Справа № 638/4970/25
Провадження № 1-в/638/380/25
УХВАЛА

Іменем України

11 червня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання начальника ДУ «Олексіївської виправної колонії (№25)» ОСОБА_4 , про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року відносно ОСОБА_5 ,

встановив:

До Шевченківського районного суду м. Харкова надійшло клопотання начальника ДУ «Олексіївської виправної колонії (№25)» ОСОБА_4 , про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року відносно ОСОБА_5 .

Клопотання обґрунтовано тим, що у державній установі «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» відбуває міру покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 27 вересня 2022 року Галицьким районним судом міста Львова за ст.309 ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання за даним вироки більш суворим покаранням за вироком Галицького районного суду міста Львова від 25 серпня 2022 року, призначено остаточне покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 25 грудня 2020 року.

Початок строку: 25 грудня 2020 року Кінець строку: 25 березня 2026 року

Вирок набрав законної сили: 28 жовтня 2022 року

ОСОБА_5 був раніше засуджений, а саме: 25 квітня 2016 року Старосамбірським районним судом Львівської області за ч.1 ст.289, ч.1 ст.185, ч.3 ст. 185, 70 КК України до 5 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 05.07.2016 року.

Ухвалою від 19.08.2020 року Дрогобицького міськрайонного суду Львівської Області вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.04.2016 року приведено у відповідність до вимог чинного КК України та вважати ОСОБА_5 засудженого з призначеним покаранням за ч.1 ст. 185 КК України у виді 4 років обмеження волі, за ч.1 ст.289 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України 5 років позбавлення волі.

Відповідно до мотивувальної частини вироку від 25 квітня 2016 року Старосамбірського районного суду Львівської області ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення-злочин, передбачений с за ч.3 ст. 185 КК України, а саме:

- 23.02.2016 року на суму 786 грн. 00 коп.;

Відповідно до положення ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-IX) особа піддається адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, установа виконання покарань просить звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання за вироком від 25 квітня 2016 року Старосамбірського районного суду Львівської області, а саме за епізодом, який мав місце 23.02.2016 року.

Представник установи покарань до суду не з`явився, повідомлений належим чином.

Засуджений до суду не з`явився, надав заяву, де просив провести розгляд справи без його участі та без аудіо- та відеофіксації..

Прокурор у задоволенні клопотання установи виконання покарання не заперечував. Крім того, надав заяву про проведення судового засідання без засобів фіксації.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуває міру покарання у державній установі «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» за вироком від 27 вересня 2022 року Галицького районного суду міста Львова за ст.309 ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання за даним вироки більш суворим покаранням за вироком Галицького районного суду міста Львова від 25 серпня 2022 року, призначено остаточне покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 25 грудня 2020 року. Вирок набрав законної сили 28 жовтня 2022 року

Також ОСОБА_5 був раніше засуджений, а саме: 25 квітня 2016 року Старосамбірським районним судом Львівської області за ч.1 ст.289, ч.1 ст.185, ч.3 ст. 185, 70 КК України до 5 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 05.07.2016 року.

Ухвалою від 19.08.2020 року Дрогобицького міськрайонного суду Львівської Області вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.04.2016 року приведено у відповідність до вимог чинного КК України та ОСОБА_5 вважається засудженим з призначеним покаранням за ч.1 ст. 185 КК України у виді 4 років обмеження волі, за ч.1 ст.289 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України 5 років позбавлення волі.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено прожитковий мінімум на 2016 рік для працездатних осіб: з 1 січня 2016 року - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень.

За змістом вироку Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.04.2016 року вбачається, що ОСОБА_5 23.02.2016 вчинив умисні дії, відповідальність за які передбачена ч. 3 ст. 185 КК України, та завдав потерпілому матеріальну шкоду на суму 786,00 грн.;

Зазначений епізод на день вчинення правопорушення не перевищував розміру двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння ( ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а також за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення..

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті4КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Частиною 2 статті 74 КК України, передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_5 за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.04.2016 року за епізодом 23.02.2016 року завдав матеріальну шкоду потерпілому на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, станом на день скоєння злочинів, тому вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність привести вищевказаний вирок у відповідність до вимог вказаного Закону.

За таких обставин, клопотання органу виконання покарань є таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України суд,-

ухвалив:

Клопотання начальника ДУ «Олексіївської виправної колонії (№25)» ОСОБА_4 , про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року відносно ОСОБА_5 - задовольнити.

Привести вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.04.2016 року у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року, та на підставі ч.2 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від кримінального покарання, призначеного за цим вироком за ч 3 ст. 185 Кримінального кодексу України за епізодом, який мав місце 23.02.2016 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу суду протягом 7 діб з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Харкова.

Повний текст ухвали складений о 12:00 год. 16.06.2025.

Суддя ОСОБА_1