ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6555/24 Номер провадження 11-кп/814/760/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000832 за апеляційною скаргою прокурора Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 липня 2024 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Челябінська, Російської Федерації, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, військовозобов`язаного, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

17.06.2024 Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч.1 ст.296 КК України на 1 рік обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від призначеного судом покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік,

засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17.06.2024 більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно визначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного судом покарання з випробувальним з встановленням іспитового строку 1 рік 8 місяців та визначенням обов`язків, передбачених п.1, п.2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

Епізод 1 18.02.2024 приблизно о 10 год. 00 хв., ОСОБА_7 , в умовах воєнного стану, перебуваючи в кімнаті за місцем свого тимчасового проживання адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності його брату ОСОБА_9 шляхом вільного доступу, умисно, таємно, з підлоги викрав обігрівач марки «Elenberg H-150715» в корпусі сіро сріблястого кольору, який належить на праві власності його матері ОСОБА_10 вартістю 949,75 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищевказану суму. З місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Епізод 2 17.03.2024 приблизно о 10 год. 00 хв., ОСОБА_7 , повторно, в умовах воєнного стану, перебуваючи в кімнаті за місцем свого тимчасового проживання адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності його брату ОСОБА_9 , в на столі в кімнаті, шляхом вільного доступу, таємно для оточуючих викрав викрав мультиварку марки «Rotex RMC505-B» в корпусі чорного кольору, яка належить на праві власності його матері ОСОБА_10 вартістю 1466,76 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищевказану суму. З місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Епізод 3 08.04.2024 в після обідній період, точного часу встановити не представилось можливим, ОСОБА_7 , повторно, в умовах воєнного стану, перебуваючи в кімнаті за місцем свого тимчасового проживання адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності його брату ОСОБА_9 , побачив в кімнаті електричний проточний водонагрівач марки «Wezer RCH-214YF-Reflector» хромований, який був вмонтованим до мийки у кухонному столі, який належить на праві власності його матері ОСОБА_10 , шляхом демонтування, таємно для оточуючих викрав зазначений електричний проточний водонагрівач вартістю 1088,35 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищевказану суму. З місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Епізод 4 10.04.2024, в ранковий час, точного часу встановити не представилось можливим, ОСОБА_7 , повторно, в умовах воєнного стану, перебуваючи в кімнаті за місцем свого тимчасового проживання адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності його брату ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу, таємно для оточуючих, викрав з цієї кімнати холодильник 2-х камерний марки «Vestfrost CW286WB» в корпусі білого кольору вартістю 10333,33 грн., який належить на праві власності його матері ОСОБА_10 , чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на казану суму. З місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу зі змінами, у якій просить вирок суду скасувати, в частині засудження ОСОБА_7 за епізодами крадіжки у потерпілої ОСОБА_10 від 18.02.2024, 17.03.2024, 08.04.2024 у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КК України, в частині зазначення кваліфікуючої ознаки «вчинення кримінального правопорушення повторно» за епізодом таємного викрадення чужого майна від 10.04.2024, в частині визначення суб`єктного складу в формулюванні обвинувачення, визначеного судом доведеним, виключення обставин, що обтяжує покарання, передбаченої п.6-1 ч.1 ст. 76 КК України та врахувати її при призначенні покарання.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч.4 ст. 185 КК України за вчинення таємного викрадення чужого майна ( крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, на 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17.06.2024 більш суворим покарання, призначеним за цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік 8 місяців з покладенням обов`язків, передбачених п.1, п.2 ч.1 та п. 4 ч.3 ст. 76 КК України.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що за епізодами крадіжки у потерпілої ОСОБА_10 від 18.02.2024, 17.03.2024, 08.04.2024 у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КК України.

У зв`язку з цим за епізодом від 10.04.2024 з кваліфікації дій обвинуваченого необхідно виключити кваліфікуючу ознаку вчинення повторно.

Вважає, що суд безпідставно виключив обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винуватий перебуває у сімейних відносинах. Вважає, що суд не надав належну оцінку встановленим судом обставинам, що злочин обвинуваченим були вчинені щодо матері, тобто вчинив щодо неї домашнє економічне насильство. Такі дії обвинувачений вчиняв щодо матері тривалий час, що призвело до дестабілізації нормальної обстановки сім`ї. Такі дії були направлені щодо особи похилого віку.

Виключення вказаної обставини вплинуло на визначене судом покарання, а саме пройти пробаційну програму «Подолання домашнього насильства» або застосувати до нього обмежувальні заходи.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги зі змінами, обвинуваченого, який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги зі змінами прокурора та погодився на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 КК України, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням за результатом всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 учасниками провадження не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Тому суд першої інстанцій дотримався вимог статей 10, 22 КПК України та врахував практику Європейського суду з прав людини, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення, не виявлено.

Разом з цим, на день апеляційного розгляду набули чинності зміни до законодавства України, що вплинули на розмір матеріальної шкоди, за заподіяння якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку.

Відповідно до вимог ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі - Закон № 3886-IX) внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), зокрема до ст. 51 КУпАП, якими змінено в бік збільшення (до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) поріг відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

У постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року в справі № 278/1566/21 міститься висновок про застосування норми права: «Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння».

Сума неоподатковуваного мінімуму доходів громадян в частині кваліфікації кримінальних правопорушень, у тому числі передбачених ст. 185 КК, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України для відповідного року (пункт 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено, у тому числі за вчинення крадіжок майна у потерпілої ОСОБА_10 18.02.2024 на суму 949,75 грн, 17.03.2024 - на суму 1466, 76 грн та 08.04.2024 - на суму 1088,35 грн.

Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3028 грн, а 50 відсотків від його розміру дорівнювали 1514 грн.

Відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України на момент вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становила 3028 грн (3028х2 = 3028).

Отже, вартість викраденого ОСОБА_7 майна 18.02.2024, 17.03.2024 та 08.04.2024 у потерпілої ОСОБА_10 є меншою за розмір, з якого настає кримінальна відповідальність.

Положеннями ч.1 ст.3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч.1 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

З огляду на вказане, оскільки Законом України № 3886-ІХ збільшилася сума викраденого, з якої настає кримінальна відповідальність за злочини щодо права власності, то вказані обставини є у даному випадку підставою для закриття кримінального провадження за п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України та проти такого закриття не заперечували учасники провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

За таких обставин, за наявності згоди обвинуваченого ОСОБА_7 на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 підлягає зміні, шляхом виключення з мотивувальної частини посилання на вчинення ОСОБА_7 викрадення майна 18.02.2024, 17.03.2024 та 08.04.2024 у потерпілої ОСОБА_10 на суму 949,75 грн, 1466,76 грн та 1088,35 грн, відповідно, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

У зв`язку з виключенням з обвинувачення зазначених епізодів таємного викрадення майна, дії ОСОБА_7 за епізодом таємного викрадення чужого майна від 10.04.2024 у потерпілої ОСОБА_10 на суму 10333,33 грн необхідно кваліфікувати за ч.4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, тобто без кваліфікуючої ознаки «вчинення кримінального правопорушення повторно».

Підстав для зміни, призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, та остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КПК України за сукупністю кримінальних правопорушень, призначеного шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, у зв`язку із виключенням епізодів таємного викрадення майна у ОСОБА_10 , колегія суддів не вбачає.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до положень ст.12 КК України, особу обвинуваченого, розмір викраденого майна, яка для потерпілої є значною, наявність обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, те, що він на підставі ст. 89 КК України не судимий, має на утриманні неповнолітнього сина, частково відшкодував завдану шкоду, наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення кримінальних правопорушень щодо особи похилого віку.

Також під час апеляційного перегляду судового рішення колегією суддів було встановлено, що кримінальне провадження ОСОБА_7 було вчинено щодо своєї матері ОСОБА_10 та органом досудового розслідування в обвинувальному акті зазначено обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винуватий перебуває у сімейних відносинах. Проте вказану обставину судом не було враховано при визначенні обвинуваченому покарання.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про необхідність доповнити мотивувальну частину вироку вказівкою про наявність обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_7 вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винуватий перебуває у сімейних відносинах.

Враховуючи викладене, призначене ОСОБА_7 покарання за вчинене кримінальне правопорушення та на підставі ч.4 ст. 70 КК України за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

Обґрунтованими є і висновки місцевого суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, тобто на підставі ст. 75 КК України з визначенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.

Проте доводи прокурора про необхідність зобов`язати обвинуваченого виконати заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання домашнього насильства» є безпідставними.

Колегія суддів звертає увагу, що посилання лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї чи родич обвинуваченого, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Конвенцією Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) та законом, що ухвалено з метою її імплементації.

Для того, щоб обґрунтувати наявність домашнього насильства у конкретному випадку, сторона обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого злочину особа є у той же час і жертвою домашнього насильства. Це не виключає того, що докази існування ситуації домашнього насильства можуть міститися і в самих обставинах злочину, які доводять, що певний випадок насильства є проявом поведінки, характерної для домашнього насильства. Необхідною умовою визнання судом злочину таким, що пов`язаний з домашнім насильством, є відображенням цієї обставини у формулюванні обвинувачення з встановленням органом досудового розслідування відповідних фактичних обставин.

Економічне насильство, як форма домашнього насильства, включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Натомість викрадення майна членів сім`ї чи родичів не відноситься до домашнього насильства в його розумінні.

З огляду на вказане відсутні підстави для встановлення обвинуваченому обов`язку виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання домашнього насильства», про що просить прокурор.

Необхідно звернути увагу, що оскільки колегією суддів не вирішується питання про погіршення становища обвинуваченого, тому підстав для ухвалення нового вироку, як про це просить прокурор, немає.

З огляду на викладене вище апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з вироку суду вказівку суду про визнання винуватим та засудження ОСОБА_7 за ч.4 ст. 185 КК України за епізодами від 18.02.2024, 17.03.2024 та 08.04.2024 на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Дії ОСОБА_7 за епізодом від 10.04.2024 кваліфікувати за ч.4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Доповнити мотивувальну частину вироку вказівкою про наявність обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_7 вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винуватий перебуває у сімейних відносинах.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.4 ст. 185 КК України до покарання, визначеного судом першої інстанції, у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07.06.2024 більш суворим, призначеним вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 липня 2024 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 рік 8 місяців.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В іншій частині вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 липня 2024 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4