Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

15 квітня 2025 року м. Рівне

Справа № 570/2184/22

Провадження № 11-кп/4815/176/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника-адвоката - ОСОБА_8

потерпілого - ОСОБА_9

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000264 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поліське Рівненського (колишнього Березнівського) району Рівненської області, громадянина України, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 04 липня 2024 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 04 липня 2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і призначено покарання - два роки апробаційного нагляду.

На підставі ст.59-1 КК України покладено обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;

пройти курс лікування від алкогольної залежності;

дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій - заборонити відвідувати місця, де дозволено продаж спиртних напоїв на розлив з 20 год. до 6 год. наступної доби.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, ОСОБА_7 направлено для проходження програми для кривдників строком на три місяці, виконання програми для кривдників покладено на Білокриницьку сільську раду Рівненського району Рівненської області.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 5079, 60 грн. майнової шкоди, 30000 грн - моральної шкоди та вирішено питання щодо речового доказу у провадженні.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_7 21 червня 2022 року близько 22.00 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у коридорному приміщенні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_9 ножем тілесні ушкодження у виді колото - різаної рани правої щоки без ознак проникнення, подряпин по передній поверхні грудної клітки зліва, передньо - внутрішній поверхні у середній третині лівого плеча та колото - різаної рани грудної клітки зліва без ознак проникнення, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , покликаючись на незаконність вироку, зазначає, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, а докази, покладені в основу обвинувачення, на її думку, отримані з порушенням вимог закону і повинні критично оцінюватися.

Наголошує, що між обвинуваченим та потерпілим, як батьком і сином, існує тривалий конфлікт, що стосується спірних житлових питань за місцем проживання, а, відтак, показання потерпілого та свідків щодо ОСОБА_7 , який є особою пенсійного віку, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання і не зловживає алкогольними напоями, мають бути критично оцінені.

Просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні та відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілого.

У письмових запереченнях прокурор та представник потерпілого - адвокат ОСОБА_10 , покликаючись на доведеність вини обвинуваченого, просять вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, прокурора, потерпілого ОСОБА_9 та його представника - адвоката ОСОБА_10 , які вважають вирок законним, обґрунтованим і просять залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за які його засуджено, підтверджується сукупністю доказів, розглянутих в судовому засіданні, і є обґрунтованим.

Всупереч твердженням, викладеним апелянтом в апеляційній скарзі, та при апеляційному розгляді, матеріали кримінального провадження містять достатньо належних і беззаперечних доказів, які свідчать про доведеність вини ОСОБА_7 в умисному заподіяння потерпілому ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров"я.

Як в ході досудового розслідування, так і під час судового слідства, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнали факт наявності між ними, як батьком і сином, тривалих неприязних відносин, які, як встановлено в ході апеляційного розгляду, стосуються спору на житловий будинок, та суперечки, що виникла 21 червня 2022 року близько 22.00 год. в коридорі житлового будинку за місцем проживання на побутовому грунті через приведення до будинку собаки онуком - сином ОСОБА_9 .

В судовому засіданні ОСОБА_7 ствердив, що, будучи в стані алкогольного сп`яніння, в результаті конфлікту між ним та сином, він, взявши з кімнати ножа, наніс ним ОСОБА_9 тілесне ушкодження. Подальших ударів не пам`ятає.

Як вбачається з показань потерпілого ОСОБА_9 , між ним та батьком - ОСОБА_7 існують неприязні відносини з приводу спадкового майна - житлового будинку, в якому проживають, і 21 червня 2022 року близько 22 год. в будинку відбувся черговий конфлікт з батьком, який, будучи в стані алкогольного сп`яніння, наніс йому удар ножем по правій щоці та в ділянку грудей.

При апеляційному розгляді ОСОБА_9 зазначив, що між ними тривалий час існують неприязні відносини через конфлікту ситуацію з будинком, право власності якого оспорюється в цивільному порядку, про що наголошується і в апеляційній скарзі сторони захисту.

В ході слідчого експерименту ОСОБА_9 показав, як і за яких обставин ОСОБА_7 йому було нанесено тілесні ушкодження ( т. 1 а.с.44-48), що узгоджується і з висновком судово-медичної експертизи.

Згідно висновку судово-медичної експертизи ( т. 1 а.с. 59-61), ОСОБА_9 спричинено легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, механізм отримання яких не суперечить даним, що містяться в протоколі допиту потерпілого.

Висновок експерта є вмотивованим, науково обґрунтованим, узгоджується з іншими доказами у кримінальному провадженні і сумнівів у колегії суддів не викликає.

За таких обставин суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку зібраним у кримінальному провадженні доказам і вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України.

Доказів спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому з необережності матеріали кримінального провадження не містять і таких доказів не надано суду апеляційної інстанції.

Твердження захисника про нанесення підзахисним ОСОБА_9 тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони не є переконливими і спростовуються зібраними у провадженні доказами, перевіреними судом.

За змістом ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечних посягань, шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, такої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановки захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених ст. 118 та ст. 124 цього Кодексу.

Зібраними в кримінальному провадженні доказами підтверджено, що нанесенню тілесних ушкоджень ОСОБА_9 передувала тривала неприязнь та суперечки між членами родини, зокрема, батьком і сином, і сам ОСОБА_7 підтверджує той факт, що, будучи в нетверезому стані, взяв ножа і наніс ним ОСОБА_9 тілесне ушкодження.

У даній справі достовірно встановлено, і це підтвердив сам ОСОБА_7 , що реального посягання на його життя з боку потерпілого ОСОБА_9 не було, що виключає перевищення меж необхідної оборони з його боку, як обов"язкову умову застосування положень ст. 118 КК України.

Що ж стосується покликання захисника в апеляцій скарзі про те, що свідок ОСОБА_11 не був безпосереднім очевидцем вказаних подій, а тому його показання не слід брати до уваги, як і показання свідка ОСОБА_12 через неприязні відносини у їх сім`ї, то колегія суддів вважає, що дані свідки в ході проведення їхнього допиту були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, їхні показання є послідовними і узгоджуються з іншими доказами, наявними в справі.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що досудове розслідування та судовий розгляд були проведені з дотриманням вимог КПК України, а докази, в тому числі, і речовий доказ - ніж, який оглянуто в ході судового слідства, зібрано у законний спосіб.

Що ж до призначеного покарання, то колегія суддів зазначає, що справедливість покарання визначається з урахуванням інтересів всіх суб`єктів кримінально - правових відносин, з відповідною реакцією держави на протиправне діяння особи, що є важливим чинником захисту постраждалої особи, і суд вправі, враховуючи фактичні обставини справи, та наслідки протиправної діяльності винної особи призначити такий вид покарання, який у кожному конкретному випадку буде необхідним і справедливим, та відповідатиме меті покарання в цілому.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд, як видно з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу ОСОБА_7 який раніше не судимий, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обтяжуючих покарання обставин - скоєння правопорушення в стані сп`янніня та в присутності дитини, і обрав покарання - пробаційний нагляд в максимальних межах.

Відповідно до положень ст.59-1 КК України, крім інших обов`язків, на ОСОБА_7 , з урахуванням вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, покладено обов`язок пройти курс лікування від алкогольної залежності, не відвідувати місця, де дозволено продаж спиртних напоїв на розлив з 20 год. до 6 год. наступної доби, а також, відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, направлено для проходження програми для кривдників строком на три місяці, виконання якої покладено на Білокриницьку сільську раду Рівненського району Рівненської області.

Між тим, як слідує з матеріалів кримінального провадження та встановленого в ході апеляційного розгляду, ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше не притягувався і до адміністративної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, за яким скарг на його негативну поведінку чи зловживання спиртними напоями не надходило, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є пенсіонером за віком і не є особою, що становить небезпеку для суспільства, що не знайшло заперечень з боку сторони обвинувачення.

В ході апеляційного розгляду учасниками провадження апеляційному суду не надано переконливих доказів, які б слугували підставою вважати, що ОСОБА_7 зловживає алкогольними напоями і є залежним від алкоголю, як і доказів, що він є особою, яка потребує проходження програми для кривдників, оскільки характеризуючі дані на обвинуваченого, надані уповноваженим органом за місцем проживання, не свідчать про таку поведінку.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за можливе, відповідно до положень ч. 2 ст. 409 КПК України, змінити вирок і пом"якшити призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання у виді пробаційного нагляду до мінімальної його межі, а також виключити з вироку твердження про обов`язок проходження ОСОБА_7 курсу лікування від алкоголізму, не відвідування місць, де продають алкоголь, та обов`язок пройти програму для кривдників, виконання якої покладено на сільську Раду.

Що ж до позовних вимог ОСОБА_9 , то суд першої інстанції правомірно, виходячи з вимог ст. 128 КПК України та ст. 1166 ЦК України, згідно якої матеріальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, стягнув з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5079, 60 грн, що підтверджено належними доказами.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України та роз`яснень, викладених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року / із змінами і доповненнями "Про судову практику у справах про відшкодування моральної/ немайнової, шкоди", розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначити залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_9 заподіяно легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, і хоча він особисто і зазнав моральних страждань, їх глибина та інтенсивність не була настільки глибокою, як стверджує потерпілий, обвинувачений ОСОБА_7 є особою пенсійного віку, як встановлено апеляційним судом, розмір його пенсії мінімальний, інші доходи відсутні, а, відтак, з урахуванням засад розумності і справедливості, розмір моральної шкоди, відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 408 КПК України, підлягає зменшенню, що не впливає на обсяг обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 04 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 - змінити.

Визнати ОСОБА_7 винним за ч. 2 ст. 125 КК України і призначити покарання - один рік пробаційного нагляду.

Виключити з вироку твердження суду про необхідність ОСОБА_7 пройти курс лікування від алкогольної залежності; заборону відвідувати місця, де дозволено продаж спиртних напоїв на розлив з 20 години до 6 години наступної доби; направлення, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, ОСОБА_7 для проходження програми для кривдників строком на три місяці та покладення обов`язків щодо виконання такої програми на Білокриницьку сільську раду Рівненського району Рівненської області.

Зменшити суму морального відшкодування до 5000 грн.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2