ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №: 11-кп/818/ 1171/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме - самого обвинуваченого ОСОБА_6 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.03.2025 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0001484 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 травня 2025 року, включно, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог, обвинувачений зазначає, що не буде переховуватись та просить обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки має постійне місце мешкання, дружину ОСОБА_9 , і не збирається впливати на свою дружину як свідка, щоб дати неправдиві свідчення на його користь, оскільки вона вже дала свідчення та на підставі ст.63 Конституції України. Просить апеляційний роз-гляд його скарги провести в присутності його захисника ОСОБА_7 .

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого та просив їх задовольнити.

Обвинувачений та прокурор в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлявшись належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, просили в своїх заявах розглядати апеляційну скаргу за їх відсутністю, будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи за їх відсутністю не надали. На особистій участі не наполягали.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд даної справи без участі обвинуваченого та прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Крім того, такий розгляд відповідає вимогам ст.401 КПК України, так як апеляційна скарга обвинуваченого не стосується погіршення становища обвинуваченого.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0001484 від 07.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України.

В ході досудового слідства та розгляду справи обвинуваченому ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, який неодноразово продовжувався, в останній раз, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.01.2025 року, до 28.03.2025 року.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу, обраного обвинуваченому раніше, оскільки є достатньо підстав та ризиків вважати, що ризики, які існували на момент обрання вказаного запобіжного заходу, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати та він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків. Вказані ризики прокурор обґрунтовував тим, що, з огляду на тяжкість та реальність покарання,оскільки ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене суворе покарання, він може переховуватись від суду, враховуючи, крім іншого те, що він, будучи громадянином Грузії, неодноразово виїжджав за кордон, знаходиться на території України нетривалий час, посвідка на проживання на території України прострочена та не продовжена в встановленому законом порядку, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, утриманців не має, у нього відсутня нерухомість на території України. Крім того, після вчинення правопорушення обвинувачений співробітників поліції та швидку допомогу не викликав, намагався втекти та чинив опір працівникам поліції та вжив негайних заходів зникнення слідів злочину на своєму тілі, сховав знаряддя злочину, що також вказує на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Окрім цього, прокурор вважав, що ОСОБА_11 може незаконно впливати на свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , які проживають за адресою де мешкав обвинувачений і можуть під його тиском дати неправдиві свідчення на користь останнього, а тому перебуваючи на волі обвинувачений може вчинити дії, направлені на незаконний вплив на таких осіб з метою зміни чи приховування відповідних свідчень та уникнення ним відповідальності, що вказує на наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, прокурор вважав, що інші запобіжні заходи не можуть забезпечити процесуальні обов`язки обвинуваченого, у зв`язку з чим, просив продовжити ОСОБА_8 раніше обраний відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даного обвинуваченого, суд погодивсяз обґрунтуванням ризиків, передбачених п.1 та п.3 ч.1 ст.177 КПК України, приймаючи до уваги, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене суворе покарання, може переховуватись від суду, при цьому обґрунтованість цього ризику полягає в тому, що останній будучи громадянином Грузії, неодноразово виїжджав за кордон, знаходиться на території України нетривалий час, посвідка на проживання на території України прострочена та не продовжена в встановленому законом порядку, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, утриманців не має, відсутня нерухомість на території України, можливість призначення покарання обвинуваченому у вигляді реального позбавлення волі за тяжкий злочин може викликати загрозу втечі підозрюваного ( п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Крім того, після вчинення правопорушення обвинувачений співробітників поліції та швидку допомогу не викликав, намагався втекти та чинив опір працівникам поліції та вжив негайних заходів зникнення слідів злочину на своєму тілі, сховав знаряддя злочину, що також, на думку суду, вказує на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Також суд вважав, що ОСОБА_10 може незаконно впливати на свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , які проживають за адресою де мешкав обвинувачений і можуть під його тиском дати неправдиві свідчення на користь останнього, що вказує на наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що на даній стадії судового провадження відсутні підстави для зміни запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , продовживши дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_6 раніше.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або вчинити інший злочин, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Характер обставин вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, ступінь тяжкості, а також те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні суспільно-небезпечного тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що посягає відповідно до Конституції України на найвищу соціальну цінність в державі, свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, а тому, не є безпідставними висновки суду першої інстанції, що заявлені ризики продовжують існувати. При цьому, існує реальний ризик, що знаючи, яке кримінальне покарання йому загрожує, обвинувачений може вдатися до втечі та переховуватися від суду.

При цьому, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

З урахуванням обґрунтованості обвинувачення, яка підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження, а також зважаючи, що ОСОБА_10 офіційно не працевлаштований, тобто, не має легального стабільного заробітку, вчинив злочин, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, що в сукупності дає підстави вважати, щовін може переховуватись від суду, ухилитись від виконання своїх процесуальних обов`язків.

Крім того, не виключений ризик незаконного впливу на свідків, враховуючи, що свідок ОСОБА_9 мешкає разом з обвинуваченим, незважаючи на те, що вона вже дала покази суду, знаходження обвинуваченого під домашнім арештом може спонукати останнього на здійснення в її бік незаконного впливу, з метою змусити змінити свої покази.

Враховуючи, що наявність та продовження визначених ризиків була встановлена під час досудового розслідування та судового розгляду, а станом на теперішній час достовірних даних на підтвердження того, що ці встановлені ризики зменшились або зникли під час судового засідання, є про достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченому, колегія суддів вважає, що у цьому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони життя, а також інтересів суспільства і держави в цілому.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернута увага на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даного обвинуваченого.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого щодо наявності у нього постійного місця проживання, та відсутності спроб переховування від органів досудового розслідування, самі по собі не мінімізують і не спростовують наявних ризиків,запобігти яким, в даному випадку, може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою. Крім того, ці обставини існували і на час вчинення обвинуваченим інкримінованих йому протиправних діянь, і не стали стримуючим фактором для нього.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даних обвинувачених під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються осіб обвинувачених та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.03.2025 року про продовження щодо обвинуваченого ч.1 ст.121 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 25.05.2025 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4