У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/443/25

13 травня 2025 року Богородчанський районний суд

Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000029 від 14.03.2025р. за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Лисин Дубенського району Рівненської області, місце проживання АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, інваліда III групи, депутатом не обирався, розлученого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Богородчанського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується в тому що, він проживає спільно із колишньою дружиною ОСОБА_5 у житловому будинку АДРЕСА_1 , та перебуває з нею у сімейних відносинах.

12 березня 2025 року, близько 18:30 год., у кімнаті житлового будинку АДРЕСА_1 , між останніми, на побутовому ґрунті, виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 почав ображати нецензурною лайкою ОСОБА_5 та вирішив спричинити їй тілесні ушкодження.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, відчуваючи свою перевагу перед потерпілою у фізичній силі, розуміючи те, що ОСОБА_5 фізично більш уразлива, слабка, схильна до легкого травмування, схопив із підлоги дерев`яне поліно, яким кинув у напрямку потерпілої, і тим самим вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане із домашнім насильством.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_5 завдано сильного фізичного болю та спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст. 125 КК України як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України та просив його задовольнити, про що надав відповідну заяву .

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечувала проти закриття кримінального провадження, так як претензій до обвинуваченого немає жодних, примирилась з ним .

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 не заперечував щодо задоволення клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою.

Суд, розглянувши подане клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст. 46 КК України, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши зміст клопотання та доданих до нього матеріалів, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Однією із форм правосуддя є відновне правосуддя, основною метою якого є створення умов для примирення потерпілих і правопорушників та усунення наслідків, спричинених злочином, реалізація якої дає змогу досягти найкращого співвідношення врахування інтересів потерпілого та відповідальності правопорушника.

При цьому примирення винної особи з потерпілим слід розуміти як акт прощення її ним в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 439/397/17 також висловила свою точку зору з приводу інституту примирення обвинуваченого з потерпілим, вказавши при цьому, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим базується, зокрема, на принципах гуманізму та економії кримінальної репресії.

З огляду на ці принципи, саме потерпілий (тобто особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо спричинено шкоду) може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно ст. 46 КК України.

Право на примирення - це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами ( у тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Суд переконався в тому, що обвинувачений та потерпіла за вище викладених обставин дійсно примирилися, про що потерпіла заявила в судовому засіданні.

Крім того, при вирішенні клопотання суд враховує те, що ОСОБА_4 є особою раніше не судимою, обвинувачується у вчиненні проступку.

Судом було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_4 право заперечувати проти закриття кримінального провадження та право наполягати на проведенні судового провадження у повному обсязі в загальному порядку, також роз`яснено, що кримінальне провадження в такому випадку закривається з нереабілітуючих підстав. Обвинувачений ОСОБА_4 заявив що підстави та наслідки звільнення за ст.46 КК України йому зрозумілі і просить суд розглянути подане ним клопотання.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію своїх дій за ч.1 ст.125 КК України, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності такої його позиції, а відтак діяння, яке поставлено обвинуваченому у провину, дійсно мало місце, вчинене ним, і отримало правильну кримінально-правову оцінку та визнано самим обвинуваченим.

Враховуючи наявність зазначених вище передумов, а також підстав, передбачених ст.46 КК України, суд вважає можливим звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою на підставі ст. 46 КК України.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст.125 КК України згідно приписів ч. 2 ст. 284 КПК України підлягає закриттю.

Відповідно до ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно зі звільненням від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів. В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду провадження обвинувачений ОСОБА_4 проживає з іншою жінкою, в іншій сім`ї, окремо від потерпілої ОСОБА_5 . Потерпіла в судовому засіданні пояснила що примирилась з обвинуваченим та на даний час претензій до нього не має, конфліктні ситуації усунуті. В зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для вжиття обмежувальних заходів передбачених ст. 91-1 КК України, оскільки відпала необхідність в застосуванні таких заходів.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи по забезпеченню кримінального провадження не вживались.

Керуючись ст.ст. 12, 46, 125 КК України, ст.ст. 100, 284-286, 288, 369-372, 376, 392-395, 532 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою, та закриття кримінального провадження - задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою, на підставі ст. 46 КК України.

Кримінальне провадження, внесене 14.03.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000029 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, - закрити.

Копію ухвали негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду, протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1