УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року слідча суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю ініціатора скарги ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 25.04.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000086

ВСТАНОВИЛА

В провадження слідчої судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 25.04.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000086.

За обставин викладених у скарзі, постановою старшого слідчого Другого Слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 20.03.2025 про відмову у задоволені клопотання від 20.03.2025 про визнання потерпілим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000037 від 17.04.2024 р. за ч.2 ст.365 КК України.

ОСОБА_3 у скарзі зазначає, що 15 травня 2025 року надійшов офіційний лист Територіального управління ДБР, розташоване у м. Києві за підписом старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу ОСОБА_4 за №19112-25/к/11-02-8626/25 від 01.05.2025 з додатком постанови про відмову у визнанні потерпілим від 25.04.2025.

Ініціатор скарги зазначає, що уповноваженою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Києві, старшим слідчим в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 видано не правову постанову від 25.04.2025 про відмову у визнанні потерпілим, оскільки вона не містить правових обґрунтувань, суперечить вимогам ч.1 ст. 55 КПК України, базується на сумнівних даних і має бути скасована.

Оскаржувана постанова слідчого є необґрунтованою, не узгоджується з положеннями КПК України, які регулюють правовий статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначають, з якого саме часу особа набуває права й обов`язки потерпілого, а також не містить жодного посилання на конкретні обставини, що послугували достатньою підставою для висновку про недоведеність факту заподіяння ОСОБА_3 моральної чи матеріальної шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим частиною другою статті 364 КК України, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000086 від 18.03.2025 року.

У зв`язку з чим ОСОБА_3 просить скаргу задовольнити; визнати не правовою постанову старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 25.04.2025 v кримінальному провадженні №0000086 від 18.03.2025 ma скасувати її; зобов`язати уповноважену особу ДБР, старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у м. Києві ОСОБА_7 визнати потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000086 від 18.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення ч.2 ст. 364 КК України, ОСОБА_3 , з врахуванням пункту 3 вимоги в поданій заяві про кримінальне правопорушення до ДБР від 05.12.2024 за вх.№4065зки та заяви, щодо надання процесуального статусу потерпілого у кримінальному провадженні від 23.04.2025 за вх. №19112.

У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав в повному обсязі з підстав в ній наведених, зазначив, що постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим є необґрунтованою, вказане рішення слідчого прийнято з формальних підстав, просив скаргу задовольнити.

Уповноважений слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що у відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Слідча суддя заслухавши думку ОСОБА_3 , дослідивши скаргу та долучені до неї матеріали, приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, Першим слідчим відділом слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000086 від 18.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, у якому старшим слідчим в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві ОСОБА_8 винесено постанову від 25.04.2025.2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 потерпілими у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000086 від 18.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України з підстав вказаних в мотивувальній частині постанови.

Відповідно до вимог ч.1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У відповідності до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст.93 Кримінального процесуального кодексу України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч.1 ст. 55 КПК України). Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч.2 ст. 55 КПК України).

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч.3 ст. 55 КПК України).

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді (ч.5 ст. 55 КПК України).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Так, слідчий у своїй постанові посилається зокрема на те, що внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у зазначеному кримінальному провадженні було здійснено на виконання рішення слідчого судді, а не у зв`язку з наявністю у заяві ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. У зв`язку з викладеним, враховуючи що потерпілим є особа, якій саме кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а обставини щодо встановлення факту вчинення кримінального правопорушення досліджуються в ході досудового слідства, слідство приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про визнання їх потерпілими подано передчасно.

Крім того, як вбачається з постанови слідчого від 25.04.2025 досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, в той же час зазначає, що в ході досудового розслідування не здобуто відомостей, що підтвердили завдання кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.2 ст. 364 КК України моральної, фізичної або майнової шкоди.

Всупереч положенням ст.110 КПК України, оскаржувана постанова слідчого не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, постанова взагалі не містить мотивів прийняття рішення, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілої особи подана особою, якій не завдано шкоди.

Як вбачається з постанови старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого умісті Києві ОСОБА_4 від 25.04.2025, Першим слідчим відділом слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000086 від 18.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.

В той же час, слідчим зроблено загальний висновок про відсутність даних про заподіяння шкоди, без посилання на матеріали досудового розслідування, слідчі дії, які були проведені та дають підстави вважати, що ОСОБА_3 не було завдано шкоди.

Цитування у постанові положень кримінального процесуального закону не можна ототожнити з відомостями про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивами прийняття постанови, їх обґрунтуванням.

Незважаючи на це, та не спростовуючи в постанові про відмову у визнанні потерпілим доводів відносно заподіяння зокрема ОСОБА_3 шкоди, слідчий в порушення вимог ст.55 КПК України, відмовив у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, чим порушив його законні права та інтереси та усунув від участі у кримінальному провадженні.

Разом з тим, процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідча суддя приймає рішення про скасування постанови.

Таким чином, неналежне мотивування постанов про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого - не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим, рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

З огляду на зазначене, слідча суддя доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги та скасування постанови старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 25.04.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000086.

В той же час, вимоги скарги в іншій частині задоволенню не підлягають, оскільки не узгоджуються із положеннями ст. 307 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 304, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 25.04.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000086.

В іншій частині скаргу залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст оголосити 06 червня 2025 року о 09 годині 40 хвилин.

Слідча суддя ОСОБА_12