ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 766/3317/23
Номер провадження: 11-кп/819/327/25
Головуючий в суді І інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 24 березня 2025 року в кримінальному провадженні №0001297 від 23 червня 2023 року стосовно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 24 березня 2025 року ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України та йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_12 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_12 зараховано в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 24 червня 2023 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, що застосований стосовно ОСОБА_13 до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, судових витрат та речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_13 визнано винуватим у вчиненні злочину, що скоєний за наступних обставин.

ОСОБА_14 23 червня 2023 року близько 17:00 години, перебуваючи на вулиці біля під`їзду №2, який розташований за адресою: м.Херсон, вул.Покришева, 14, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, направлений на заподіяння смерті іншій людині, після раптово виниклого конфлікту зі своїм знайомим ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс потерпілому колючо-ріжучим предметом за типом клинка ножа один удар в область грудної клітини, чим спричинив ОСОБА_15 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №618 від 07.07.2023 року наступні тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва з ушкодженням лівої легені, перикарду, серця, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя, що перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_3 о 17:05 год. на сходах у вищевказаному під`їзді на першому поверсі, ОСОБА_15 помер.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_13 за ч.1 ст.115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із вироком суду, обвинувачений ОСОБА_14 подав апеляційну скаргу в якій просить пом`якшити йому вирок.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначив, що наніс потерпілому удар ножем ненавмисно.

Зазначає, що 10 років тому через травму шиї, переніс операцію в ході якої йому видалили 2 шийних хребці, які замінені на імпланти. Через це 6 місяців частково була паралізована ліва сторона та він проходив реабілітацію. Про вказану травму знав потерпілий ОСОБА_15 .

В ході конфлікту ОСОБА_15 кинувся на нього з метою нанесення ударів. Розуміючи, що може статися бійка в котрій ОСОБА_15 може пошкодити йому шию він ішов до під`їзду до своєї квартири тримаючи в руці ніж. В цей час потерпілий кинувся на нього, а він (обвинувачений) підняв руку з ножем на рівні своїх грудей, щоб потерпілий зупинився. Однак потерпілий за інерцією налетів на ніж, після чого відійшов і зайшов у під`їзд додому, де його знайшла сусідка.

Зазначає, що зрозумівши, що сталося дуже злякався і викинув ніж неподалік і пішов до квартири в котрій мешкав.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Захисник та обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили призначити більш м`яке покарання.

Прокурор та представник потерпілої заперечили проти доводів апеляційної скарги, вважали вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

В судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях.

В останньому слові обвинувачений ОСОБА_9 просив призначити менш суворе покарання.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, позиції сторін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка кожного доказу є компетенцією суду, який ухвалив вирок, виходячи з точки зору належності, достовірності, допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що суд оцінивши надані стороною обвинувачення докази прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

На переконання колегії суддів вказаний висновок суду першої інстанції ґрунтується на сукупності зібраних і належно оцінених судом доказів, і є правильним, а дії ОСОБА_13 за ч.1 ст.115 КК України умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, кваліфіковані вірно.

Так, під час судового розгляду обвинувачений не визнав себе винним у вчиненні умисного вбивства. Зазначив, що того дня в м.Херсоні, по вул.Покришева, 14, біля другого під`їзду зустрів ОСОБА_15 з яким був знайомий. Випили спиртні напої, зустріли ОСОБА_16 та продовжили вживати алкоголь. Були консерви, він виніс ніж щоб їх відкрити. Сварка почалася з того, що ОСОБА_15 почав вживати нецензурну лайку. Обвинувачений вирішив піти додому, а ОСОБА_15 почав йти в його сторону, тримав кулаки, було видно, що мав намір заподіяти шкоду обвинуваченому. Обвинувачений дістав ніж з лезом близько 15 см. тримав його в руках, вважаючи що це зупинить ОСОБА_15 , не бив його ножем. Ймовірно випадково потерпілий напоровся на ніж, і пішов в під`їзд, а обвинувачений пішов на лавочку. В цей час ОСОБА_16 сидів на лавочці та дивився в телефон. На думку обвинуваченого він захищався, умислу на вбивство ОСОБА_15 не мав. Далі сусідка вийшла з під`їзду і сказала, що гена лежить в під`їзді в крові. Вони виклика швидку, потім приїхала поліція. Обвинувачений злякався, зрозумів що сталося і викинув ніж.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_17 також заперечив наявність у нього умислу на вбивство потерпілого.

В той же час, незважаючи на невизнання обвинуваченими своєї вини щодо вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України, вина ОСОБА_17 у скоєнні вказаного злочину повністю підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, які місцевим судом згідно з вимогами ст.94 КПК України детально досліджено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності та взаємозв`язку.

Так, судом враховано показання свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні пояснив, що знайомий з ОСОБА_9 , знає його як сусіда, також знайомий з потерпілим ОСОБА_15 , який так само являється його сусідом. Влітку 2023 року повертався додому, побачив ОСОБА_9 та ОСОБА_15 біля під`їзду на лавочці, підсів до них, спілкувалися, випивали, ОСОБА_9 з ОСОБА_15 удвох ходили до магазину за горілкою. Коли повернулись, ОСОБА_15 сказав, що піде додому та пішов в бік під`їзду, ОСОБА_14 відразу пішов за ним. Через хвилину ОСОБА_9 повернувся, викинув ніж через лавочку та сказав, що розібрався з цим «ментовським». До цього відкривали консерви ножем ОСОБА_13 .. Коли ОСОБА_18 зайшов до під`їзду, почув крики сусідів та побачив, що ОСОБА_15 лежить на сходинках в крові. Коли сиділи на лавочці конфліктів свідок не чув, можливо щось трапилось між ними коли вони ходили за горілкою до магазину, свідок не знає. Не пам`ятає того, щоб обвинувачений просив його викликати швидку.

Крім того свідок ОСОБА_19 показала, що в кінці червня 2023 біля під`їзду №2 за адресою: АДРЕСА_2 біля лавочки бачила чохол від ножа.

Свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , пояснили, що 23.06.2023 року повернулись додому, в АДРЕСА_2 , другий під`їзд, коли прийшли поліцейські вони спустились вниз та побачили, що в під`їзді лежить тіло їх сусіда ОСОБА_15 .

Відповідно до протоколу огляду місця події від 23.06.2023, біля під`їзду №2 за адресою: АДРЕСА_2 біля лавочки оглянуте місце скоєння злочину, виявлено та вилучено ніж, чохол від ножа.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.06.2023, за участю ОСОБА_22 , остання впізнала ОСОБА_9 , як чоловіка, який 23.06.2023 року близько 16-30 год знаходився біля під`їзду № 2 по вул.Покришева, 14 та сперечався із ОСОБА_15 .

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.06.2023, за участю свідка ОСОБА_18 , останній впізнав ОСОБА_9 , як особу, яка живе в квартирі на третьому поверсі під`їзду № 2 в будинку АДРЕСА_2 та з яким і потерпілим ОСОБА_23 вживали горілку біля під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_2 . .

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 26.07.2023 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 , який показав, як тримав ніж, як стояв він та ОСОБА_15 , повідомив, що тримав ніж в правій руці на рівні грудної клітини, ОСОБА_15 в його адресу висловлювався нецензурною лайкою, вони йшли один до одного та зблизились впритул, після чого ОСОБА_15 , пішов у під`їзд, а обвинувачений до лавки.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 24.06.2023 року за участю свідка ОСОБА_18 , свідок повідомив інформацію та показав на місцевості як відбулась його зустріч з обвинуваченим та потерпілим, спільне вживання алкоголю, а також обставини за яких обвинувачений та потерпілий попрямували до під`їзду.

Також в кримінальному провадженні проведено ряд експертних досліджень, висновки яких обґрунтовано враховано судом першої інстанції.

Відповідно до висновку експерта № 618 від 23.06.2023 року:

-при експертизі трупа виявлені ушкодження: проникаюче колото- різане поранення грудної клітини зліва з ушкодженням лівої легені, перикарду, серця, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (згідно п. 2.1.2, п. 2.1.3 Й «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 р.) та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

-зазначене вище ушкодження виникло прижиттєво, є колючо-різаним і виникло від дії колючо-ріжучого предмету за типом клинка ножа, який мав лезо та обух з нечітко вираженими ребрами, найбільша ширина клинка до рівня занурення складає біля 35 мм.

-враховуючи тяжкість і характер проникаючого колото- різаного поранення грудної клітини з ушкодженням лівої легені, серця та перикарду, смерть ОСОБА_15 настала в період часу від декількох хвилин до 1-2 десятків хвилин. Не виключено, що у вказаний період часу до втрати свідомості, ОСОБА_15 міг самостійно пересуватись.

-смерть настала в результаті проникаючого колото- різаного поранення грудної клітини зліва з ушкодженням лівої легені, перикарду, серця, що ускладнилась гострою крововтратою. Цей висновок підтверджується наявністю і характером ушкодження, виявленням крові в плевральних порожнинах, плям Мінакова під ендокардом, набряком головного мозку і м`яких мозкових оболонок, печінки, нирок, міокарду, нерівномірним кровонаповненням внутрішніх органів, гемодинамічними розладами внутрішніх органів, даними судово-гістологічної експертизи внутрішніх органів.

-враховуючи ступінь розвитку трупних явищ на момент експертизи трупа ОСОБА_15 в морзі (24.06.2023р о 11:00 год), смерть потерпілого настала за 16-18 годин до моменту експертизи трупа в морзі.

-судово-токсикологічною експертизою крові та сечі трупа етиловий спирт знайдений у концентрації 2,14 проміле, в сечі -2,48 проміле, що зазвичай викликає алкогольне сп`яніння середнього ступеню.

Згідно висновку експерта № 54-МК від 26.07.2023 року спричинення справжнього пошкодження на клапті шкіри, що вилучений від трупу ОСОБА_15 наданим на експертизу ножем не виключається.

Згідно висновку експерта № 53-МК від 26.07.2023 року спричинення істинного пошкодження футболки наданим на експертизу ножем не виключається.

Відповідно до висновку експерта № 33/618 від 27.07.2023 року:

-при експертизі трупа виявлені ушкодження: проникаюче колото- різане поранень; грудної клітини зліва з ушкодженням лівої легені, перикарду, серця, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (згідно п. 2.1.2, п. 2.1,3й «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 р.) та перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

-зазначене вище ушкодження прижиттєве, є колючо-різаним і виникло від дії колючо- ріжучого предмету за типом клинка ножа, який мав лезо та обух з нечітко вираженим; ребрами, найбільша ширина клинка до рівня занурення складає біля 35 мм. Висновок експерта № 33/618 від 24.06.2023р.

-враховуючи локалізацію колото-різаного поранення у потерпілого ОСОБА_15 (на грудній клітині зліва між передньо- та середньо-пахвовими лініями, направлення ранового каналу (зліва направо та декілька знизу), довжину ранового каналу біля 18 см, отримання вказаного ушкодження при обставинах та способом, зазначених в протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_13 від 26.07.2023р (тримаючи ніж у правій руці почав наближатися до Геннадія, при цьому ніж я тримав на рівні своєї грудної клітини (сонячного сплетіння), ручка якого впиралася мені в грудну клітину, в районі сонячного сплетіння...Геннадій наблизився до мене впритул, зігнувши руки в ліктях...) та у протоколі проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_13 від 26.07.2023р (тримаючи ніж у правій руці, яка була опущена... зігнувши праву руку у лікті тримав ніж на рівні грудної клітини, таким чином, що рукоятка, впиралась йому у грудну клітину, в області «сонячного сплетіння» та почав іти до ОСОБА_24 , який у свою чергу також почав рухатись до нього, в результаті чого вони зустрілися біля краю лавки... коли вони зблизилися впритул один до одного, то він так і тримав ніж біля грудної клітини в сторону ОСОБА_24 ), наданих фото-таблицях до протоколу проведення слідчого експерименту від 26.07.2023р за участі підозрюваного ОСОБА_13 (де ОСОБА_13 показує як саме він тримав ніж, коли зблизився з ОСОБА_15 , який знаходиться на передній поверхні грудної клітини статиста), виключається.

Вказані докази отримано з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства. Дані, що містяться в наведених доказах узгоджуються між собою щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_25 злочину (часу, місця, способу, знаряддя вчинення злочину, характеру та локалізації тілесних ушкоджень) та не містять суперечностей, у зв`язку із чим, суд першої інстанції обґрунтовано взяв їх до уваги, вказавши на їх відповідність критеріями належності, допустимості, достатності та достовірності.

В ході апеляційного розгляду сторона захисту не ставила під сумнів належність та допустимість вказаних доказів, а також достовірність показів свідків.

Описану обвинуваченим в ході судового розгляду, та відображену в апеляційній скарзі версію подій, щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому (утримання ножа на рівні грудей, на який потерпілий напоровся), яка зокрема описана і показана обвинуваченим в ході проведення слідчого експерименту за його участю, суд апеляційної інстанції вважає такою, що в повній мірі спростовується наявними в матеріалах провадження доказами, а саме висновком експерта № 33/618 від 27.07.2023 року, згідно з яким отримання потерпілим тілесного ушкодження при обставинах та способом, зазначених в протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_13 та у протоколі проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_13 від 26.07.2023 р. виключається.

Що стосується питання наявності у ОСОБА_13 умислу на вбивство потерпілого, і як наслідок кваліфікації дії обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України, то суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції із вказаного приводу.

Відповідно до ст.24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений, під час вчинення злочину застосував відносно потерпілого ніж, який завчасно взяв із собою та яким цілеспрямовано наніс останньому удар у життєво-важливий орган грудну клітину зліва, внаслідок чого спричинив ушкодження легені, перикарду, серця.

Оцінюючи вказані обставини справи, зокрема характер тілесних ушкоджень (пошкодження життєво-важливого органу), його локалізацію (в області серця), механізм та знаряддя злочину, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, щодо наявності у ОСОБА_9 умислу саме на спричинення смерті потерпілому, оскільки зазначені обставини свідчать про те, що обвинувачений завдаючи удар ножем цілеспрямовано у життєво важливий орган грудну клітину зліва в область серця, у повній мірі усвідомлював небезпеку своїх дій та діяв з прямим умислом на вбивство.

Використовуючи ніж і завдаючи ним удар в ліву ділянку грудей, де розташоване серце, обвинувачений не міг не передбачити, що в результаті цих дій потерпілий отримає тілесні ушкодження від яких помре.

При цьому обвинувачений не намагався жодним чином надати негайну допомогу потерпілому, а повернувся до місця розпиття алкоголю, де повідомив свідку ОСОБА_18 , що «розібрався» з потерпілим та позбувся знаряддя вбивства.

З огляду на зазначені обставини, посилання обвинуваченого на те, що він не мав умислу на вбивство потерпілого є непереконливими, та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження. Натомість вказані твердження обвинуваченого, суд апеляційної інстанції розцінює як обраний спосіб захисту, з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Аналогічну оцінку апеляційний суд надає і доводам апеляційної скарги обвинуваченого щодо обізнаності потерпілого з його фізичними вадами та намаганнями ОСОБА_15 заподіяти фізичних ушкоджень обвинуваченому.

Встановлені в ході розгляду справи дані свідчать, що ОСОБА_9 не перебував у стані необхідної оборони, оскільки матеріали провадження не містять відомостей, що в момент конфлікту з потерпілим з боку потерпілого була реальна загроза чи існувало суспільно небезпечного посягання на життя і здоров`я обвинуваченого.

Так, в ході конфлікту обвинувачений тримав в руці ніж. Натомість потерпілий не мав при собі будь-які предметів та не завдав обвинуваченому жодних тілесних ушкоджень. Крім того, матеріали провадження не містять жодних відомостей про те, що стан здоров`я ОСОБА_9 суттєво впливав на його здатність до захисту чи уникнення посягань, що вимагало б застосування ножа.

Таким чином в обстановці, яка склалася між потерпілим та обвинуваченим, не було реальної загрози життю чи здоров`ю обвинуваченого, і не відбулося такого посягання, яке б викликало у обвинуваченого, який тримав в руці ножа, невідкладну необхідність заподіяти потерпілому шкоди здоров?ю, необхідної для негайного відвернення посягання.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з тим, термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Зі змісту вироку вбачається, що призначаючи ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я людини, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставину, що його обтяжує вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Сукупність вказаних обставин, на переконання колегії суддів, свідчить про те, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано та мотивовано прийшов до висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

З огляду на тяжкість та характер скоєного ОСОБА_25 злочину який має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, оскільки пов`язаний із посяганням на життя людини, яке є найвищою соціальною цінністю та зумовлений тяжкими наслідками у вигляді смерті людини, саме такі вид та міра покарання матимуть на обвинуваченого належних виховний вплив та сприятимуть його виправленню та попередженню нових кримінальних правопорушень.

У даному випадку суд першої інстанції обґрунтовано зважив на підвищену суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке вчинене в стані алкогольного сп`яніння.

Одночасно суд врахував всі наявні відомості про особу обвинуваченого, зокрема щодо відсутності судимостей та відсутності відомостей про притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності.

Відомостей про наявність у обвинуваченого дійсного щирого каяття, яке б проявлялося у критичні оцінці своїх дій чи у бажанні відшкодувати чи хоча б мінімально відшкодувати шкоду потерпілій шкоду, матеріали провадження не містять.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_12 покарання є справедливим, а місцевий суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 64, 65, 66, 67 КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого та врахувавши ступінь тяжкості вчинених злочинів.

За наведеного, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Водночас, слід зазначити, що за положеннями ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Апеляційний суд вважає за необхідне у даному випадку вийти за межі апеляційної скарги обвинуваченого, оскільки в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції при зарахуванні обвинуваченому до покарання строку попереднього ув`язнення допустив помилку та не зважив на дату затримання обвинуваченого. Натомість здійснив таке зарахування починаючи з дати застосування запобіжного заходу.

Однак згідно з ч.2 ст.197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.

Так, відповідно до протоколу затримання від 24 червня 2023 року ОСОБА_9 було затримано 23 червня 2023 року о 21:00 год.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Враховуючи, що суд першої інстанції не зарахував обвинуваченому у строк відбування покарання строк його перебування під вартою саме з 23 червня 2025 року, колегія суддів вбачає, що за таких обставин вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_26 у частині необхідності зарахування в строк покарання періоду попереднього ув`язнення на підставі положень ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_27 залишити без задоволення.

Вирок Херсонського міського суду від Херсонської області від 24 березня 2025 року стосовно ОСОБА_9 в частині зарахування строку попереднього ув`язнення змінити.

На підставі положень ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 23 червня 2023 року по 20 травня 2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4