Справа № 215/3899/21
ВИРОК
05 вересня 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не працюючого, з неповною вищою освітою, одруженого, не має на утриманні неповнолітніх (малолітніх) дітей, не є особою з інвалідністю, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, за участі учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого - ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,
Обвинувачений ОСОБА_3 у не встановлений слідством час однак не пізніше 15 березня 2021 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел на зайняття земельної ділянки в охоронній зоні, діючи всупереч вимогам статей 112, 116, 118, 123, 124, 125, 126 Земельного Кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, а також в порушення ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», з метою власного користування, достовірно знаючи про наявність в межах зазначеної ділянки лінії електропередачі ПЛ-0,4кВ ТП-727 А-3 оп. №15, 16,17, 18, самовільно зайняв земельну ділянку поблизу будинку № 32 по вул. Паустовського в Тернівському районі м. Кривого Рогу та розмістив в межах охоронної зони лінії електропередачі тимчасову споруду гаражі в кількості 3х штук, загальною площею 0,0078 га.
Згідно інформації наданої виконкомом Тернівської районної у місті Кривому Розі ради №1/31-228 від 18.03.2021 правовстановлюючі документи на користування земельною ділянкою, яка розташована поблизу будинку № 32 по вул. Паустовського в Тернівському районі м. Кривого Рогу, а саме розміщення тимчасової споруди гаражів в кількості 3х штук, загальною площею 0,0078 га, відсутні.
Відповідно до постанови Кабінету міністрів України № 209 від 04 березня 1997 року «Про затвердження правил охорони електричних мереж», правила охорони електричних мереж запроваджуються з метою забезпечення збереження електричних мереж, створення належних умов їх експлуатації та запобігання нещасним випадкам від впливу електричного струму і використовуються у разі проектування, будівництва та експлуатації електричних мереж, а також під час виконання робіт або провадження іншої діяльності поблизу електричних мереж. Для створення нормальних умов експлуатації електричних мереж, забезпечення їх збереження та дотримання вимог техніки безпеки здійснюються такі заходи: відводяться земельні ділянки, встановлюються охоронні зони, визначаються мінімально допустимі відстані.
Охоронні зони електричних мереж встановлюються: уздовж повітряних ліній електропередачі - у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення на відстань: (для повітряних ліній напругою) 2 метрів - до 1 кВ.
У межах охоронних зон повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв без письмової згоди енергопідприємств, у віданні яких перебувають ці мережі, а також без присутності їх представника забороняється: будівництво, реконструкція, капітальний ремонт, знесення будівель і споруд.
Відповідальність юридичних та фізичних осіб за порушення Правил, склад правопорушень і злочинів та порядок притягнення осіб, що їх вчинили, до адміністративної та кримінальної відповідальності визначаються згідно з чинним законодавством.
Згідно вимогам ст. 14 Конституції України: «Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави».
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.
У відповідності до норм ст. 116 Земельного Кодексу України (підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності):
1. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених цим Кодексом або результати аукціону.
2. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно з нормами ст. 125 Земельного кодексу України (виникнення права на земельну ділянку) - право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з нормами ст. 126 Земельного кодексу України (оформлення речових прав на земельну ділянку) - право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» зазначено, що самовільне зайняття земельних ділянок це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність чи у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Згідно акту обстеження земельної ділянки виконкомом Тернівської районної у місті Кривому Розі ради від 15.03.2021 на вулиці С. Колачевського поблизу будинку №82 в Тернівському районі м. Кривого Рогу земельна ділянка загальною площею 0,0078 га., використовується без будь-яких документів на право користування, чим порушує вимоги ст.ст. 125,126 Земельного Кодексу України.
Таким чином, ОСОБА_3 , у невстановлений період часу однак не пізніше 15 березня 2021 року по теперішній час, достовірно знаючи про відсутність у нього встановленого діючим законодавством дозволу на право користування (оренди) земельної ділянки та наявність в її межах охоронної зони, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в особистих інтересах, з метою власного користування, нехтуючи вимогами ст. 14 Конституції України та всупереч вимогам ст.ст. 112, 116, 118, 123, 124, 125, 126 Земельного Кодексу України, порушуючи правила охорони електричних мереж самовільно зайняв земельну ділянку неподалік будинку №32 по вул. Паустовського в Тернівському районі м. Кривого Рогу загальною площею 0,0078 га, яка відноситься до охоронної зони та самовільно розмістив на ній тимчасову споруду гаражі в кількості 3х штук.
Ці умисні дії ОСОБА_3 , кваліфіковано за ч. 2 ст. 197-1 КК України, за ознаками самовільного зайняття земельної ділянки щодо земель в охоронних зонах.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення не визнав та відмовився давати показання.
Вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується показами допитаних під час судового розгляду представника потерпілого, свідків, а також дослідженими судом доказами.
Допитана в судовому засіданні представник потерпілого територіальної громади м.Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради ОСОБА_6 пояснила, що Виконкомом Тернівської районної у місті ради було проведено обстеження земельної ділянки, виявлено самочинне будівництво та складено акт, який направлено до ВП №5. На дану земельну ділянку ніяких дозвільних документів на будівництво та на використання даної ділянки не видавалося. Обвинувачений ОСОБА_3 звертався із заявою про надання дозволу на відведення земельної ділянки під вже існуючу споруду, але рішенням міськради від 24.11.2021 року йому було відмовлено, оскільки не надано документів на об`єкт нерухомого майна. Акт було складено 15.03.2021, а обвинувачений звернувся із вказаною заявою 13.10.2021, тобто вже після проведення обстеження. Самочинне будівництво здійснювалося на землях, що належать комунальній власності міста.
Допитана в судовому засіданні, свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона складала акт обстеження земельної ділянки від 15.03.2021, для чого виїздила на місце події. Крім неї, при складанні акту був присутній працівник поліції та ОСОБА_3 .
На земельній ділянці відбувалося будівництво будівель, які схожі на гаражі, вони запитували у ОСОБА_3 дозвільні документи, але він їх не надав. Після складання акту, було повідомлено про порушення земельного законодавства поліцію, прокуратуру та Виконком Криворізької міської ради, а також направлено лист ОСОБА_3 , якому було запропоновано звільнити земельну ділянку, яка належить територіальній громаді міста. Даним актом було зафіксовано факт використання земельної ділянки та здійснення на ній самочинного будівництва.
Свідок ОСОБА_8 , який на той час працював старшим майстром служби з ремонту та обслуговування повітряних ліній, наразі працює провідним інженером ДТЕК, в судовому засіданні пояснив, що він виїздив на обстеження щодо порушення охоронної зони в межах повітряних ліній, виявив порушення охоронної зони, оскільки провід повітряної зони був над гаражем, про що склав акт обстеження. Відстань від проводу до споруд вимірювалася рулеткою, хоча факт порушення було і так видно.
Спеціаліст ОСОБА_9 , в судовому засіданні пояснила, що вона робила перевірку щодо дотримання вимог законодавства за дорученням головного управління, виїздила на місце, там був присутній і обвинувачений. На відкритій території в завершальній стадії будівництва знаходилося 3 гаражних бокси, на які не має рішення та проекту відведення земельної ділянки. Провела перевірки та склала акт щодо дотримання вимог земельного законодавства. При перевірці було встановлено, що гаражі розташовано на відстані 0,8 метра від лінії електропередач 0,4 Кв.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що на час скоєння правопорушення, він працював начальником служби повітряних ліній ДТЕК. Охоронна зона від крайнього проводу повітряних ліній складає 2 метри. На час проведення обстеження велося будівництво, було проведено заміри рулеткою та відстань від крайнього проводу до будівлі складала 0,5 метра, на теперішній час провід проходить чітко над стіною гаражу. Він виїздив на місце, де велося будівництво гаражів, проводив заміри рулеткою та склав акт заборони, який було направлено поштою обвинуваченому. Лінія електропередач збудована згідно проектного рішення, а не самовільно. На ескізі до акту заборони все зображено схематично, а відстань від проводу до гаражу 0,5 метра було заміряно рулеткою. Відстань між електроопорами складає приблизно 30 метрів, ці гаражі збудовані між стовпами №17 та № 16.
За клопотанням прокурора в судовому засіданні на підтвердження вини обвинуваченого було досліджено письмові докази, а саме:
Акт обстеження земельної ділянки від 15.03.2021 , т.3, а.с.8, з фото таблицями до нього, згідно якого біля будинку № 32 по вул. Паустовського , було виявлено початок будівництва, а саме збудовано стіни з піноблоку та металеву конструкцію, роботи проводяться з використанням електроенергії, надати дозвільні документи ОСОБА_3 не зміг. Рекомендовано в термін до 18.03.2021 здійснити демонтаж конструкції з піноблоку;
Протокол огляду місця події від 18.05.2021, з фототаблицями до нього, складений в присутності двох понятих , за участю ОСОБА_3 та головного спеціаліста відділу контролю ОСОБА_9 , т.3, а.с.35-41, під час якого було оглянуто ділянку місцевості , розташовану на відстані приблизно 50 метрів від будинку № 32 по вул. Паустовського в Терінвському районі м.Кривого Рогу. Під час огляду якої було встановлено, що на вказаній ділянці місцевості розташована споруда, зведена з піноблоку у вигляді 3 боксів з воротами металевими 3 штуки, двостулкові, дах виконано з профільного листа металу, фасад з переду вкрито плиткою. Розміри конструкції: довжина 12,60 м., ширина 6,20 м., 2,50 м. висота ззаду, 2,20м. висота з переду. Біля вказаних боксів знаходиться електроопора до якої від вказаної споруди тягнеться кабель живлення;
Акт - заборону №1 від 04.06.2021 з ескізом до нього, т.3, а.с.55-56, складений представником енергопідприємства ОСОБА_10 , яким ОСОБА_3 заборонено виконання будівельнро-монтажних і земельних робіт на ділянці лінії електропередачі ПЛ-04 кв ТП-727 А-3, оп.№15,16,17,18. Причина заборони: за порушення Правил охорони електичних мереж та Умов проведення робіт в охоронній зоні ПЛ та відсутності дозволу на виконання робіт в охоронній зоні ПЛ;
-Наказ від 01.03.2021 за № 4-2282/15-21-СГ, т.3 а.с.63, згідно якого Головним Управлінням Держгеокадастру відмовлено ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування із цільовим призначенням: для будівництва індивідуальних гаражів.
Положеннями ст.22 КПК України закріплено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Оцінюючи докази, суд керується вимогами ст. 94 КПК України, за якими суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінюючи зібрані у справі докази, суд також враховує прецеденту практику Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Нечипорук і Йонкало проти України» (п.150) від 21.04.2011 року та «Кобець проти України» (п.43) від 14.02.2008 року, згідно яких суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Судом забезпечено в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, виходячи із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.
Так, згідно з положеннями статей 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі, внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні: джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання, передбаченого кримінальним процесуальним законом, порядку їх отримання.
Таким чином, судом встановлено та матеріалами кримінального провадження підтверджено, що докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчинені злочину є належними, допустимими, достовірними та достатніми, здобуті в порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством.
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості й достовірності, суд дійшов висновку, що вони у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_3 .
Щодо тверджень захисника ОСОБА_5 з приводу недостовірності акта обстеження від 15.03.2021 з підстав порушення порядку та мети його складання слід зазначити, що даний акт обстеження в розумінні ст.ст.85,86 КПК України є належним та допустимим доказом, в даному акті зазначені обставини, які і стали підставою для внесення відомостей до ЄРДР за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ст.197-1 КК України, складання акту представником Виконкому Тернівської районної у місті ради ОСОБА_7 в присутності слідчого ОСОБА_11 та на бланку, який на думку сторони захисту, не відповідає реквізитам, зазначеним в цьому акті, не є підставою для визнання вказаного акту обстеження від 15.03.2021 недопустимим доказом.
Згідно ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування.
Згідно ч.1 ст.65 КПК України, свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.
Так, захисник ОСОБА_5 зазначає, що оскільки слідчий ОСОБА_11 брав участь у складанні акту від 15.03.2021 року, він є свідком даного правопорушення.
З даними твердженнями захисника суд не може погодитися, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.214 КПК України, слідчий може самостійно виявляти з будь-якого джерела обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, тобто слідчим разом із представником Виконкому Тернівської районної у місті ради ОСОБА_7 в даному акті були виявлені обставини, які і стали підставою для внесення відомостей до ЄРДР за фактом вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, слід зазначати, що слідчий ОСОБА_11 не може бути свідком в даному кримінальному провадженні, оскільки не відноситься до осіб, які відповідно до ст.65 КПК України можуть бути допитані , як свідки, обставини, викладені в акті від 15.03.2021, стали відомі слідчому у зв`язку із здійсненням ним саме професійної діяльності.
Щодо посилань захисника ОСОБА_5 з приводу того, що обвинувачений не був присутній під час складання акту від 15.03.2021, слід зазначити, що вказані твердження спростовуються як поясненнями свідка ОСОБА_7 так і письмовими пояснення ОСОБА_3 , т.3, а.с.59-62, в яких сам ОСОБА_3 вказує, що 15.03.2021 було проведено «самоврядний контроль» невідомою особою, яка назвалась ОСОБА_12 , головним спеціалістом відділу з питань земельних відносин, але не пред`явила йому документів, підтверджуючих свою особу.
Щодо недопустимості акту-заборони №1 від 04.06.2021, складеного ОСОБА_10 , акту перевірки ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області № 55-ДК/510/АП/09/01-21 від 17.05.2021 , протоколу огляду місця події від 18.05.2021 та додатків до нього, слід зазначити наступне.
Судом під час судового розгляду було безпосередньо досліджено вказані вище процесуальні документи, які були складені під час досудового слідства, під час судового розгляду не було спростовано відомостей, відображених у акті перевірки, акті- забороні та у протоколі огляду місця події.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вище перелічені письмові докази по справі отримані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, істотних порушень норм КПК, інших законів, Конституції України, які б могли вплинути на їх допустимість та належність, не встановлено, тому суду кладе їх в основу вироку. Будь-яких доводів щодо недопустимості доказів відповідно до вимог ст. 87 КПК України суду не наведено.
Щодо недостовірності показів свідка ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_8 через суперечність із показами спеціаліста ОСОБА_9 , недопустимості показів спеціаліста ОСОБА_9 слід зазначити, що покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , а також покази спеціаліста ОСОБА_9 , надані в судовому засіданні, є послідовними, не спростовують обставин вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину, дані покази не є суперечливими та не спростовуються іншими доказами, дослідженими під час судового розгляду, тому покази вказаних свідків та спеціаліста суд кладе в основу даного вироку.
Згідно ч.1,2 ст.71 КПК України, спеціалістом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками і може надавати консультації, пояснення, довідки, висновки та інші документи під час досудового розслідування і судового розгляду з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок. Спеціаліст може бути залучений для надання безпосередньої технічної допомоги (фотографування, складення схем, планів, креслень, відбір зразків для проведення експертизи тощо) сторонами кримінального провадження під час досудового розслідування і судом під час судового розгляду, а також для надання довідок, висновків та інших документів у випадках, передбачених пунктами 7, 8, 9 частини четвертої цієї статті.
На виконання ухвали слідчого судді Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.05.2021,т.3, а.с.28, якою було надано дозвіл на проведення огляду земельної ділянки, розташованої за адресою : м.Кривий Ріг, вул. Паустовського 32, слідчий звернувся до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області для залучення спеціаліста для проведення огляду вказаної земельної ділянки , тому огляд було проведено 18.05.2021 за участі також спеціаліста ОСОБА_9
ОСОБА_9 17.05.2021 складала акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту-земельної ділянки, в якому зазначила, що вона є державним інспектором в сферу державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель.
Відповідно до ст. 9 Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються зокрема шляхом проведення перевірок. Згідно із ст. 10 цього Закону, державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.
Захисник ОСОБА_5 в судових дебатах зазначає, що акт перевірки від 17.05.2021 було складено інспектором ОСОБА_9 , дана інспектор була допитана слідчим під час досудового розслідування як спеціаліст, тому на підставі ч.2 ст.79 КПК України не може брати участі як спеціаліст в даному кримінальному провадженні.
Проаналізувавши вимоги ст.ст.77,79 КПК України, слід зазначити, що ОСОБА_9 в даному кримінальному провадженні брала участь саме як спеціаліст, її процесуальний статус не змінювався, складала акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту-земельної ділянки в межах своїх повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», тому підстави для її відводу відсутні. Крім того, слід зазначити, що під час судового розгляду, спеціалісту ОСОБА_9 відвід не було заявлено.
Всі інші доводи, викладені захисником ОСОБА_5 в судових дебатах, не знайшли свого підтвердження під час дослідження судом всіх обставин кримінального провадження.
Так, всупереч твердженням адвоката ОСОБА_5 , з`ясувавши передбачені ст.91 КПК України обставини, що належать до предмету доказування, суд встановив факт самовільного зайняття ОСОБА_3 земельної ділянки в межах охоронної зони та вважає доведеною винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України.
Таким чином, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає зібрані у справі докази належними та допустимими, оскільки вони отримані в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, у повній мірі узгоджуються між собою, і судом не встановлено жодних істотних порушень прав і свобод людини під час їх отримання. Будь-яких інших доказів сторонами, які були рівними і вільними у використанні своїх процесуальних прав у межах і у спосіб, передбачений КПК України, суду не надано.
Так, суд вважає, що вищенаведені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, за ознаками самовільного зайняття земельної ділянки щодо земель в охоронних зонах.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до положення, викладеного у рішенні ЄСПЛ «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, складовими елементами принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
При призначенні покарання, суд керується положенням ст.65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Разом з тим, суд вважає необхідним врахувати обставини , які мають суттєве значення для призначення покарання.
У відповідності зі ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим відноситься до категорії нетяжкого злочину; обвинувачений на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває; раніше не судимий; ніде не працює; малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має; не є особою з інвалідністю.
Досудовою доповіддю органу пробації встановлено, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого ОСОБА_3 оцінюються як середній. Орган пробації вважає можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив, що «…Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину…».
Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
При застосуванні обвинуваченому кримінального покарання, суд додержується вимог справедливості, закріплених в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. визначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
Так, приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи особу винного, тяжкість злочину, особливості вчинення кримінального правопорушення та конкретні обставини справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає необхідним призначити покарання обвинуваченому у виді обмеження волі, оскільки саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування ст. 75 КК України для призначення покарання обвинуваченому з випробувальним терміном та призначення покарання з застосуванням ст. 69 КК України, судом не встановлено.
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.
Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судових експертиз- відсутні.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , обраний ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.10.2022 року у виді цілодобового домашнього арешту втратив свою дію.
Керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 371 КПК України, суд
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Речові докази: документи (відповідь 26.05.2021 №10-4-0,41-298/90-21) на 1 аркуші, з додатком акту перевірки від 17.05.2021 №577-ДК/510/АП/09/01-21 на 2 аркушах зберігати в матеріалах даного кримінального провадження;
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

СУДДЯ: