОБА_7 добровільно видав працівникам поліції наявний у нього зіп-пакет із вмістом кристалічної речовини білого кольору, яку було поміщено до спец пакету №CRI 1145884.

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/125-24/16090-НЗПРАП від 17.12.2024 надана на експертизу речовина містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP масою 0,2172 г, що становить невеликий розмір відповідно до Таблиці № 2 наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» від 01.08.2000 № 188 (далі - Таблиця № 2).

Не оспорюючи кваліфікацію дій, доведеність вини обвинуваченого, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. ст. 71,72 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.10.2024, і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці.

Вважає, що судом першої інстанції помилково не було враховано те, що якщо особою злочин вчинено в період невідбутого покарання за попереднім вироком, то під час постановлення нового вироку із застосуванням положень ст. 71 КК України суд не може звільнити обвинуваченого від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Зауважує, що оскільки ОСОБА_7 вчинив новий злочин до відбуття покарання за попереднім вироком і остаточне покарання йому призначалось з урахуванням приписів ст. ст. 71, 72 КК України, рішення суду про можливість звільнення його від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України є неприпустимим. Наголошує на невідповідності вироку суду вимогам ст. 370 КПК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, обвинуваченого, який просив вироку суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд судом першої інстанції проводився стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні криміналього правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, доведена належними та допустимими доказами, які були предметом детального дослідження суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав у повному обсязі, підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті, щиро розкаявся, погодився на недоцільність дослідження доказів у кримінальному провадженні відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, вини обвинуваченого у його вчиненні, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Апеляційний суд відмічає, що доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, є правильною, і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який має базову середню освіту, розлучений, працює оператором зерносушарні СТОВ «Цукровик», має на утриманні неповнолітню дитину, позитивну характеристику за місцем роботи та проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є учасником бойових дій, раніше судимий вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.10.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року пробаційного нагляду, врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, на підставі ч. 2 ст. 66 КК України суд визнав обставину, що пом`якшує покарання участь ОСОБА_7 у заходах із захисту суверенітету та територіальної цілісності України та відсічі збройної агресії російської федерації у 2014-2015 та 2022-2024 роках, відсутність обставин, що його обтяжують, врахував масу вилученої у ОСОБА_7 психотропної речовини PVP становить 0,2172 г, що є невеликим розміром та незначною мірою перевищую поріг кримінальної відповідальності, вчинення обвинуваченим злочину в незначний проміжок часу після засудження його за ч. 1 ст. 309 КК України, та визнав за можливе призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.10.2024, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з встановленням щодо нього іспитового строку та покладенням обов`язків на підставі ст. ст. 75, 76 КК України.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст.75 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, апеляційним судом установлено, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, є учасником бойових дій, має нагороди, самостійно виховує неповнолітнього сина, який згідно із заключенням ЛКК №96 від 20.12.2023 має вроджену ваду, обставин, які обтяжують покарання не установлено.

У судовому засіданні в суді першої інстанції, а також під час апеляційного розгляду, ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 309 КК України, щиро розкаявся та підтвердив обставини вчинення правопорушення, які викладено в обвинувальному акті.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.10.2024 ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік. Вирок суду набрав законної сили 12.11.2024. (а.п. 27).

Згідно листа заступника начальника Прилуцького районного відділу філії ДУ Центр пробації в Чернігівській області № 35/17/3795-24 від 16.12.2024, ОСОБА_7 з 20.11.2024 перебуває на обліку Прилуцького районного відділу філії ДУ Центр пробації в Чернігівській області. (а.п. 22).

Відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КК України строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на мотиви місцевого суду призначення покарання, зокрема, пункт 24 вироку, де зазначено, що станом на день ухвалення вироку ОСОБА_7 має невідбуте покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.10.2024, де строк невідбутої частини покарання становить 8 місяців 20 днів пробаційного нагляду, що не відповідає дійсності.

Місцевим судом не було враховано того, що коли особою злочин вчинено в період невідбутого покарання за попереднім вироком, то під час постановлення нового вироку із застосуванням положень ст. 71 КК України суд не може звільнити обвинуваченого від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Отже, оскільки ОСОБА_7 вчинив новий злочин до відбуття покарання за попереднім вироком і остаточне покарання йому призначалось з урахуванням приписів ст. ст. 71,72 КК України, рішення суду про можливість звільнення його від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України є неприпустимим, що кореспондується з позицією Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 (справа № 758/15350/21).

Колегія суддів вважає, що місцевий суд не взяв цього до уваги та звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи та особі обвинуваченого.

З огляду на сукупність наведених фактів, на думку колегії суддів, наявні обставини, які суттєво зменшили ступінь тяжкості вчиненого, а тому вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначеного покарання необхіно змінити, та застосувати більш м`який вид покарання у виді штрафу, із застосуванням ст.ст. 71,72 КК України. В решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

На підставі, викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Задовольнити частково апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_8 .

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 січня 2025 року стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі гривень)

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднати невідбуту частину покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.10.2024 року і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у розмірі 34 000 гривень та 10 місяців пробаційного нагляду.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.10.2024 року виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4