Справа № 742/1091/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/515/25
Категорія - ч. 3 ст. 307 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції із захисником, з використанням його власних технічних засобів, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000981 від 25 вересня 2024 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 квітня 2025 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3ст. 307, ч. 2 та ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 317 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений:

- за ч. 3 ст. 307 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла;

- за ч. 2 ст. 311 КК України до 2 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 311 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла;

- за ч. 3 ст. 313 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла;

- за ч. 2 ст. 317 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна, крім житла.

До вступу вироку в законну силу міра запобіжного заходу ОСОБА_6 залишена у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 суд ухвалив рішення обчислювати з дня його затримання, з 26 вересня 2024 року.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави 47 754 гривні процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, ОСОБА_6 , відносно якого 26.04.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва направлено обвинувальний акт за ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.2 ст.306, ч.3 ст.28 ч.2 ст.306 КК України та 14.11.2024 до Корсунь-Шевченківського районного суду направлено обвинувальний акт за ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 317 КК України на шлях виправлення не став.

Володіючи навичками щодо виготовлення психотропних речовин, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання обладнання, призначеного для виготовлення психотропних речовин, з метою виготовлення особливо небезпечних психотропних речовин та будучи раніше знайомим із аналогічним обладнанням та вмінням його використовувати, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», ОСОБА_6 , діючи повторно та будучи особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені статтями 306 та 317 КК України, у невстановлений в ході досудового розслідування час, починаючи з 28.04.2022, але не пізніше 26.09.2024, придбав будинок у АДРЕСА_2 , оформивши договір купівлі-продажу на ОСОБА_10 , та у подальшому у невстановлений час, місце та спосіб, незаконно придбав 499,2 л ацетону та 29,6 соляної кислоти з метою виготовлення особливо небезпечної психотропної речовини - 4-ММС (мефедрон) та PVP, спеціальне хімічне обладнання для синтезу психотропних речовин, а саме: скляний реактор, виготовлений із хімічно стійкого боросилікатного скла або кварцового скла, призначений для проведення різних хімічних процесів, таких як синтез, змішування, нагрівання, охолодження, перегонка, кристалізація чи реакції та відноситься до лабораторного обладнання, дві скляні колби з пластиковими лійками поверху та з гумовими шлангами, яке став незаконно зберігати з метою подальшого виготовлення особливо небезпечної психотропної речовини - 4-ММС (мефедрон) та PVP за вищезазначеною адресою проживання до 26.09.2024.

26.09.2024, в період часу з 01 год. 22 хвилин по 07 год. 06 хв. в ході проведення працівниками поліції за вказаною адресою обшуку будинку було виявлено та вилучено:

- конструкцію, яка складається з металевого корпусу, двигуна, блоку керування та скляної колби, яка згідно з висновком експерта Чернігівського НДЕКЦ МВС України від 30.12.2024 №СЕ-19/125-24/16719-ТВ є скляним реактором, виготовленим із хімічно стійкого боросилікатного скла або кварцового скла, призначений для проведення різних хімічних процесів, таких як синтез, змішування, нагрівання, охолодження, перегонка, кристалізація чи реакції та відноситься до лабораторного обладнання, в середині якого виявлено рідину, яка відповідно до висновку експерта Чернігівського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/125-24/14342-НЗПРАП від 12.11.2024 містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP. Загальна маса PVP становить 24120,1г.;

- дві колби, виготовлені з безбарвного скла, горловини яких закупорені ущільнювальними кільцями, виготовленими з гуми та згортками паперу, на яких знаходяться 2 воронки, виготовлені з кераміки білого кольору, всередині яких знаходиться фільтри, виготовлені з паперу, які призначені для фільтрації під вакуумом, збору газів та випарювання рідин;

- електронний вимірювач Ph, який використовується для вимірювання рівня кислотності та застосовується для хімічної промисловості;

- електронні ваги для точного вимірювання маси хімічних речовин, матеріалів або зразків, які є важливим інструментом для забезпечення точності дозування, проведення синтезу та аналізу;

- шістдесят вісім прозорих зіп-пакетів, які використовуються для зберігання та фасування різних речовин;

- шість респіраторів, які є індивідуальним засобом захисту органів дихання, які використовуються під час синтезу хімічних речовин для захисту від токсичних газів, парів, пилу чи аерозолів;

- полімерний мішок з речовиною білого кольору, яка відповідно до висновку експерта Чернігівського НДЕКЦ МВС України №КСЕ-19/125-24/13318 від 22.10.2024 містить у своєму складі прекурсор, обіг якого обмежено і стосовно якого встановлюються заходи контролю - 2-Bromo-4-Methyl-propiophenone (2-бром-1-(4-метилфеніл)пропанн-1-он) та яка може використовуватися для синтезу психотропних речовин;

- прекурсор, стосовно якого встановлюються засоби контролю соляна кислота, загальним об`ємом 29,6 л та яка може використовуватися для синтезу психотропних речовин;

Відповідно до наказу МОЗ №188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» маса прекурсору соляна кислота об`ємом від 20 до 100 літрів, вважається великими розмірами.

Відповідно до висновків експертів Чернігівського НДЕКЦ МВС України прекурсори, соляна кислота та 2-Bromo-4-Methyl-propiophenone (2-бром-1-(4-метилфеніл)пропанн-1-он) беруть участь в синтезуванні психотропних речовин.

- прекурсор, стосовно якого встановлюються засоби контролю ацетон, загальним об`ємом 499,2 л та який може використовуватися для синтезу психотропних речовин.

Відповідно до наказу МОЗ №188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» маса прекурсору ацетон, об`ємом 200 л і більше вважається особливо великими розмірами.

Відповідно до висновків експертів Чернігівського НДЕКЦ МВС України, прекурсори - ацетон, беруть участь в синтезуванні психотропних речовин.

За допомогою вказаних речей та прекурсорів ОСОБА_6 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу психотропних речовин та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» незаконно здійснював основний технологічний процес, спрямований на одержання особливо небезпечних психотропних речовини - 4-ММС (мефедрон) загальною масою 2859,171 г та PVP загальною масою 25392,198 г, які виявлено та вилучено в ході обшуку за вищевказаною адресою.

Крім того, ОСОБА_6 , реалізуючи умисел, направлений на організацію і утримання місця для незаконного виготовлення психотропної речовини у невстановлений час, починаючи з 28.04.2022, але не пізніше 26.09.2024, придбав будинок у АДРЕСА_2 , оформивши договір купівлі-продажу на ОСОБА_10 , придбав та перемістив у кімнату, яка розташована на другому поверсі вказаного будинку скляний реактор, виготовлений із хімічно стійкого боросилікатного скла або кварцового скла, призначений для проведення різних хімічних процесів, таких як синтез, змішування, нагрівання, охолодження, перегонка, кристалізація чи реакції та відноситься до лабораторного обладнання і змонтував витяжку з відведення та забезпечення циркуляції повітря над вказаним реактором, також придбав та перемістив на другий поверх вказаного будинку дві скляні колби з пластиковими лійками поверху та з гумовими шлангами, які є лабораторним обладнанням, крім того, незаконно придбав та перемістив до вказаного будинку 499, 2 л. ацетону, 29,6л. соляної кіслоти та 2-Bromo-4-Methyl-propiophenone (2-бром-1-(4-метилфеніл)пропанн-1-он), які є прекурсорами та беруть участь в синтезуванні психотропних речовин, які став незаконно зберігати з метою подальшого виготовлення особливо небезпечної психотропної речовини - 4-ММС (мефедрон) та PVP за вищезазначеною адресою проживання до 26.09.2024.

Використовуючи завчасно придбане обладнання з метою виготовлення психотропних речовин, обладнану житлову кімнату будинку та заздалегідь придбані прекурсори, ОСОБА_6 незаконно виготовив особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено 4-ММС (мефедрон) в особливо великих розмірах, яку незаконно зберігав за місцем проживання, з метою збуту до 26.09.2024.

ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений статтями 306 та 317 КК України, діючи повторно, у невстановленому місці, спосіб та час придбав необхідні складові з метою подальшого їх використання для виготовлення психотропних речовин.

Виготовлення психотропних речовин ОСОБА_6 здійснював за допомогою попередньо забезпеченого обладнання, а саме:

- конструкції, яка складається з металевого корпусу, двигуна, блоку керування та скляної колби, яка згідно з висновком експерта Чернігівського НДЕКЦ МВС України від 30.12.2024 №СЕ-19/125-24/16719-ТВ є скляним реактором, виготовленим із хімічно стійкого боросилікатного скла або кварцового скла, призначений для проведення різних хімічних процесів, таких як синтез, змішування, нагрівання, охолодження, перегонка, кристалізація чи реакції та відноситься до лабораторного обладнання, в середині якого виявлено рідину, яка відповідно до висновку експерта Чернігівського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/125-24/14342-НЗПРАП від 12.11.2024 містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP. Загальна маса PVP становить 24120,1г;

- двох колб, виготовлених з безбарвного скла, горловини яких закупорені ущільнювальними кільцями, виготовленими з гуми та згортками паперу, на яких знаходяться 2 воронки, виготовлені з кераміки білого кольору, всередині яких знаходиться фільтри, виготовлені з паперу, які призначені для фільтрації під вакуумом, збору газів та випарювання рідин;

- електронного вимірювача Ph, який використовується для вимірювання рівня кислотності та застосовується для хімічної промисловості;

- електронних ваг для точного вимірювання маси хімічних речовин, матеріалів або зразків, які є важливим інструментом для забезпечення точності дозування, проведення синтезу та аналізу;

- шістдесяти восьми прозорих зіп-пакетів, які використовуються для зберігання та фасування різних речовин;

- шести респіраторів, які є індивідуальним засобом захисту органів дихання, які використовуються під час синтезу хімічних речовин для захисту від токсичних газів, парів, пилу чи аерозолів та придбаних прекурсорів, які можуть використовуватися для синтезу психотропних речовин, знання хімічних формул, використання різних сполук, реактивів, та технологічного процесу, пов`язаного з синтезуванням цих речовин.

Таким чином, ОСОБА_11 виготовив особливо небезпечну психотропну речовини - 4-ММС (мефедрон) загальною масою 2859,171 г та PVP загальною масою 25392,198 г, яку розфасував за допомогою ваг у сейф-пакети та зберігав для подальшого збуту за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, 26.09.2024, в період часу з 01 год. 22 хвилин по 07 год. 06 хв. під час проведення працівниками поліції за вказаною адресою обшуку будинку, ОСОБА_12 здійснив спробу знищення доказів своєї протиправної діяльності шляхом утворення пожежі на другому поверсі в будинку, після ліквідації якої силами поліцейських в ході проведення подальшого обшуку було виявлено та вилучено:

- кристалічну речовину світло-жовтого кольору, яка відповідно до висновку експерта Чернігівського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/125-24/12345-НЗПРАП від 26.09.2024 містить у своєму складі особливо-небезпечну психотропну речовину 4-ММС (мефедрон), маса якого становить 151,202 грам;

- шість прозорих пакетів з вмістом кристалічної речовини світло-жовтого кольору, яка відповідно до висновку експерта Чернігівського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/125-24/12743-НЗПРАП від 22.10.2024, містить в своєму складі особливо-небезпечну психотропну речовину 4-ММС (мефедрон), загальна маса якого становить 2707,969 грам. Загальна маса вилученої особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено 4-ММС (мефедрон) становить 2859,171 грам, що відповідно до Таблиці невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000, маса психотропної речовини ММС (мефедрон) вагою від 15,0 і більше є особливо великим розміром;

- кристалоподібну речовину світло-жовтого кольору, яка відповідно до висновку експерта Чернігівського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/125-24/12743-НЗПРАП від 22.10.2024 містить в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, масою 224,261 грам;

- кристалоподібну речовину світло-жовтого кольору, яка відповідно до висновку експерта Чернігівського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/125-24/12743-НЗПРАП від 22.10.2024 містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, масою 39,537 грам;

- два пластикових відра з рідиною, яка відповідно до висновку експерта Чернігівського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/125-24/12744-НЗПРАП від 23.10.2024 містить в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, загальною масою 1008,3 грам;

- апарат із двигуном, міксером та скляною колбою, об`ємом 100 літрів, в середині якої виявлено рідину, яка відповідно до висновку експерта Чернігівського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/125-24/14342-НЗПРАП від 12.11.2024 містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP. Загальна маса PVP становить 24120,1г. Загальна маса вилученої особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, становить 25392,198 грам, що відповідно до Таблиці невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000, маса психотропної речовини - PVP вагою від 15,0 і більше є особливо великим розміром.

За допомогою вказаних речей та прекурсорів ОСОБА_6 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу психотропних речовин та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» незаконно здійснював основний технологічний процес, спрямований на одержання особливо небезпечних психотропних речовини - 4-ММС (мефедрон) загальною масою 2859,171 г та PVP загальною масою 25392,198 г, які виявлено та вилучено в ході обшуку за вищевказаною адресою та які почав зберігати з метою подальшого збуту.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить дослідити характеризуючі дані на обвинуваченого, вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким виключити з формулювання обвинувачення посилання на те, що щодо ОСОБА_6 26 квітня 2022 року та 14 листопада 2024 року направлені до судів обвинувальні акти, а також виключити посилання на кваліфікуючі ознаки злочинів: вчинення злочину повторно та особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені статтями 307, 317 КК України, кваліфікувати дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 313 КК України як незаконне придбання та зберігання обладнання з метою виготовлення психотропних речовин, за ч. 3 ст. 307 КК України як незаконне виготовлення, зберігання з метою збуту психотропних речовин в особливо великих розмірах, за ч. 2 ст. 311 КК України як незаконне придбання, зберігання прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин у великих розмірах, за ч. 3 ст. 311 КК України як незаконне придбання, зберігання прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин в особливо великих розмірах, за ч. 2 ст. 317 КК України як організація місця для незаконного виготовлення психотропних речовин, вчинених з корисливих мотивів, та без врахування щирого каяття, як пом`якшуючої покарання обставини, призначити ОСОБА_6 покарання: за ч. 3 ст. 307 КК України у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла; за ч. 2 ст. 311 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 311 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла; за ч. 3 ст. 313 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла; за ч. 2 ст. 317 КК України у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла. У решті вирок суду залишити без зміни.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України.

У ситуації, коли в одному кримінальному провадженні розглядається два і більше епізоди вчинення тотожних чи однорідних злочинів, для повторності злочинів не має значення була чи не була особа засуджена за раніше вчинений злочин. Проте, у випадку розгляду різних кримінальних проваджень стосовно однієї особи така обставина має значення, а тому, повторність має місце лише у разі постановлення щодо особи обвинувального вироку за тотожний чи однорідний злочин в іншому кримінальному провадженні.

З огляду на позицію Верховного Суду та висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, незважаючи на те, що в судах на даний час розглядаються два обвинувальні акти щодо ОСОБА_6 щодо злочинів, вчинених ним раніше, ніж за оскаржуваним вироком, враховуючи презумпцію невинуватості, не можна вважати, що обвинувачений вже вчинив ті кримінальні правопорушення, які інкримінуються в тих обвинувальних актах, а відповідно неможливо визнавати ОСОБА_6 винуватим за ст.ст. 307, 313, 317 КК України з урахуванням кваліфікуючих ознак: вчинення кримінальних правопорушень повторно та особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені статтями 306, 317 КК України.

Виключення з судового рішення кваліфікуючих ознак вчинення злочину повторно та будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений статтями 306 та 317 КК України, не впливає на правильність застосування норм кримінального закону, якою передбачена відповідальність за вчинення інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень.

Крім того, прокурор вважає, що місцевий суд не в повній мірі дотримався принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, внаслідок чого призначив ОСОБА_6 покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені ч. 3 ст. 307 КК України, але за своїм видом є явно несправедливим через м`якість.

Зокрема, суд належним чином не врахував, що ОСОБА_6 вчинив особливо тяжкі корисливі злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин під час військового стану, що призводить до поширення таких речовин серед населення, збільшення кількості наркозалежних у суспільстві та погіршення стану правопорядку. Так, наркоманія та незаконний обіг наркотичних засобів належить до глобальних проблем сучасності не лише міста, області, країни, а й усього суспільства. Таке негативне явище впливає на суспільну безпеку, зумовлює настання тяжких наслідків не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення занепаду економіки держави та суспільства в цілому.

Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття. У даному провадженні обвинувачений свою визнав лише під час судового розгляду, на питання про обставини справи неохоче та не конкретно відповідав, як і не конкретно відповідав про те, де саме замовляв обладнання, де брав рецепти та необхідні інгредієнти, а відповіді були поверхові, ОСОБА_6 лише вказував, що все придбавав в Інтернеті. Показання обвинуваченого містили мало деталізації та конкретики, що свідчило про небажання щиро розповісти про вчинене, а отже, ставить під сумнів щирість розкаяння, та про формальний характер визнання винуватості з метою уникнути більш суворої міри покарання за вчинені діяння.

Апелянт переконаний, що щире каяття необґрунтовано визнано судом обставиною, що пом`якшує покарання, а отже, неправильно застосовано ст. 66 КК України.

Більш того, поза увагою суду залишилось те, що відносно ОСОБА_6 до суду скеровані два обвинувальні акти, один з яких за вчинення аналогічних злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, а саме за ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст.311, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 317 КК України а інший за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 306 КК України, санкція якого передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі від 8 до 15 років, що характеризує обвинуваченого з негативного боку.

Будучи працездатною особою молодого віку, ОСОБА_6 ніде не працював, збагачувався шляхом вчинення протиправних діянь через збут наркотичних засобів та психотропних речовин по всій території України.

Поза увагою суду залишились ступінь тяжкості та кількість злочинів, обсяг вилучених психотропних речовин 4ММС (мефедрон) загальною масою -2 859,171 г, PVP загальною масою 25 392,198 г, соляна кислота загальним об`ємом 29,6 л, що є великим розміром.

За таких обставин, прокурор вважає, що ОСОБА_6 заслуговує на призначення більш тяжкого покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 307 КК України та остаточного покарання за сукупністю злочинів, яке відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, буде справедливим.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які погодилися з доводами апеляційної скарги про виключення з вироку суду кваліфікуючих ознак злочинів та заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора в частині посилення покарання, вказували на те, що розкаяння ОСОБА_6 було щирим, він жалкує про вчинене, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути переглянуте в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.

У той же час, згідно з усталено практикою Європейського Суду з прав людини, заборона оскаржувати в апеляційному порядку такі фактичні обставини кримінального провадження не позбавляє його учасників права оскаржувати судове рішення з інших підстав, визначених процесуальним законодавством, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Кваліфікація дій винного є одним з елементів правової кваліфікації кримінального правопорушення, неправильне встановлення чи застосування якої, в тому числі якщо це не змінює кінцевої правової кваліфікації дій особи, вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що підлягає апеляційному оскарженню, навіть за умови розгляду кримінального провадження в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.

Частиною 3 статті 374 КПК України визначено, що мотивувальна частина вироку повинна містити, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Відповідно до змісту обвинувального акту та мотивувальної частини вироку, ОСОБА_6 обвинувачувався, а судом був визнаний винуватим у незаконному придбанні та зберіганні обладнання з метою виготовлення психотропних речовин, вчиненому повторно та особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені статтями 306 та 317 КК України, у незаконному виготовленні, зберіганні з метою збуту психотропних речовин в особливо великих розмірах, вчиненому повторно, у незаконному придбанні, зберіганні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин у великих розмірах, у незаконному придбанні, зберіганні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин в особливо великих розмірах, у організації місця для незаконного виготовлення психотропних речовин, що вчинено повторно та з корисливих мотивів.

Єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою «повторність» без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, який дає підстави для кваліфікації ознаки «повторність», є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів в одному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КК України, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України.

У разі, коли в одному кримінальному провадженні розглядається два і більше епізоди вчинення тотожних чи однорідних злочинів, для повторності злочинів не має значення була чи не була особа засуджена за раніше вчинений злочин.

Проте, у випадку розгляду різних кримінальних проваджень стосовно однієї особи така обставина має значення, тому повторність в цьому випадку матиме місце лише у разі постановлення щодо особи обвинувального вироку за тотожний чи однорідний злочин в іншому кримінальному провадженні.

З огляду на конституційний принцип презумпції невинуватості у випадку, коли щодо особи органом досудового розслідування розслідуються чи судом розглядаються різні кримінальні провадження одне з яких стосовно першого однорідного чи тотожного злочину, існують підстави для кваліфікації наступного епізоду з урахуванням повторності, за відсутності обвинувального вироку суду, наявність іншого кримінального провадження стосовно особи, у тому числі на стадії його судового розгляду не є правовою підставою для здійснення правової кваліфікації наступних чи попередніх діянь особи, у вчиненні яких її обвинувачують, за ознакою «повторність». (правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі №591/4366/18)

З наявних матеріалів убачається, що на даний час на розгляді Солом`янського районного суду міста Києва перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 306 КК України, на розгляді Корсунь-Шевченківського районного суду перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 317 КК України.

Названі кримінальні провадження не розглянуті, вироки за пред`явленим ОСОБА_6 обвинуваченням не постановлені. Тобто, фактично його вина за цим обвинуваченням на даний час не встановлена та не доведена.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що інкримінування ОСОБА_6 ознаки «повторність» у цьому конкретному кримінальному провадженні, вирок щодо якого оскаржується, є зайвим, оскільки, як на час досудового розслідування, так і на час судового розгляду та апеляційного перегляду було встановлено, що інші кримінальні провадження щодо обвинуваченого, які направлені з обвинувальними актами до суду, не розглянуто по суті й не постановлено обвинувальних вироків. Отже, підстав для інкримінування ОСОБА_6 такої кваліфікуючої ознаки як «повторність» немає.

Тобто, слушними є доводи прокурора про те, що суд першої інстанції помилково кваліфікував такі дії особи за ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 317 КК України, а саме за ознакою «повторність» та особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений статтями 306 та 317 КК України. Підтвердженням цьому є те, що на час постановлення оскаржуваного вироку в іншому кримінальному провадженні не було обвинувального вироку суду, яким особу визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених, ст.ст. 306, 307, 313, 317 КК України.

Тому кваліфікуючі ознаки «вчинення злочину повторно та особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені статтями 306 та 317 КК України» не були підтверджені ні на стадії досудового розслідування, ні під час судового розгляду провадження, а тому підлягають виключенню з мотивувальної частини вироку.

При цьому, виключення з мотивувальної частини вироку таких кваліфікуючих ознак, як «вчинення злочину повторно та особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені статтями 306 та 317 КК України», не впливає на правильність застосування норми кримінального закону, якою передбачена відповідальність за вчинення інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора в тій частині, що призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання за своїм видом є явно несправедливим через м`якість.

Види покарань, передбачені в частині 51 Кримінального кодексу України, при цьому позбавлення волі є одним з найтяжчих серед передбачених законодавцем видів покарань, а тому обраний судом ОСОБА_6 вид покарання не може бути визнаний м`яким.

Щодо строку призначеного ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, з яким не погоджується сторона обвинувачення та ставить питання про його призначення у межах, наближених до максимальної межі санкції ч. 3 ст. 307 КК України, колегія суддів вважає за необхідне вказати на таке.

За вимогами статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого, шляхом призначення більш м`якого покарання ніж визначено санкцією частини статті, за якою він засуджується.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Разом із тим, як неодноразово зазначав Верховний Суд, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409,414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (постанова Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 745/398/16-к та 07 квітня 2021 року).

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що відображено у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті вищевказаної статті кримінального процесуального закону розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з урахуванням мети та засад його призначення.

Так, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 317 КК України, які відповідно до ст. 12 цього Кодексу відносяться до категорії особливо тяжких, тяжких та нетяжких злочинів, але всі вони вчинені у сфері незаконного обігу психотропних речовин.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується формально, як особа щодо якої компрометуючих даних не надходило. При цьому, суд першої інстанції вірно прийняв до уваги відомості про те, що на розгляді в суді перебувають два обвинувальні акти за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні аналогічних злочинів, які на даний час не розглянуті.

На думку апеляційного суду ці відомості вказують на те, що ОСОБА_6 як особа молодого та працездатного віку, не працює та обрав для себе шлях вчинення злочинів, як спосіб збагачення, при тому, що наркотичні та психотропні речовини, які він виготовляв з метою розповсюдження серед населення, є проблемою нашого суспільства, в якому досить швидко збільшується кількість наркозалежних осіб, як про це вірно вказав прокурор.

Однак, саме через суспільну небезпечність злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин законодавцем були передбачені відповідні покарання у виді позбавлення волі на певний строк, в залежності від тяжкості вчиненого. При цьому, факт вчинення злочинів цієї категорії в період дії оголошеного воєнного стану не впливає на кваліфікацію дій винного та не вказує на підвищену суспільну небезпечність вчиненого, як про це безпідставно вказує прокурор в апеляційній скарзі.

Незалежно від часу вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, вони залишатимуться такими, що становлять підвищену суспільну небезпечність та несуть загрозу, як для суспільства в цілому так і для окремих його громадян.

Не погоджується колегія суддів з твердженням прокурора про відсутність щирого каяття в поведінці обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового розгляду.

Так, судовий розгляд в суді першої інстанції відбувався за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України, тому суд та колегія суддів не наділені повноваженнями на перевірку поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування, як помилково вважає апелянт. У даному провадженні судом було надано оцінку поведінці ОСОБА_6 виключно під час судового розгляду.

Так в судовому засіданні ОСОБА_6 повністю визнав свою провину за всім обсягом обвинувачення, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, вказав, що щиро розкаюється у вчиненому та погодився на проведення судового розгляду без дослідження всіх доказів у кримінальному провадженні.

Щире каяття це психічний стан, який виникає у людини після скоєння злочину. В основі цього стану лежить почуття провини, сорому і розуміння суспільної небезпечності своїх дій. Але в реальності встановлення цього стану є надзвичайно складним процесом, оскільки воно базується на суб`єктивних факторах, таких як емоції, мотиви та переконання.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що щире каяття - це не просто формальне визнання вини. Це насамперед критична оцінка своєї протиправної поведінки, осуд власних дій та бажання виправити заподіяну шкоду. Таке каяття має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на відшкодування збитків або усунення наслідків злочину.

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРДР (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Так в судовому засіданні ОСОБА_6 повністю визнав свою провину за всім обсягом обвинувачення, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, вказав, що щиро розкаюється у вчиненому та погодився на проведення судового розгляду без дослідження всіх доказів у кримінальному провадженні.

За відсутності потерпілих та стадії судового розгляду, встановлення інших ознак які б вказували на щирість каяття обвинуваченого, є неможливим. При цьому, твердження прокурора про те, що ОСОБА_6 неохоче надавав показання під час судового розгляду, вказавши, що обладнання та сировину для виготовлення наркотичних засобів придбав через всесвітню мережу Інтернет, є виключно індивідуальною оцінкою прокурора, адже стороною обвинувачення не доведено, що обвинувачений повідомив суду неправдиву інформацію.

Щирість каяття є певним психологічним станом особи, тому колегією суддів у даному випадку приймаються до уваги не тільки сам факт визнання ОСОБА_6 своєї вини під час судового розгляду, а й обставини та відомості про особу обвинуваченого, які в сукупності свідчать про те, що визнання ним вини є дійсно щирим каяттям та усвідомленням вчиненого.

З матеріалів провадження убачається, що по відношенню до обвинуваченого на розгляді в суді перебувають два обвинувальні акти, в яких він обвинувачується у вчинення аналогічних кримінальних правопорушень починаючи з 2022 року. Отже, ОСОБА_6 став на шлях злочинної діяльності в досить молодому віці, в подальшому продовжив його, та ухиляючись від суду, прибув до Прилуцького району Чернігівської області, де продовжив займатися злочинною діяльністю у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин. Під час досудового розслідування обвинувачений відмовився від надання показань, як про це зауважив прокурор, однак, після завершення досудового розслідування, ознайомлення з матеріалами та доказами, які були здобуті органом досудового розслідування, після перебування певний час під вартою, усвідомивши тяжкість вчинених ним діянь, ступінь шкоди, яка могла наступити від виготовлених та розповсюджених ним наркотичних засобів та психотропних речовин, ОСОБА_6 визнав свою провину, що суд першої інстанції вірно визнав пом`якшуючою обставиною.

При цьому, факт відмови ОСОБА_6 надавати показання під час досудового розслідування не може вказувати на відсутність щирого каяття, як про це помилково вказує прокурор, адже це є правом обвинуваченого, гарантованим Конституцією України.

Таким чином, обираючи обвинуваченому ОСОБА_6 захід примусу, суд першої інстанції, на виконання приписів кримінального закону та положень судової практики, належним чином врахував: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх підвищену суспільну небезпечність, конкретні обставини їх вчинення, обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, які б його обтяжували, та призначив покарання в межах санкції статей, що йому інкримінуються, виключно у виді позбавлення волі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судом хоча і був визначений строк покарання за найтяжчою зі статей, що інкримінуються винному, який є мінімальним, визначеним санкцією ч. 3 ст. 307 КК України, однак обраний вид покарання, яке ОСОБА_6 належить відбувати реально, не може вважатись занадто м`яким, як стверджує прокурор.

При цьому, вимагаючи від суду призначення максимально визначеного санкцією ч. 3 ст. 307 КК України строку покарання, прокурором не наведено жодної обставини, яка б не була врахована судом та вкрай негативно характеризувала особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Більш того, факт обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інших злочинів, кримінальні провадження щодо яких ще перебувають на розгляді в суді, а також тяжкість покарання, яке йому загрожує, у разі визнання винуватим, не можуть бути підставою для посилення покарання за цим вироком.

Безпідставним є посилання прокурора на те, що при призначенні покарання судом не було враховано об`єм вилучених під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого психотропних речовин та прекурсору, адже саме особливо великий об`єм психотропних речовин та великий об`єм прекурсорів й став підставою для кваліфікації дій винного, отже належним чином врахований судом при призначенні покарання.

За таких обставин, колегія суддів не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з м`якістю призначеного ОСОБА_6 покарання, оскільки не вважає обране йому покарання м`яким, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, обране судом покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Виключити з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним посилання на те, що ОСОБА_6 , відносно якого 26.04.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва направлено обвинувальний акт за ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.2 ст.306, ч.3 ст.28 ч.2 ст.306 КК України та 14.11.2024 до Корсунь-Шевченківського районного суду направлено обвинувальний акт за ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 317 КК України на шлях виправлення не став.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на кваліфікуючі ознаки злочинів: вчинення злочину повторно та особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені статтями 307, 317 КК України.

Вважати правильною кваліфікацію дій ОСОБА_6 :

за ч. 3 ст. 313 КК України як незаконне придбання та зберігання обладнання з метою виготовлення психотропних речовин,

за ч. 3 ст. 307 КК України як незаконне виготовлення, зберігання з метою збуту психотропних речовин в особливо великих розмірах,

за ч. 2 ст. 311 КК України як незаконне придбання, зберігання прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин у великих розмірах,

за ч. 3 ст. 311 КК України як незаконне придбання, зберігання прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин в особливо великих розмірах,

за ч. 2 ст. 317 КК України як організація місця для незаконного виготовлення психотропних речовин, вчиненого з корисливих мотивів.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для засудженого, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15