Справа № 712/5166/25
Провадження № 1-кс/712/2037/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 року слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси, клопотання старшого слідчого СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001435 від 20.04.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Райське Новокаховського р-ну Херсонської обл., українця, громадянина України, із середньою освітою, старшого командира гармати 2 гармати 1 самохідного артилерійського взводу 2 самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,-,-

В С Т А Н О В И В:

21 квітня 2025 року до Соснівського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання старшого слідчого СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області за процесуального керівництва Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001435 від 20.04.2025 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

За даними матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді старшого командира гармати 2 гармати 1 самохідного артилерійського взводу 2 самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону вказаної військової частини, у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 115, 116, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, в умовах воєнного стану, 20.04.2025 близько 01 год. 50 хв., більш точний час під час досудового розслідування встановити не представилось за можливе, перебуваючи неподалік перехрестя вулиць Гоголя та Небесної Сотні в м. Черкаси, діючи з прямим умислом на відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, після словесної сварки з потерпілим ОСОБА_8 , почав переслідувати останнього, погрожуючи при цьому нанесенням тілесних ушкоджень, потім, наздогнав потерпілого на тротуарі біля будинку за адресою: бул. Шевченка, буд. 31, м. Черкаси, де збив ОСОБА_8 з ніг та вирвав у нього з рук мобільний телефон «Infinix Note 50», що належить його товаришу ОСОБА_9 , після чого, з метою подолання опору потерпілого, наніс йому декілька ударів ногами по тулубу та руками по голові та дістав з правої кишені штанів останнього належний йому мобільний «Infinix Note 20», після чого покинув місце події з викраденим майном та направився у невідомому напрямку.

Під час досудового розслідування, 20.04.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому в умовах воєнного стану.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджуються зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме:

-даними протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_8 ;

-даними протоколу огляду місця події від 20.04.2025;

-показаннями потерпілого ОСОБА_8 ;

-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_8 від 20.04.2025.;

-показаннями потерпілого ОСОБА_9 ;

-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_9 від 20.04.2025.;

-даними протоколу затримання ОСОБА_7 ;

-іншими матеріалами кримінального провадження.

Вказані матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_7 , згідно ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні;

- вчинити нове кримінальне правопорушення.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовуються тим, що ОСОБА_7 усвідомлюючи свою вину та невідворотність покарання за вчинення інкримінованого йому злочину, санкція якого передбачає безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років (тяжкий злочин), а тому страх та невідворотність в майбутньому покарання за вчинене ним діяння може спонукати останнього, перебуваючи на волі, ухилитися (змінити місце проживання, у т.ч. шляхом виїзду за кордон тощо) від органів досудового розслідування, суду з метою уникнення покарання. Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 не має постійного місця проживання за місцем, де вчинено кримінальне правопорушення та не має міцних соціальних зв`язків, що унеможливить здійснення слідчим та прокурором контролю за поведінкою підозрюваного.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що підозрюваний, перебуваючи на свободі може незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, зокрема очевидців події, які надали викривальні покази щодо вчиненого ним злочину, шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу з метою примушування їх до надання завідомо неправдивих показів або відмови від їх надання, що негативно вплине на хід досудового розслідування та судового розгляду. Перебуваючи на волі, ОСОБА_7 матиме змогу незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, у зв`язку з тим, що на даний час є реальні підстави вважати, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі може на них незаконно впливати, шляхом підкупу, вмовлянням та/або застосуванням погроз та фізичного насильства, що перешкоджатиме об`єктивному розслідуванню кримінального провадження та судового розгляду, зокрема в частині відмови надання ним показань або зміни показань.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наступним. 22.03.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу, здійснено призов ОСОБА_7 на військову службу за призовом під час мобілізації та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.03.2025, солдата ОСОБА_7 призначено на посаду старшого командира гармати 2 гармати 1 самохідного артилерійського взводу 2 самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону вказаної військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Незважаючи на це, вже з 30.03.2025 солдат ОСОБА_7 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2025, був знятий з усіх видів забезпечення вказаної військової частини, у зв`язку із самовільним залишенням розташування останньої.

Вказані обставини беззаперечно свідчать про причетність підозрюваного до вчинення в умовах воєнного стану кримінального правопорушення проти встановлено порядку несення військової служби, зокрема, злочину, передбаченого ст.ст. 407, 408 КК України та безсумнівно можуть свідчити про здатність ОСОБА_7 вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді домашнього арешту полягає в тому, що ОСОБА_7 фактично буде перебувати поза межами виконання обов`язків військової служби, весь свій час буде використовувати на власний розсуд, матиме можливість безконтрольно спілкуватися, в тому числі за допомогою телефонних засобів зв`язку, зокрема, зі свідками та потерпілим у кримінальному провадженні, що об`єктивно може зашкодити встановлення істини у цій справі, а також є підстави вважати, що у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний змінить місце проживання (перебування), що може негативно вплинути на подальше проведення досудового розслідування.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_10 та слідчий ОСОБА_4 підтримали клопотання та просили застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання слідчого, просила застосувати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя робить наступні висновки.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з практикою ЄСПЛ, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Відповідно до практики ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», п.32, Series A, № 182).

Слідчим суддею установлено, що слідчим відділом Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області за процесуального керівництва Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001435 від 20.04.2025 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001435, відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені за фабулою: «до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення про те, що 20.04.2025 невстановлена особа в умовах воєнного стану, за адресою: м. Черкаси, вул. Смілянська, 31, відкрито викрала майно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: 2 мобільні телефони.» - правова кваліфікація ч.4 ст. 186 КК України.

20.04.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України - тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому в умовах воєнного стану.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні та документами наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_7 правопорушення підтверджується сукупністю зібраних доказів, що містяться у матеріалах кримінального провадження, а відтак слідчий суддя погоджується із можливою причетністю підозрюваного до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст.176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом, за клопотанням прокурора.

Щодо наявності ризиків, на які посилався орган досудового розслідування, то слідчий суддя враховує, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, а відтак усвідомлюючи тяжкість покарання, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Також прокурором при розгляді клопотання доведено ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, враховуючи те, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.03.2025, солдата ОСОБА_7 призначено на посаду старшого командира гармати 2 гармати 1 самохідного артилерійського взводу 2 самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону вказаної військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Незважаючи на це, вже з 30.03.2025 солдат ОСОБА_7 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2025, був знятий з усіх видів забезпечення вказаної військової частини, у зв`язку із самовільним залишенням розташування останньої.

Вказані обставини беззаперечно свідчать про схильність ОСОБА_7 до вчинення злочинів.

Також обґрунтованим є ризик впливу підозрюваного на потерпілого та свідків, які надали викривальні покази щодо вчиненого ним злочину, шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу з метою примушування їх до надання завідомо неправдивих показів або відмови від їх надання, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування та судового розгляду.

Наявність вищевказаних доведених ризиків, на думку слідчого судді, дають підстави для висновку про можливість відступу від викладеної у рішеннях ЄСПЛ презумпції нетримання особи під вартою.

З огляду на викладене, з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного, запобігання та мінімізації вищевказаних ризиків, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_7 на даному початковому етапі досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, передбаченим КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За змістом ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненому із застосуванням насильства.

Оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який спричинив загибель людини, то слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави.

Керуючись вимогами ст. ст. 40, 131, 132, 176 178, 181, 183, 184, 194, 196, 309, 372 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001435 від 20.04.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, з 20 квітня 2025 року по 18 червня 2025 року включно.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання з 20 квітня 2025 року.

Для утримання підозрюваний підлягає направленню до ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

Копію ухвали суду вручити підозрюваному ОСОБА_7 та його захиснику негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а підозрюваним, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали слідчого судді виготовлено 23 квітня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1