Номер провадження: 11-кп/813/630/25
Справа № 507/1580/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Любашівського районного суду Одеської обл. від 11.11.2022 у к/п №0000208 від 18.08.2022 відносно:

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Велика Василівка Любашівського р-ну Одеської обл., громадянина України, з середньою освітою, працюючого вантажником ДП «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

До вступу вироку у законну силу ОСОБА_10 залишений без змін запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту фактичного затримання обвинуваченого ОСОБА_10 .

Вирішено питання щодо речових доказів.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_10 18.08.2022 в період часу з 9 год. по 14 год. знаходився за адресою АДРЕСА_3 , де розпивав алкогольні напої спільно з ОСОБА_11 .

Перебуваючи у дворі вказаного домоволодіння, приблизно о 14 год., ОСОБА_10 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків із ОСОБА_11 , з метою спричинення йому тілесних ушкоджень, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків для життя ОСОБА_11 , хоча повинен був і міг їх передбачити, умисно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_11 , чим спричинив зовнішню травму носу, що призвела до розвитку механічної асфіксії, відповідно до п. 2.1.3 «у» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» містить ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, від якого останній впав на бетонне покриття двору.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_10 , продовжуючи свої злочинні дії, стоячи перед ОСОБА_11 , який намагався піднятись на ноги, умисно наніс йому один удар правою ногою в область обличчя, чим спричинив подвійний перелом нижньої щелепи, який відповідно до п.2.2.2 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» містить ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я тарану підборіддя і нижньої губи, які відповідно до п. 2.3.3 та п. 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» містять ознаки легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я. У подальшому, в той час коли ОСОБА_11 перебував в положенні лежачи на спині, обвинувачений ОСОБА_10 схопив його двома руками і підняв на висоту приблизно 50-70 см. від землі та кинув на бетонне покриття двору.

Внаслідок заподіяних ОСОБА_10 ударів ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді зовнішньої травми носу, що призвело до значної за обсягом кровотечі, аспірації крові у дихальні шляхи, та, відповідно, смерті від механічної асфіксії внаслідок аспірації крові.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не оспорюючи вирок суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого та обставини вчиненого злочину, вказує на те, що призначене ОСОБА_10 покарання занадто суворим з огляду на такі обставини:

- ОСОБА_10 визнав свою вину у вчиненого злочині, щиро розкаявся та активно сприяв слідству у розкритті злочину, багаторазово пожалкував про вчинене;

- обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого було визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, хоча освідування ОСОБА_10 не проводилося та докази цього відсутні;

- обвинувачений ОСОБА_10 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має на утриманні батька 1944 р.н. та здійснює його догляд;

За таких обставин, захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок суду 1-ої інстанції та призначити ОСОБА_10 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання призначеного на 04.08.2025, до апеляційного суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, із жодними клопотаннями не звертався.

Захисник ОСОБА_7 повідомила суду, що обвинувачений ОСОБА_10 був затриманий працівниками ТЦК, вважала неможливим розглядати апеляційну скаргу за його відсутності, водночас, прокурор ОСОБА_6 , потерпіла та її представник вважали за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченого, з огляду на відсутність встановлених КПК України обмежень.

Апеляційний суд враховує, що зазначене кримінальне провадження знаходиться в провадженні апеляційного суду з 22.05.2024, апеляційний розгляд за апеляційної скаргою захисника неодноразово відкладався за численними клопотаннями сторони захисту, чим порушуються розумні строки розгляду справи. Більш того, потерпіла ОСОБА_8 є громадянкою респ. Молдова та неодноразово приїжджала до м. Одеси, для прийняття особистої участі в апеляційному провадженні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 за відсутності обвинуваченого ОСОБА_10 не порушує його право на захист та доступ до правосуддя, а також приписи ст. 401 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги, думку прокурора, потерпілої та її представника, які заперечували проти її задоволення та, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вказаного вироку свідчить про те, що він вказаним вимогам відповідає у повному обсязі з огляду на такі обставини.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржуваний вирок в цій частині та констатує, що його дії правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.

Що стосується доводів захисника відносно суворості призначеного ОСОБА_10 покарання, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частина 2 ст. 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення і усвідомлення винною особою необхідності її понести, а з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 судом 1-ої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, відомості про особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 суд 1-ої інстанції визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_10 судом визначено вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд зауважує, що поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ККС ВС від 15.08.2023 у справі №295/424/21 (провадження №51-619км22), процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Апеляційний суд враховує доводи захисника з приводу наявності обставин, які пом`якшують покарання, водночас зауважує, що зазначені обставини були враховані судом 1-ої інстанції при призначенні покарання.

Колегія суддів приймає до уваги посилання захисника з приводу того. що на утриманні обвинуваченого ОСОБА_10 перебуває батько похилого віку, в той же час зазначена обставина не є безумовною підставою для застосування інституту звільнення від відбування покарання, більш того, не стала для обвинуваченого стримуючим фактором від вчинення злочину, який посягає на життя та здоров`я людини, що є найвищою соціальною цінністю.

Доводи захисника з приводу того, що факт перебування обвинуваченого ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння не доведений відповідними доказами апеляційний суд позбавлений можливості перевірити, оскільки судовий розгляд відсувався у прядку, передбаченого ч. 3 ст. 349 КК України, обвинувачений визнав себе винним у вчиненні інкримінованого злочину у повному обсязі, надав відповідні пояснення, не наполягав на дослідженні доказів та був попереджений про відповідні наслідки у виді неможливості оскарження у апеляційному порядку фактичних обставин кримінального правопорушення.

Водночас, на підставі аналізу матеріалів кримінального провадження також вбачається, що обвинуваченим ОСОБА_10 не була відшкодована шкода потерпілим, про що також було повідомлено потерпілою ОСОБА_8 під час апеляційного провадження.

Більш того, посилання захисника про вжиття заходів обвинуваченим та його родичами щодо відшкодування завданих матеріальних збитків, а саме витрат на поховання ОСОБА_11 , апеляційний суд вважає голослівними оскільки вони будь-якими доказами не підтверджуються та категорично заперечувалися потерпілою.

Апеляційний суд також враховує висновки, які містяться в постанові ККС у складі ВС від 08.05.2024 по зазначеній справі, які згідно із п. 6 ст. 13 Закону України «Про статус суддів і судоустрій» враховуються судами нижчих інстанцій, відповідно до яких, у разі підтвердження обсягу обвинувачення, за відсутності інших обставин, що пом`якшують покарання та можуть вплинути на його призначення звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням слід вважати неправильним законом про кримінальну відповідальність.

При цьому, під час апеляційного провадження в новому складі апеляційного судуінших обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 та можуть вплинути на його призначення колегією суддів встановлено не було.

Відповідно до п. 1) ч.1 ст. 407 КПК України за насідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції апеляційний суд має право залишити або ухвалу суду без змін.

За таких обставин, апеляційний суд, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, його наслідки, відомості про особу обвинуваченого та позицію потерпілої, яка зауважувала, що призначення покарання із застосуванням у ст. 75 КК України є неможливим, приходить до висновку про те, що призначене судом 1-ої інстанції покарання є справедливим, обґрунтованим та необхідним для виправлення ОСОБА_10 та запобігання вчиненню ним нових злочинів, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту та зміни або скасування оскаржуваного вироку.

Керуючись ст.ст. 24, 284, 288, 350, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Любашівського районного суду Одеської обл. від 11.11.2022 яким ОСОБА_10 визнаний винуватиму вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3