ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2318/25 Справа № 932/3207/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 19 травня 2025 року про виправлення описки та апеляційні скарги прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 30 квітня 2025 року про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК)

за участю:

прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_9

захисника ОСОБА_6

особи, стосовно якої застосовані

примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8

законного представника ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_11

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 30 квітня 2025 року застосовано до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом в умовах Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» за адресою: 49006, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, буд. 84.

Відповідно до обставин, детально викладених у рішенні місцевого суду, 23.01.2023 приблизно о 14:20 год ОСОБА_8 , перебував за адресою: АДРЕСА_2 , у кухонній кімнаті разом з раніше знайомим йому ОСОБА_12 .

Під час перебування у вказаному місці, у вказану дату та час, ОСОБА_8 на ґрунті особистих неприязних стосунків з ОСОБА_12 , не усвідомлюючи свої дії та не маючи можливості керувати ними через хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної, утримуючи в своїй правій руці ніж, завдав ОСОБА_12 ножем тілесне ушкодження у вигляді проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням лівої легені та серця, яке ускладнилося розвитком тампонади серцевої сорочки кров`ю та від якого ОСОБА_12 помер на місці події.

Вказані вище дії ОСОБА_8 знаходяться у прямому причинному в`язку з настанням смерті ОСОБА_12 .

Зазначені суспільно небезпечні дії ОСОБА_8 , які вчинені ним в стані неосудності та які виразились у протиправному заподіянні смерті іншій людині, тобто вбивстві, підпадають під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити ухвалу суду першої інстанції, виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на мотив його дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.

Посилається на те, що виходячи з передбачених ст. 19 КК критеріїв відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру, тому посилання суду на мотив його дій при вчиненні суспільно небезпечних діянь, вважає безпідставним.

В апеляційних скаргах захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в застосуванні стосовно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру. Також ставить питання про скасування ухвали суду про виправлення описки від 19 травня 2025 року.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що докази покладені судом в обґрунтування своїх висновків, не доводять причетність ОСОБА_8 до вчиненого діяння. Ці документи лише фіксують проведення слідчих дій та набуття ОСОБА_8 статусу затриманого, фіксують порядок проведення слідчих дій та збір доказів, встановлюють факт і причини смерті ОСОБА_12 , що не ставилося під сумнів жодною зі сторін провадження, а також визначають ступінь тяжкості отриманих ним тілесних ушкоджень.

Показання потерпілих та свідків також є неналежними доказами, оскільки не підтверджують причетність ОСОБА_8 до вчиненого діяння.

Покази потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_13 не можуть свідчити про винуватість ОСОБА_8 , оскільки вони обидва не були свідками подій і не перебували на момент смерті ОСОБА_12 за місцем проживання останнього. Факт впізнання на стадії досудового розслідування потерпілим ОСОБА_8 не є доказом винуватості, оскільки вони були раніше знайомі, що сторонами не оспорювалося.

Такі саме зауваження стосуються показань свідків. Вони не можуть бути належними доказами, оскільки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 являються працівниками поліції, які прибули за викликом на місце смерті ОСОБА_12 і проводили первісний огляд місця події і викликали на місце слідчу оперативну групу.

Свідок ОСОБА_16 також не повідомив ніяких обставин, які б могли свідчити про винуватість ОСОБА_8 . Він лише повідомив про те, що він дійсно надавав працівникам поліції відеозапис із камер зовнішнього спостереження, що не ставилося під сумнів стороною захисту.

Свідок ОСОБА_17 повідомив суду, що у день смерті ОСОБА_12 він бачив за місцем його проживання молодого чоловіка, обличчя якого він не бачив. Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснив суду, що ОСОБА_8 він не впізнає і раніше не бачив, а свої покази, надані на етапі досудового розслідування він згадати не може, але обвинуваченого він не впізнав однозначно і категорично.

У зв`язку із цим, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.01.2023, відповідно до якого свідок ОСОБА_18 впізнав ОСОБА_8 , є неналежним доказом, оскільки суперечать показам свідка, наданого безпосередньо суду.

Показання свідка ОСОБА_19 також є неналежним доказом винуватості ОСОБА_8 . Він повідомив суду, що у січні 2023 року ОСОБА_20 приїхав до відділу поліції разом із ОСОБА_8 , де останній повідомив, що у нього виник конфлікт з ОСОБА_12 , в результаті якого він вдарив померлого ножем, а потім пішов з квартири. Проте такі покази не можуть бути прийняті судом, оскільки така бесіда не являється слідчою дією, ОСОБА_8 та ОСОБА_20 не були ознайомлені зі своїми правами, відсутній відповідний протокол.

При цьому, суд не прийняв як доказ, наданий до суду стороною обвинувачення диск з записом пояснень, відібраних ОСОБА_19 23.01.2023, оскільки відібрання пояснень у ОСОБА_8 було проведено з порушенням норм КПК, без роз`яснення прав, в тому числі на правничу допомогу адвоката, а також ст. 63 Конституції України. У зв`язку із цим, самі показання ОСОБА_19 також є неналежним доказом.

На момент розгляду клопотання по суті, ОСОБА_8 тривалий час перебував під наглядом лікарів, але повторних судово-психіатричних експертиз проведено не було. Тому висновок судово-психіатричного експерта № 119 від 02.03.2023 не може у повній мірі свідчити про необхідність застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру.

При дослідженні № 398-555-БД від 03.03.2023 експерт не зміг встановити наявність слідів крові ОСОБА_12 на одязі ОСОБА_8 , а експертиза № 470/502-БД від 23.01.2025 однозначно встановила походження слідів крові загиблого на одязі мого підзахисного. Тобто, існує істотна суперечність між різними доказами, а експертиза, яка б усунула такі розбіжності, проведена не була.

Також наводить доводи про неправильне вирішення судом долі речових доказів, а саме особистих речей ОСОБА_8 .

В обґрунтування апеляційних вимог про скасування ухвали суду про виправлення описки захисник зазначає, що суд змінивши заклад охорони здоров`я в якому належить утримувати ОСОБА_8 , змінив по суті ухвалу суду від 30 квітня 2025 року, але це не є виправленням описки відповідно до ст. 379 КПК.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції та з підстав викладених у скарзі просив її задовольнити.

В судовому засіданні захисник та ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити.

Прокурор та потерпілий в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її безпідставність.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 513 КПК під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, перевіривши висновки суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновків про їх часткову обґрунтованість, виходячи з наступного.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження (п. 1, 2 ч. 1 ст. 409 КПК).

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_8 вчинення суспільно небезпечного діяння, за ознаками ч. 1 ст. 115 КК, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом наступними доказами.

Так, вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, за ознаками ч. 1 ст. 115 КК, а саме протиправного заподіяння смерті іншій людині, тобто вбивства, підтверджується доказами дослідженими в суді першої інстанції, викладеними в ухвалі, зміст та правова оцінка яких перевірені судом апеляційної інстанції, зокрема наступними.

Як слідує з показань свідка ОСОБА_18 , в день вбивства ОСОБА_21 , він бачив хлопця, який заходив до квартири, де мешкає ОСОБА_22 та своїми ключами відчиняв квартиру.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.01.2023, свідок ОСОБА_18 впізнав чоловіка, якого бачив 23.01.2023 в під`їзді будинку АДРЕСА_3 та який направлявся до квартири, в якій мешкає його товариш ОСОБА_22 (том 1 а.с. 74-75). Згідно з довідкою (том 1 а.с. 76) впізнаною особою є ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що в січні 2023 року, точного часу вже не пам`ятає, по АДРЕСА_2 , виявлено труп чоловіка, поруч лежав ніж. В ході проведення оперативних заходів, були встановлено, що дана квартира розділена на двох власників, одним з них був загиблий, як встановлено ОСОБА_12 , інша частина братам ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . З`ясувавши номер мобільного зв`язку ОСОБА_26 , йому зателефонували і той дав номер мобільного ОСОБА_8 та сказав, що його приведе в Шевченківське відділення поліції на П. Орлика, 4 в м. Дніпро. Через деякий час, він дійсно приїхав разом з ОСОБА_27 , який був одягнутий у куртку, джинси.

Згідно з відеозаписом від 23.01.2023, який вилучено відповідно до протоколу зняття показань технічних засобів, що мають функції відеозапису від 13.03.2023 (том 2 а.с. 89-90) та отримано від ТОВ «Аквантіс-інноваційні системи» за адресою м. Дніпро, вул. Толстого, буд. 9, зафіксований чоловік, який проходить 23.01.2023 о 14:30 год. повз вказану адресу - м. Дніпро, вул. Толстого, буд. 9.

Після перегляду вказаного відео у судовому засіданні в суді першої інстанції на запитання учасників справи ОСОБА_8 зазначив, що це він зображений на цьому відео.

Згідно з висновком експерта 470/502-БД від 23.01.2025 року (том 4), відповідно до якої із зразка крові потерпілого ОСОБА_12 отримані препарати ДНК, встановлений їх генотип.

Із слідів крові на куртці ОСОБА_8 (об. № № 1і, 2і, 3і) отримані препарати ДНК чоловічої генетичної статі, встановлений їх генотип. Із залишків слідів крові на куртці ОСОБА_8 , на штанах ОСОБА_8 (об. № 4і, 5і) отримані препарати з дуже низьким вмістом ДНК, генотип яких не встановлений.

Проведений молекулярно-генетичний порівняльний аналіз виявив співпадання генотипу крові на куртці ОСОБА_8 (об. №№ 1, 2, 3 у висновку експерта № 398/555-БД від 03.03.2023 Дніпропетровського ОБ СМЕ) з генотипом потерпілого ОСОБА_12 .

ДНК цих слідів крові може походити від потерпілого ОСОБА_12 з ймовірністю не менше 99,9999988%.Частота поширення подібної комбінації генетичних ознак складає 1,2*10-18. Це означає, що вказана комбінація генетичних ознак зустрічається у 1,2 чоловіків на квінтильйон.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 119 від 02.03.2023 ОСОБА_8 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдальної. Зазначений психічний стан позбавляв його здатності в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_8 у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. За своїм психічним станом, потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги (том 2 а.с.169-172).

Відповідно до ч. 1 ст. 410 КПК неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 411 КПК cудове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Вирішуючи доводи захисника про неповноту судового розгляду, апеляційний суд зауважує на межі доказування у даній категорії справ та обставини, які підлягають доказуванню, відповідно до ст. 91, 513 КПК та доходить висновку, що суд першої інстанції з належною повнотою встановив всі обставини кримінального провадження та перевірив захисну версію сторони захисту.

Апеляційна скарга захисника ґрунтується на твердженні про непричетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину і що, докази покладені в основу ухвали суду першої інстанції не доводять його участі у вчиненні вказаного суспільно-небезпечного діяння. Проте такі доводи ґрунтуються на власній оцінці доказів, яка зроблена без урахування всієї сукупності доказів, об`єктивний аналіз яких спростовують такі доводи захисту.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги захисника щодо непричетності ОСОБА_8 до вчинення вказаного діяння і вважає, що докази у цьому провадженні у своїй сукупності беззаперечно свідчать про вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину. Такі доводи захисник аргументує аналізом непрямих доказів, посилаючись на те, ці документи лише фіксують проведення слідчих дій та набуття ОСОБА_8 статусу затриманого, фіксують порядок проведення слідчих дій та збір доказів, встановлюють факт і причини смерті ОСОБА_12 , що не ставилося під сумнів жодною зі сторін провадження, а також визначають ступінь тяжкості отриманих ним тілесних ушкоджень.

Відхиляючи доводи захисника, апеляційний суд зазначає, що чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, положення ст. 94 КПК визначають, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як засвідчує судова практика, доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи.

Судовий розгляд у цьому провадженні відбувався відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, і, як наслідок, колегія суддів констатує дотримання судом першої інстанції загальної справедливості судового розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними з позицією захисту в суді першої інстанції, які місцевий суд перевірив, дав належну правову оцінку та мотивовано їх відхилив і з такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Так дійсно, під час судового розгляду, свідок ОСОБА_18 в присутності ОСОБА_8 не міг чітко вказати, що впізнавав саме ОСОБА_8 як чоловіка, якого бачив 23 січня 2023 року, але пояснював це спливом часу та контузією. При цьому, також не заперечував факту проведення з ним процесуальної дії під час досудового розслідування - впізнання за фотознімками, підтвердив всі обставини, викладені в цьому документі, та зазначив, що під час цієї слідчої дії будь-якого тиску до нього не застосовували, покази він давав добровільно і на той час він події та обставини пам`ятав краще.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дані покази під час процесуальної дії та сама процесуальна дія - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, були проведені зі свідком ОСОБА_18 23 січня 2023 року у відповідності з діючим КПК, а покази свідка ОСОБА_18 під час цих дій - є достовірними та такими, що відповідають дійсності, оскільки дана слідча дія була проведена в присутності двох понятих, слідчим, безпосередньо 23 січня 2023 року, тобто відразу після подій вбивства. При цьому, свідок ОСОБА_18 будь-яких стосунків з ОСОБА_8 не підтримував, не конфліктував, отже підстав обмовляти ОСОБА_8 не мав, а тому приймаючи участь в процесуальній дії щодо впізнання за фотознімками, дійсно повідомляв лише ті обставини, очевидцем яких він був.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника про суперечність висновків експертиз, колегія судді зазначає, що такі доводи належним чином оцінені місцем судом і апеляційний суд не вбачає підстав для висновку про необґрунтованість таких висновків.

За результатами апеляційного перегляду не встановлено протиріч між висновком експерта № 398-555-БД від 03.03.2023 (том 2 а.с. 22-27) та результатами молекулярно-генетичної експертизи № 470/502-БД від 23.01.2025 року, оскільки, як слушно акцентував увагу суд першої інстанції, під час судового розгляду допитаний експерт ОСОБА_28 підтримав висновки експертизи № 398/555 і зазначив, що дана експертиза надала результат про походження крові, при цьому лише молекулярно-генетична надасть відповідь щодо належності цієї крові. В подальшому, за результатами молекулярно-генетичної експертизи № 470/502 -БД від 23.01.2025 року, було встановлено належність крові на одежі ОСОБА_8 загиблому ОСОБА_12 .

Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його технічної фіксації, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, на які посилалась сторона захисту.

Враховуючи вищевикладені докази, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника, що суд першої інстанції допустив неповноту, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тобто відсутні підстави для скасування вироку суду, передбачені ст. 410, 411 КПК.

Відхиляє суд апеляційної інстанції і доводи апеляційної скарги про скасування ухвали суду першої інстанції про виправлення описки від 19 травня 2025 року, оскільки зазначення в ухвалі правильної назви закладу охорону здоров`я в якому підлягають лікуванню особи до яких застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, який і застосований ухвалою від 30 квітня 2025 року, не є зміною судового рішення по суті.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про виключення з мотивувальної частини ухвали посилання на мотив його дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, апеляційний суд вважає їх обґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 19 КК осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Тобто, осудність - це юридична передумова вини і кримінальної відповідальності, обов`язкова ознака суб`єкта злочину та лише психічно здорова людина свідомо обирає варіанти поведінки, здатна розуміти те, що чинить і тому може бути відповідальною за свої діяння. В той час, як неосудність виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності, оскільки при такому стані особа під час вчинення діяння не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної психіки, недоумства або іншого хворобливого стану психіки, тому посилання суду на мотив його дій при вчиненні суспільно небезпечних діянь, не ґрунтується на положеннях закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 22, 94, 370, 513 КПК забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає їх до уваги та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння за ознаками ч. 1 ст. 115 КК.

Водночас є частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника щодо безпідставності врахування судом першої інстанції як доказів показання свідка ОСОБА_19 в певній частині. Як слідує з показань даного свідка він є працівником поліції, працює у Дніпровському районному управлінні поліції № 1 та у січні 2023 року працював начальником відділу розкриття злочинів.

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_19 , окрім іншого пояснив, що ОСОБА_29 повідомив, що перебуваючи в квартирі АДРЕСА_4 , в нього виник конфлікт з ОСОБА_12 з приводу користування цією квартирою, і він вдарив ОСОБА_12 ножем, а потім пішов з квартири.

Проте такі відомості надані працівником поліції, які по суті є показанням з чужих слів та є зізнанням ОСОБА_8 , не можуть бути використані судом як доказ за правилами ч. 7 ст. 97 КПК.

Відповідно до ч. 7 ст. 97 КПК у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, пояснення свідка ОСОБА_19 , а саме: « ОСОБА_29 повідомив, що перебуваючи в квартирі АДРЕСА_4 , в нього виник конфлікт з ОСОБА_12 з приводу користування цією квартирою, і він вдарив ОСОБА_12 ножем, а потім пішов з квартири», підлягають виключенню з мотивувальної частини ухвали суду.

Показання свідка ОСОБА_19 не є вирішальними у даному провадженні, тому виключення певної частини його показань не впливає на повноту судового розгляду та правильність висновків суду першої інстанції щодо вчинення суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_8 за ознаками ч. 1 ст. 115 КК.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника про неправильне вирішення судом долі речових доказів, то апеляційний суд вважає їх частково обґрунтованими, оскільки за змістом положень п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК, власнику повертаються ті речові докази, які не містять слідів кримінального правопорушення, тоді як деяких речах були виявлені сліди злочину, які і були предметом дослідження експертами.

Під час затримання та особистого обшуку ОСОБА_8 від 23.01.2023 року, у нього в присутності двох понятих вилучені його речі: куртка чорного кольору з підкладкою червоного кольору, кофта спортивна з капюшоном темно-синього кольору, футболка бірюзового кольору, пара кросівок зелених зі вставками сірого кольору, джинси блакитного кольору, пояс чорного кольору (том 1 а.с.45-47), що визнані речовими доказами ( том 1 а.с.59-60, том 2 а.с. 28-29).

Дані речі, що визнані речовими доказами, судом безпосередньо досліджені під час судового розгляду.

За висновком експерта № 398-555-БД від 03.03.2023, в слідах представленій на дослідження куртці ОСОБА_8 (об`єкти № 1-4) встановлена наявність крові людини (том 2 а.с. 22-27).

За результатами молекулярно-генетичної експертизи № 470/502 -БД від 23.01.2025 року (том 4), із зразка крові потерпілого ОСОБА_12 отримані препарати ДНК, встановлений їх генотип.

Із слідів крові на куртці ОСОБА_8 (об. № № 1і, 2і, 3і) отримані препарати ДНК чоловічої генетичної статі, встановлений їх генотип. Із залишків слідів крові на куртці ОСОБА_8 , на штанах ОСОБА_8 (об. № 4і, 5і) отримані препарати з дуже низьким вмістом ДНК, генотип яких не встановлений.

Таким чином, інші речі ОСОБА_8 на яких не виявлено слідів кримінального правопорушення, підлягають поверненню останньому.

З огляду на межі апеляційного оскарження та відсутність апеляційного приводу, суд апеляційної інстанції не входить в обговорення законності рішення суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, а відтак апеляційну скаргу сторони захисту слід задовольнити частково, в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, а ухвалу суду змінити.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408 КПК апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 30 квітня 2025 року про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_8 , за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 19 травня 2025 року про виправлення описки залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 30 квітня 2025 року про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_8 , за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду як на доказ показання свідка ОСОБА_19 , а саме: « ОСОБА_29 повідомив, що перебуваючи в квартирі АДРЕСА_4 , в нього виник конфлікт з ОСОБА_12 з приводу користування цією квартирою, і він вдарив ОСОБА_12 ножем, а потім пішов з квартири».

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на мотив дій ОСОБА_8 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України.

Речові докази, а саме: кофту спортивну, футболку бірюзового кольору, пару кросівок зелених, пояс чорного кольору, які належать ОСОБА_8 (том 1 а.с. 59-60, том 2 а.с. 28-29), повернути останньому за належністю.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 19 травня 2025 року про виправлення описки залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

_____________________ ______________________ _____________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4