УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 552/3989/24

провадження № 51-3393 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16 липня 2025 року про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 .

Суть питання та встановлені судом обставини

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 18 березня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про встановлення розумних строків у кримінальному провадженні № 0000781 від 12 травня 2023 року.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 16 липня 2025 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на вказану ухвалу слідчого судді закрито, оскільки скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд ухвали Полтавського апеляційного суду від 16 липня 2025 року в касаційному порядку, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду

Перевіривши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити, з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягнути.

За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст. 310 КПК України оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.

Водночас згідно з ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Ухвали слідчих суддів, які під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, визначено ч. 3 ст. 307 та частинами 1, 2 ст. 309 КПК України. З огляду на імперативний спосіб регулювання кримінальних процесуальних відносин перелік розширеному тлумаченню не підлягає.

Так, за приписами ч. 3 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених п. 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Наведене кореспондує з положеннями ст. 309 КПК України, якою закріплено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Крім того, ч. 2 ст. 309 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

У ч. 3 ст. 309 КПК України встановлено, що інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Встановлення законодавцем обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю щодо дотримання прав і законних інтересів осіб.

Разом з тим, посилання скаржника на постанову об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 вересня 2024 року(справа № 761/26342/22) не є релевантними, оскільки у цій постанові міститься висновок про те, що ухвала слідчого судді, якою встановлено строк для проведення процесуальних дій, необхідних для закінчення досудового розслідування, має важливе значення як для етапу досудового розслідування, його якісного проведення та обрахунку самого строку такого розслідування, так і на кримінальне провадження та його рух загалом, а тому така ухвала слідчого судді підлягає апеляційному оскарженню.

Однак у цьому провадженні ухвалою слідчого судді від 18 березня 2025 року відмовленов задоволенні клопотання про встановлення процесуальних строків у кримінальному провадженні, тобто слідчий суддя не встановив строк щодо періоду, який не мав граничних меж відповідно до КПК України.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про встановлення розумних строків не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Згідно з ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Водночас, якщо після відкриття апеляційного провадження (у випадку оскарження ухвали слідчого судді - після призначення судового засідання) буде встановлено, що апеляційний розгляд здійснюється за апеляційною скаргою на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження (ухвала об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 569/17036/18).

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції під час судового розгляду, з огляду на положення статей 307, 309, 392 КПК України встановив, що апеляційну скаргу було подано на рішення слідчого судді, яке не підлягає апеляційному оскарженню, та враховуючи правову позицію викладену в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 19 лютого 2019 року (справа № 569/17036/18), дійшов обґрунтованого висновку про необхідність закриття апеляційного провадження, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Ухвала Полтавського апеляційного суду від 16 липня 2025 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону не встановлено, із касаційної скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому, враховуючи положення п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16 липня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3