ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/190/25 Справа № 711/2959/25 Категорія: ст.584 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

23 квітня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

затриманого ОСОБА_8

захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги захисників затриманого адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.04.2025, якою відносно

ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , одруженого,

останнє місце проживання на території України:

АДРЕСА_1 , громадянина Швейцарської Конфедерації,

який розшукується правоохоронними органами Швейцарської Конфедерації з метою

виконання Рішення Верховного суду кантону Берн Швейцарської Конфедерації від

22.09.2020, яким останнього засуджено до 36 місяців позбавлення волі, та Рішення

Верховного суду кантону Берн Швейцарської Конфедерації від 17.03.2022, яким його

засуджено до 80 днів позбавлення волі,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи до вирішення питання про його видачу та фактичної передачі компетентним органам Швейцарської Конфедерації на строк до 06.06.2025, але не більше строку, встановленого ч. 10 ст. 584 КПК України,

в с т а н о в и в :

зазначеною ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_7 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) відносно громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вирішення питання про його видачу та фактичної передачі компетентним органам Швейцарської Конфедерації, на строк до 06 червня 2025 року включно, але не більше строку, встановленого ч. 10 ст. 584 КПК України.

Ухвалене рішення слідчим суддею мотивовано тим, що згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу затриманий перебуває у міжнародному розшуку у зв`язку з ухиленням від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного рішеннями Верховного суду кантону м. Берн Швейцарської Конфедерації, він переховується від компетентних органів Швейцарської Конфедерації, вік та стан здоров`я затриманого не перешкоджає екстрадиції, обставини, які гарантують запобігання втечі особи відсутні та існує реальний ризик того, що перебуваючи на волі особа намагатиметься уникнути видачі до Швейцарської Конфедерації для відбування покарання у виді позбавлення волі на виконання вироків, що в свою чергу перешкодить виконанню Україною запиту про його екстрадицію (ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Не погоджуючись з такою ухвалою слідчого судді, вважаючи її незаконною, необґрунтованою та постановленою з порушенням норм матеріального і процесуального права, адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, просили цю ухвалу скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат ОСОБА_9 зазначає про те, що мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя констатував про наявність рішень іноземної держави, якими ОСОБА_8 засуджено до позбавлення волі, а тому з метою проведення екстрадиційної перевірки з вирішення питання про його видачу (екстрадицію) необхідно утримувати затриманого під вартою.

Адвокат ОСОБА_9 звертає увагу на те, що до часу свого затримання ОСОБА_14 проживав з дружиною, яка на даний час вагітна, злочини, за якими засуджено затриманого не тяжкі. Екстрадиційна перевірка тільки розпочалася та, як правило, триває значний проміжок часу, а тому доцільності утримувати особу під вартою весь час не має. У зв`язку з викладеним захисник вважає ухвалу слідчого судді від 08.04.2025 необґрунтованою за невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, порушення ст. 5 Європейської Конвенції з прав людини, тому просила скасувати ухвалу слідчого судді від 08.04.2025 та постановити нову, якою обрати відносно громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його фактичного проживання.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат ОСОБА_10 зазначає про те, що слідчим суддею в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали вказується, що відомостей про оформлення ОСОБА_15 набуття громадянства України, в судовому засіданні не надано. При цьому відомості про набуття громадянства України встановлюються місцем народження ОСОБА_16 , громадянства батьків останнього та його проживанням з моменту народження до 1995 року на території України (у тому числі і на момент проголошення незалежності України 24.08.1991). Таке набуття громадянства підтверджується письмовими доказами, наданими до апеляційної скарги. Тому, на думку захисника, застосування додаткової процедури набуття громадянства ОСОБА_16 не потребує та з огляду на приписи Конвенції Договірна Сторона має право відмовити у видачі своїх громадян у зв`язку з чим не може бути виданий громадянин України.

Також захисник зауважує, що навіть при наявності підстав для видачі ОСОБА_16 іноземній державі за встановлених в судовому засіданні обставин застосування до нього виключного виду запобіжного заходу тримання під вартою, є необґрунтованим і суперечить діючому кримінально-процесуальному законодавству України. Так, після прибуття в Україну ОСОБА_16 , в зв`язку із збройною агресією іноземної держави проти України, проживав тимчасово на території Чернівецької області короткий проміжок часу і повернувся проживати постійно до Черкаської області, де і народився. В теперішній час він одружений на громадянці України ОСОБА_17 , постійно проживає разом із дружиною в придбаному 12.09.2023 на її ім`я будинку АДРЕСА_1 . За час знаходження на території України з 2022 року до кримінальної або адміністративної відповідальності не притягався.

Крім того, з моменту ухвалення вироків в Швейцарський Конфедерації у 2014 та 2015 роках, для виконання яких звернулась запитуюча сторона, ОСОБА_16 перебував на території Швейцарської Конфедерації до 2022 року і не перебував у розшуку, під арештом та вільно виїхав на свою Батьківщину Україну, перетнувши кордон Євросоюзу, і сповіщений в розшук згідно особової справи банку даних Інтерполу лише 15.12.2023.

Тривалість виконання судових рішень в сім років не може бути підставою обмеження вільного пересування людини в порушення норм п. 2 ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї зі змінами, внесеними Протоколом N 11, ратифікованого Законом N 475/97-ВР від 17.07.97 року, або ж звинуваченням в ухиленні від правосуддя.

За вказаних обставин на переконання адвоката є хибними висновки суду про те, що ОСОБА_18 ухиляється від правосуддя в іноземній державі і що домашній арешт та застава, як альтернативні запобіжні заходи не нададуть достатніх гарантій запобігання ризику втечі затриманого. При цьому повернення ОСОБА_16 по примусовій екстрадиції до Швейцарської Конфедерації, може мати для нього кримінально-правові наслідки, оскільки у відповідності до статті 94 Військово-кримінального кодексу громадянам Швейцарії заборонено перебувати у зоні бойових дій або вступати на службу в іноземну армію без дозволу Швейцарської Конфедерації. Таке порушення карається позбавленням волі на строк до трьох років або штрафом.

З огляду на викладене адвокат ОСОБА_10 просив ухвалу слідчого судді скасувати, у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для

забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) стосовно затриманого громадянина України ОСОБА_16 відмовити

Також адвокат ОСОБА_10 просив поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді від 08.04.2025 вказуючи про те, що копію повного тексту ним було отримано 15.04.2025.

Заслухавши доповідь судді, думку захисників, затриманого, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Адвокат ОСОБА_10 не був присутнім у судовому засіданні 08.04.2025 року та отримав копію повного тексту ухвали слідчого судді 15.04.2025 після проголошення її повного тексту 14.04.2025. Апеляційну скаргу цим адвокатом подано 17.04.2025. Зважаючи на не значний пропуск строку на апеляційне оскарження та те, що провадження стосується вирішення питання - тримання під вартою, а адвокат представляє сторону затриманого, апеляційний суд вважає можливим поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді від 08.04.2025.

По суті розгляду даного провадження, слідчим суддею встановлено та вбачається з матеріалів провадження, 20.03.2025 в порядку ст. ст. 208, 582, 615 КПК України співробітниками УКР ГУ Національної поліції в Черкаській області в м. Золотоноша Черкаської області затримано громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розшукується компетентними органами Швейцарської Конфедерації, з метою виконання Рішення Верховного суду кантону Берн Швейцарської Конфедерації від 22.09.2020, яким останнього засуджено до 36 місяців позбавлення волі, та Рішення Верховного суду кантону Берн Швейцарської Конфедерації від 17.03.2022, яким його засуджено до 80 днів позбавлення волі.

Відповідно до бази даних ASF Генерального секретаріату Інтерполу, щодо громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , опубліковано «червоне оповіщення» (арешт з метою екстрадиції).

Про затримання громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , проінформовано посольство Швейцарської Конфедерації в Україні, Міністерство закордонних справ України, Міністерство юстиції України, та каналами МОКП-Інтерпол повідомлено ініціатора розшуку.

Під час затримання, ОСОБА_19 роз`яснено застосування видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку, згоду на яку останній не надав.

21.03.2025 Золотоніською окружною прокуратурою до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області направлено клопотання про застосування тимчасового арешту строком на 40 діб до затриманої особи.

Ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.03.2025 (справа №695/1224/25) до громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб до надходження запиту про його видачу (екстрадицію), з утриманням останнього в державній установі «Черкаський слідчий ізолятор».

Відповідно до запиту Швейцарської Конфедерації та доданих документів інкриміновані ОСОБА_19 злочини за законодавством України кваліфікуються за ч.1 ст. 383, ч. 2 ст. 342, ч.1 ст. 345 КК України є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання у виді позбавлення волі більше одного року, останнього засуджено до покарання у виді позбавлення волі і невідбутий строк становить не менше чотирьох місяців.

Ордер на арешт зазначеної особи не видавався, оскільки у відповідності до законодавства Швейцарської Конфедерації та міжнародного законодавства, вирок має силу ордера на арешт.

Строк давності виконання обвинувальних вироків швейцарської сторони, відповідно до ст. 80 КК України та законодавства Швейцарської Конфедерації, не закінчилися.

Кримінальні правопорушення, за які розшукується особа, не належать до військових та не мають політичного характеру.

На території України громадянин Швейцарської Конфедерації ОСОБА_20 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , до кримінальної відповідальності не притягується.

Відповідно до документів швейцарської сторони, ОСОБА_20 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Швейцарської Конфедерації (паспорт громадянина Швейцарської Конфедерації у формі ID-картки НОМЕР_1 , виданий 23.09.2022 зі строком дії до 22.09.2032), що також підтверджується і його поясненнями.

Відомостей про оформлення ОСОБА_15 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , набуття громадянства України, надання дозволу на імміграцію, отримання статусу біженця, статусу особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, зокрема політичного притулку, в судовому засіданні не надано.

Такими є встановлені обставини даного провадження, яке має наступну правову регламентацію.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Статтею 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути затриманий або триматися під вартою інакше як на підставі мотивованого рішення суду і тільки на підставах та в порядку, передбачених законом.

Згідно зі ст. 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957, яка підписана Україною 29.05.1997 та ратифікована 16.01.1998, договірні сторони зобов`язуються на вимогу видавати одна одній осіб, які перебувають на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97 ВР (далі - Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Розглядаючи клопотання прокурора про застосування екстрадиційного арешту, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 584 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу.

Відповідно до положень ч.ч. 1-4 ст. 584 КПК України, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. Разом із клопотанням на розгляд слідчого судді подаються: 1) копія запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи (екстрадицію), засвідчена центральним органом України; 2) документи про громадянство особи; 3) наявні матеріали екстрадиційної перевірки. Матеріали, що подаються слідчому судді, мають бути перекладені державною мовою або іншою мовою, передбаченою міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. При вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

При розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу (ч. 8 ст. 584 КПК України).

Відповідно до ч.ч. 10-12 ст. 584 КПК України, екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців. У межах цього строку слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, за клопотанням прокурора не рідше одного разу на два місяці перевіряє наявність підстав для подальшого тримання особи під вартою або її звільнення. За скаргою особи, до якої застосовано екстрадиційний арешт, або її захисника чи законного представника слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, не частіше одного разу на місяць перевіряє наявність підстав для звільнення особи з-під варти.

Згідно з п.6 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до особи, яку розшукують компетентні органи іноземної держави за кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким може бути вирішено питання про видачу особи (екстрадицію) такій державі для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку, в порядку і на підставах, передбачених розділом ІХ цього Кодексу або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Пункт 4 статті 5 Конвенції, гарантуючи взятим під варту особам право ініціювати судове провадження для встановлення законності позбавлення їх свободи, також проголошує їхнє право на судове рішення стосовно законності тримання під вартою, що має бути ухвалене без зволікань після порушення такого провадження, а також на рішення суду про звільнення, якщо виявиться, що тримання під вартою незаконне (див. вищенаведене рішення у справі «Барановський проти Польщі» (Baranowski v. Poland), п. 68). Існує особлива потреба у швидкому рішенні щодо законності тримання під вартою у випадках, коли триває судовий розгляд, оскільки підсудний має повною мірою користуватися перевагами принципу презумпції невинуватості (див. рішення від 4 жовтня 2001 року у справі «Іловєцький проти Польщі» (Ilowiecki v. Poland), заява № 27504/95, п. 76). Та ж логіка може застосовуватися і до тримання під вартою до вирішення питання щодо екстрадиції, коли розслідування ще триває (див. рішення від 8 січня 2009 року у справі «Худякова проти Росії» (Khudyakova v. Russia), заява № 13476/04, п. 92)

За наслідками розгляду клопотання прокурора слідчий суддя зазначив про те, що згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу затриманий перебуває у міжнародному розшуку у зв`язку з ухиленням від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного рішеннями Верховного суду кантону м. Берн Швейцарської Конфедерації, він переховується від компетентних органів Швейцарської Конфедерації, вік та стан здоров`я затриманого не перешкоджає екстрадиції, обставини, які гарантують запобігання втечі особи відсутні та існує реальний ризик того, що перебуваючи на волі особа намагатиметься уникнути видачі до Швейцарської Конфедерації для відбування покарання у виді позбавлення волі на виконання вироків, що в свою чергу перешкодить виконанню Україною запиту про його екстрадицію (ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

До матеріалів справи прокуратурою також додані наявні у них на даний час матеріали екстрадиційної перевірки, яка продовжує ними проводитися.

Також слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризику можливого переховування ОСОБА_8 від компетентних органів України з метою уникнення видачі до Швейцарської Конфедерації для відбування покарання у виді позбавлення волі на виконання вищезазначених вироків Швейцарської Конфедерації, оскільки останній у 2024 році у зв`язку з перебуванням в міжнародному розшуку був розшуканий та вже затримувався на 40 днів в м. Чернівці, однак, після звільнення з-під варти, змінив своє постійне місце проживання та знов розпочався його розшук правоохоронними органами на території України.

З такими висновками слідчого судді повністю погоджується й апеляційний суд, оскільки слідчий суддя дотримався норм КПК України, міжнародно-правових актів, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування щодо ОСОБА_8 екстрадиційного арешту.

Доводи захисника затриманого адвоката ОСОБА_9 щодо можливості застосування до затриманого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем проживання, оскільки він одружений, дружина (з його слів) вагітна, злочини за якими його засуджено не тяжкі, не можуть бути самостійною підставою для застосування відносно ОСОБА_21 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою та не спростовують ризиків його ухилення з метою уникнення передачі його компетентним органам Швейцарської Конфедерації, тим більше з огляду на зміну ОСОБА_22 місця проживання після звільнення після попереднього затримання.

Доводи захисника затриманого адвоката ОСОБА_10 щодо набуття ОСОБА_22 громадянства України за фактом його народження та подальшого проживання на території України, в тому числі і станом на момент проголошення незалежності України помилкові, адже громадянство особи підтверджується наявністю у неї паспорта громадянина відповідної держави. Затриманий М. Йодер паспорту України не має. Як встановлено матеріалами провадження, затриманий ОСОБА_14 являється громадянином Швейцарської Конфедерації, в судовому засіданні під час розгляду клопотання слідчим суддею затриманий повідомив, що має намір подавати документи на отримання громадянства України, що свідчить про відсутність такого на даний час.

З огляду на викладене не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до Конвенції договірна сторона має право відмовити у видачі своїх громадян, оскільки ОСОБА_20 громадянином України не являється.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вироки відносно ОСОБА_8 судами Швейцарської Конфедерації ухвалені у 2014, 2015 роках та те, що до 2022 року він не перебував у розшуку, а також тривалий час виконання судових рішень і те, що за даними Інтерполу він оголошений у розшук лише у 2023 році не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, адже строк виконання вироків швейцарської сторони не закінчився та відповідно до бази даних ASF Генерального секретаріату Інтерполу щодо громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_8 опубліковано «червоне оповіщення».

Стосовно неможливості застосування до затриманого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою слідчим суддею дано обґрунтовану оцінку, зокрема, і з огляду на те, що, як вже зазначалося раніше, ОСОБА_14 змінював без повідомлення відповідних органів місце проживання після звільнення після попереднього затримання в Україні, та й затриманого подано у розшук Інтерполу у зв`язку з ухиленням останнього від правосуддя в іноземній державі. Тому такі доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , що у разі екстрадиції ОСОБА_21 до Швейцарської Конфедерації через перебування у зоні бойових дій він буде покараний у відповідності до військово-кримінального кодексу не можуть бути взяті до уваги, адже перебування ОСОБА_21 у зоні бойових дій чи на службі в іноземній армії нічим не підтверджено, а Черкаська область не відноситься до територій України, на яких велися чи ведуться бойові дії.

Крім того, згідно до чинного законодавства України та ратифікованих нею міжнародних актів, вбачається, що видана особа може бути притягнена до кримінальної відповідальності або щодо неї може бути виконано вирок лише за ті злочини, за які здійснена видача (екстрадиція).

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді слідчим суддею питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт), які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування зазначеного запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 на даному етапі перевірки для можливої подальшої екстрадиції.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів сторони захисту стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 370, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 584 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.04.2025 про застосування відносно ОСОБА_8 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи до вирішення питання про його видачу та фактичної передачі компетентним органам Швейцарської Конфедерації на строк до 06.06.2025, але не більше строку, встановленого ч. 10 ст. 584 КПК України, -залишити без змін, а апеляційні скарги захисників затриманого залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді