ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року

м. Київ

справа № 727/11583/23

провадження № 51- 157 км 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, а також потерпілої ОСОБА_7 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002972, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 травня 2021 року, зміненим ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 13 грудня 2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого 29 березня 2023 року в зв`язку з відбуттям строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 травня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 скасовано. Кримінальне провадження № 0002972 від 08 серпня 2023 року щодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання. Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

За обставин, встановлених судом та детально викладених в ухвалі суду апеляційної інстанції ОСОБА_8 обвинувачувався у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Так, ОСОБА_8 , діючи повторно, 08 серпня 2023 року, близько 16:40 год., перебуваючи в салоні автобуса (маршрутне таксі № 1), що рухався по вул. Головній в м. Чернівці від зупинки «Чапаєва» до зупинки «Авіакаса», діючи в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом та метою особистого незаконного збагачення, відкрито викрав з сумки ОСОБА_7 належні їй гаманець червоного кольору вартістю 980 грн та грошові кошти в сумі 6524,50 грн, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 7504,50 грн.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у вказаному суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що приймаючи рішення про скасування обвинувального вироку суду першої інстанції, апеляційний суд прийняв безпідставне та необґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження, оскільки наявними в справі доказами підтверджується винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Надавши іншу оцінку доказам ніж ту, яку надавав суд першої інстанції, апеляційний суд не спростував доказів, якими підтверджується винуватість ОСОБА_8 , в тому числі показаннями потерпілої. Вказує, що ОСОБА_8 раніше вже 9 разів засуджувався за скоєння умисних корисливих злочинів, а тому за цей час навчився поводити себе одразу після заволодіння майном так, щоб не бути викритим. Прокурор стверджує, що всі наявні в цій справі докази є належними та допустимими, а висновки суду апеляційної інстанції про протилежне є безпідставними. Вважає, що при перевірці доводів апеляційної скарги сторони захисту апеляційний суд, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, дав на них відповіді, які не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 також просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у вказаному суді та в обґрунтування своїх вимог наводить доводи на підтвердження винуватості, на її думку, ОСОБА_8 у відкритому заволодінні грошовими коштами. Вважає ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам законності і обґрунтованості та ст. 370, 419 КПК України.

Під час касаційного розгляду прокурор, який брав участь у кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції, підтримав касаційні вимоги сторони обвинувачення та потерпілої і просив їх задовольнити.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , надіслав заперечення на касаційні скарги прокурора та потерпілої, в яких, обґрунтовуючи безпідставність, на його думку, наведених у них доводів, просив залишити їх без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду - без зміни.

Під час касаційного розгляду захисник також висловив позицію щодо необхідності залишення без задоволення касаційних скарг прокурора й потерпілої.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судове рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судом норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як визначено ст. 419 КПК України, в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

На думку колегії суддів, переглядаючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції в повному обсязі не дотримався вказаних вимог закону.

Як видно зі справи, суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційних скарг ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 на вирок суду першої інстанції, яким ОСОБА_8 було визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, зробив висновок про те, що судом не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного діяння і вичерпані можливості їх отримання, а тому закрив кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

При цьому, приймаючи це рішення вказаний суд в судовому засіданні допитав потерпілу та свідків у справі, дослідив письмові докази кримінального провадження та в своїй ухвалі виснував, що в даному випадку суд не може прийняти іншого процесуального рішення ніж закриття кримінального провадження, оскільки за своїми процесуальними повноваженнями не може перебирати на себе функції обвинувачення щодо усунення неповноти слідства, яка, на думку колегії суддів апеляційного суду мала місце в даному провадженні.

Проте, з прийнятим рішенням та наведеними у ньому обґрунтуваннями не погоджується колегія суддів.

Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Зміст ухвали апеляційного суду свідчить про те, що залишились не спростованими показання потерпілої ОСОБА_7 , яка чітко і послідовно протягом всього періоду досудового та судового слідства вказувала про обставини відкритого викрадення в неї гаманця саме ОСОБА_8 та зазначені показання повністю узгоджуються з даними відеозапису із камери спостереження поблизу зупинки і показаннями свідка ОСОБА_9 . Показання потерпілої ОСОБА_7 та свідків, з самого початку узгоджувалися між собою, були логічними та послідовними. Підстав не довіряти цим показанням встановлено не було, оскільки ОСОБА_8 раніше знайомим з ними не був, жодних неприязних стосунків з ними не мав та будь-яких мотивів вважати, що вони можуть обмовляти його, у суду не було.

Суд апеляційної інстанції не вказав з яких мотивів не взяв до уваги фактичні обставини, повідомлені очевидцем викрадення майна та не дав належної оцінки показанням самого ОСОБА_8 , який під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції повідомляв суттєво інші обставини щодо джерела походження цих коштів, ніж ті, що повідомляв під час його затримання. Такі розбіжності в показаннях останнього дають підстави вважати, що ОСОБА_8 , з огляду на наявність у нього досвіду неодноразового скоєння умисних корисливих злочинів, таким способом намагається уникнути притягнення до кримінальної відповідальності, про що обґрунтовано в своїй касаційній скарзі зазначив прокурор.

Зміст ухвали апеляційного суду свідчить про те, що повторно допитавши потерпілу, свідків і дослідивши письмові докази, апеляційний суд надав цим доказам іншу оцінку, однак не зазначив в чому полягала неналежна чи невірна оцінка даних доказів судом першої інстанції та прийняв рішення про відсутність належного обґрунтування доведеності винуватості ОСОБА_8 у вироку суду першої інстанції, яке б відповідало критерію «поза розумним сумнівом», без наявності достатніх на те мотивів.

Не зрозумілим також є висновок апеляційного суду про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України. Так, у тексті ухвали апеляційний суд зазначає, що у змісті фабули сформульованого судом обвинувачення не вказано яким способом ОСОБА_8 вчинив відкрите викрадення чужого майна, у чому полягала відкритість його дій, не встановлено у присутності кого такі дії вчинені. Крім того, апеляційний суд зазначив, що кваліфікація дій ОСОБА_8 є неправильною також в зв`язку з тим, що потерпіла не вказувала, що бачила хто саме вчинив крадіжку гаманця і таких показань не було від інших допитаних свідків.

Проте за диспозицією ст. 186 КК України грабіж з об`єктивної сторони є відкритим викраденням чужого майна, тобто вилученням майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Водночас і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ними як викрадення, але вона ігнорує це. Грабіж матиме місце і в тому випадку, коли викрадення розпочалося таємно, але в процесі вчинення злочину переросло у відкрите і це усвідомлюється винним.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи було допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, слід визнати істотними, оскільки вони ставлять під сумнів законність і обґрунтованість ухвали цього суду та на підставі яких, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, необхідно скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, під час якого слід врахувати викладене в цій постанові й постановити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційні скарги прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, а також потерпілої ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3