Провадження № 1-кс/344/4236/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , законних представників підозрюваного ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження № 0000287 від 16 квітня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 4, п. 12 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, СУ ГУНП в Івано-Франківській області майор поліції ОСОБА_4 за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні прокурором відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4, п.12 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 09 червня 2025 року дану справу передано слідчому судді ОСОБА_1 .

Доводи клопотання.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що відділом розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000287 від 16 квітня 2025 року за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4, п. 12 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України.

З обставин кримінального провадження вбачається, що 15.04.2025 близько 18 год 00 хв неповнолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи на території Вовчинецьких гір у с. Вовчинець Івано-Франківського району Івано-Франківської області, розпивали спиртні напої.

Проводячи своє дозвілля, близько 18 год 30 хв до ОСОБА_10 зателефонував їх знайомий ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запитав, де вони перебувають, та попросив, щоб хтось його зустрів. Після чого ОСОБА_11 спустився до проїзної частини дороги, яка веде у напрямку пагорбів Вовчинецьких гір, зустрів ОСОБА_12 , та в подальшому вони у двох пройшли до ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , де розпивали спиртні напоїв та проводили своє дозвілля.За час розпивання спиртного у ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_12 .

Під час сходження із гір, приблизно о 20 год 00 хв ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 за надуманим приводом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, свідомо бажаючи їх настання, почали діяти умисно за попередньою змовою у групі осіб з єдиним неправомірним умислом, спрямованим на позбавлення життя ОСОБА_12 .

ОСОБА_10 витяг із кишені заздалегідь заготовлений для спричинення тілесних ушкоджень кастет, вдягнув його на праву руку та наніс цілеспрямований удар у життєво важливу ділянку тіла голову ОСОБА_12 , внаслідок чого останній впав на землю.

Не даючи можливості ОСОБА_12 підвестися на ноги, ОСОБА_10 продовжував наносити удари кастетом у голову потерпілого, і в цей час діючи умисно з єдиним неправомірним умислом, спрямованим на позбавлення життя ОСОБА_12 до протиправних дій ОСОБА_10 , приєднався ОСОБА_11 та почав наносити цілеспрямовані удари ногами у голову лежачого на землі ОСОБА_12 .

Під час нанесення ударів по тілу потерпілого, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 дістали із кишень свого одягу заздалегідь заготовлені ножі, діючи умисно та з особливою жорстокістю почали наносити ножові удари по всьому тілу ОСОБА_12 , наносячи їх протягом тривалого часу аж до настання його смерті, чим завдали потерпілому нестерпного болю та особливих фізичних страждань.

У цей час ОСОБА_5 , діючи умисно за попередньо визначеними ролями, здійснював фіксацію всіх вище описаних дій ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_5 виконав усі дії, передбачені попередньо розробленим єдиним злочинним умислом, спрямованим на позбавлення життя ОСОБА_12

16 квітня 2025 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4, п. 12 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України, у порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України, затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

17 квітня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, учню 8-г класу ліцею № 10 Івано-Франківської міської територіальної громади, раніше не судимому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4, п. 12 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України.

18 квітня 2025 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 15.06.2025 включно, в межах строку досудового розслідування.

15 червня 2025 закінчується двох місячний строк запобіжного заходу, однак завершити досудове розслідування у вказаний строк не представляється можливим, оскільки необхідно завершити проведення призначених експертиз, а саме: трьох амбулаторних психолого-психіатричних експертиз підозрюваним ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , огляд експертами яких відбувся 05.06.2025 року, молекулярно-генетичних експертиз, судово-медичну експертизу потерпілому та медико криміналістичної експертизи речових доказів. Після завершення експертиз необхідно долучити до матеріалів кримінального провадження висновки експертів, які матимуть важливе значення для з`ясування обставин кримінального правопорушення, а виконання вказаних слідчих та процесуальних дій потребує додаткового часу.

Проведення вказаних слідчих (розшукових) і процесуальних дій під час досудового розслідування має суттєве значення для всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин вчинення кримінального правопорушення й об`єктивного судового розгляду, дотримання основних засад кримінального провадження, зокрема верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Обставинами, які перешкоджали провести зазначені судові експертизи раніше є те, що речові докази та матеріали кримінального провадження у даному кримінальному провадженні надсилаються на проведення різного роду судових експертиз почергово, що унеможливлює їх проведення у двох місячний термін досудового розслідування.

Обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 , повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події, протоколом огляду трупа ОСОБА_12 , протоколом допиту потерпілої ОСОБА_13 , протоколами допиту свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , протоколом огляду відео запису допиту підозрюваного ОСОБА_11 , протоколом огляду відео запису допиту підозрюваного ОСОБА_5 , протоколом проведення слідчого експерименту із підозрюваним ОСОБА_5 , протоколом огляду мобільного телефону підозрюваного ОСОБА_10 , протоколом огляду відео запису із нагрудних камер поліцейських, які здійснювали виїзд 15.04.2025 по повідомленню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на спец лінію «102», протоколом обшуку у ОСОБА_5 , та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

На даний час підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою немає, встановлені ризики не зменшились та продовжують існувати.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 184 Кримінального процесуального кодексу України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

пункт 1 - можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний усвідомлює, що санкція статті передбачає покарання виключно у вигляді позбавлення волі та до нього може бути застосовано такий вид покарання у разі доведення його вини. Даний ризик підтверджується тим, що тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі у разі доведення його вини вже самі по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі за межі території України. Також підозрюваний є неповнолітнім, тому для нього не буде жодних перешкод для перетину Державного кордону України.

пункт 2 знищити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Даний ризик підтверджується тим, що підозрюваний з метою приховання від правоохоронних органі видалив зі свого мобільного телефону переписку з іншим підозрюваним у цьому ж кримінальному провадженні, де вони не задовго до злочину обговорювали певні дії, які мали вчинити. Також потерпіла вказала, що її син носив із собою гаманець та ключі від квартири, які на даний час не віднайдені.

пункт 3 - незаконно впливати на потерпілу, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб, що підтверджується насильницьким характером злочину. Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього.

пункт 5 - вчинити інше кримінальне правопорушення. На наявність такого ризику вказують обставити вчиненого кримінального правопорушення, яке розслідується у цьому кримінальному провадженні.

Злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вчинений проти життя та здоров`я особи, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого відповідно до п. 2, п. 12 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, а тому застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім.

За таких обставин слідчий за погодженням з прокурором просить продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного строком на 60 днів у межах строку досудового розслідування без визначення розміру застави.

Позиція учасників справи у судовому засіданні.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини, просив клопотання задовольнити. Також додав, що ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 року продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до шести місяців, тобто до 16 жовтня 2025 року.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, пояснив, що підстав для зміни запобіжного заходу підозрюваному немає, просив клопотання задовольнити у повному обсязі.

Законні представники неповнолітнього потерпілого просили відмовити у задоволенні клопотання та застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

У судовому засіданні захисник підтримав думку підозрюваного, вказав, що ризики, наведені у клопотанні, жодним чином не підтверджені, до матеріалів клопотання не долучено доказів, які б підтверджували наявність ризиків та підстави для застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Підозрюваний має постійне місце проживання, навчається. Просив застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Оцінка та висновки слідчого судді.

Вислухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно з вимогами пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до частини першої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Положення статті 197 Кримінального процесуального кодексу України передбачають, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання, а також те, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 199 Кримінального процесуального кодексу України встановлює порядок продовження строку тримання під вартою.

У відповідності до статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, розглядаючи клопотання про продовження строків тримання під вартою слідчий суддя повинен з`ясувати конкретні причини тривалого тримання особи під вартою, чи недопущеного безпідставного тривалого розслідування, інші обставини, що свідчать про невиправдано тривале тримання під вартою, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід.

Щодо наявності обґрунтованої підозри.

Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». Тому в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права.

Так у своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

У пункті 184 рішенні у справі «Мерабішвілі проти Грузії» Європейський суд з прав людини вказав, що обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа можливо вчинила злочин».

Обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 , підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом огляду місця події, протоколом огляду трупа ОСОБА_12 , протоколом допиту потерпілої ОСОБА_13 , протоколами допиту свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , протоколом огляду відео запису допиту підозрюваного ОСОБА_11 , протоколом огляду відео запису допиту підозрюваного ОСОБА_5 , протоколом проведення слідчого експерименту із підозрюваним ОСОБА_5 , протоколом огляду мобільного телефону підозрюваного ОСОБА_10 , протоколом огляду відеозапису із нагрудних камер поліцейських, які здійснювали виїзд 15.04.2025 по повідомленню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на спец лінію «102», протоколом обшуку у ОСОБА_5 , та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Наявні у матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності дають підстави слідчому судді дійти висновку, що органами досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4, п.12 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України.

Щодо наявності ризиків.

Відповідно до частини першої-другої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Виходячи із приписів статті 184 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, послатися на обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Ризик переховування підозрюваного

від органів досудового розслідування та/або суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

При оцінці наявності ризику, передбаченого у пункті 1 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя враховує можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний усвідомлює, що санкція статті передбачає покарання виключно у вигляді позбавлення волі та до нього може бути застосовано такий вид покарання у разі доведення його вини. Даний ризик підтверджується тим, що тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі у разі доведення його вини вже самі по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі за межі території України. Також підозрюваний є неповнолітнім, тому для нього не буде жодних перешкод для перетину Державного кордону України.

Враховуючи ці обставини у сукупності із особою підозрюваного та характером і тяжкістю злочину, у вчиненні якого він підозрюється, слідчий суддя дійшла висновку, що на теперішній час існує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик знищити, сховати або спотворити

будь-яку із речей чи документів, які мають

істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Даний ризик, передбачений у пункті 2 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є реальним, оскільки підозрюваний з метою приховання від правоохоронних органі видалив зі свого мобільного телефону переписку з іншим підозрюваним у цьому ж кримінальному провадженні, де вони незадовго до злочину обговорювали певні дії, які мали вчинити. Також потерпіла вказала, що її син носив із собою гаманець та ключі від квартири, які на даний час не віднайдені.

Ризик незаконно впливати на потерпілу, свідків та інших підозрюваних

у цьому кримінальному провадженні.

Ризик, передбачений у пункті 3 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є реальним, і обґрунтовується тим, що підозрюваний шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб, що підтверджується насильницьким характером злочину. Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього.

Також, оцінюючи можливість впливу на потерпілу, свідків та інших підозрюваних, слідчий суддя виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від учасників кримінального провадження, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша-друга статті 23, стаття 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілу, свідків та інших підозрюваних, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від цих осіб та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб на потерпілу, свідків та інших підозрюваних, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що ризик незаконного впливу на потерпілу, свідків та інших підозрюваних, передбачений у пункті 3 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, існує, що обумовлює необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Даний ризик, передбачений у пункту 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є реальним, оскільки на наявність такого ризику вказують обставити вчиненого кримінального правопорушення, яке розслідується у цьому кримінальному провадженні.

Злочин, передбачений п.4, п.12 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , відноситься до особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення полі строком від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.

Враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування та те, що 15 червня 2025 року закінчується строк дії застосованого щодо підозрюваного запобіжного заходу, з огляду на те, що прокурором доведено наявність ризиків, які існують та не зменшилися, слідчий суддя, вирішуючи дане клопотання, також враховує вагомість наявних доказів про підозру у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, характеризуючі особу підозрюваного дані, його вік, стан здоров`я та майновий стан, у взаємозв`язку з іншими вищевказаними обставинами, вважає, що вони не дають достатніх підстав для застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою і є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

При цьому застосування інших запобіжних заходів також є неможливим в силу наступних обставин.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, на думку слідчого судді, в даному випадку є неможливим, оскільки до органу досудового розслідування та до суду не надходило письмових зобов`язань про взяття підозрюваного на поруки, а також буде неефективним з огляду на те, що істотною відмінністю цього запобіжного заходу від особистого зобов`язання є те, що реалізація особистої поруки передбачає менше обмеження прав і свобод підозрюваного, ніж інші запобіжні заходи, зокрема, особисте зобов`язання, яке також у даному конкретному випадку не спроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.

Застосування запобіжного заходу суто у вигляді застави, а не як альтернативного запобіжного заходу, є неможливим з огляду на те, що слідчому судді не представлено відомостей щодо наявності у підозрюваного постійного місця роботи або джерел його доходів, а тому такий запобіжний захід як застава буде завідомо непомірним для нього.

Застосування ж запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також не гарантуватиме виконання покладених на підозрюваного обов`язків, оскільки підозрюваний, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого фактичного проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується підозрюваному, та позбавляє підозрюваного можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і запобіганню спробам переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, беручи до уваги відсутність тяжких хвороб, які б перешкоджали підозрюваному знаходитись в місцях попереднього ув`язнення, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено, а відтак слідчий суддя на даному етапі під час розгляду клопотання слідчого оцінює тільки ризики, передбачені статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, які продовжують існувати та не змінилися, і вважає за необхідне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Разом із тим при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом (частина третя статті 183 Кримінального процесуального кодексу України).

При цьому встановлений законом обов`язок слідчого судді визначити розмір застави в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою свідчить про те, що застава в певному розмірі здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного на тому ж рівні (з тією ж ефективністю), що і тримання під вартою.

Також, згідно пунктів 1, 2 частини четвертої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Слідчий суддя, вирішуючи визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, враховує в сукупності всі наявні обставини даного кримінального провадження, характер інкримінованого злочину та його тяжкість, приходить до переконання не визначати розмір застави.

Жодних даних, які б свідчили про існування на даний час підстав для визначення підозрюваному альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, слідчому судді не надано.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід задовольнити і продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваному ОСОБА_5 під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 08 серпня 2025 року включно, але виключно в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 202, 205, 309, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 08 серпня 2025 року включно.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснювати у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Строк дії ухвали до 08 серпня 2025 року включно.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення, про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 12 червня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1