Дата документу 01.05.2025 Справа № 336/4244/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/4244/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/258/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 01 травня 2025 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чоршанбе Шахрисавзького району Кашкадар`їнської області Республіки Узбекістан, громадянина України, який має повну середню освіту (11 класів), неодружений, не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Джанкойського міського суду Автономної Республіки Крим від 12 жовтня 2009 року за ч.1 ст. 115 КК України до позбавлення волі на строк тринадцять років, звільнений від відбування покарання 4 липня 2019 року умовно-достроково з невідбутим строком в два роки сім місяців двадцять чотири дні,

обвинуваченого за ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 194, ч.2 ст. 194 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник-адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 квітня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 194, ч.2 ст. 194 КК України, та призначено йому покарання:

за ч.1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі на строк два роки;

за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 194 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки;

за ч.2 ст. 194 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

При складанні покарань за сукупністю злочинів два роки обмеження волі переведено у відповідний їм один рік позбавлення волі.

Покарання за сукупністю злочинів у відповідності до ч.1 ст. 70 КК України призначено шляхом часткового складання покарань, що входять у сукупність, у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, покарання за сукупністю вироків призначено шляхом часткового приєднання невідбутого за вироком Джанкойського міського суду Автономної Республіки Крим від 12 жовтня 2009 року покарання до покарання, призначеного цим вироком, встановивши, що відбуванню підлягають чотири роки позбавлення волі.

Початок строку покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання обвинуваченого на виконання цього вироку.

Зараховано до призначеного покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого з 19 травня 2020 року по 24 листопада 2021 року включно.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ухвалено не застосовувати.

Скасовано арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду від 20 травня 2020 року на спортивну куртку чорного кольору зі вставками синього кольору та з капюшоном; сіру сорочку; спортивні брюки темно-сині; шкарпетки чорні з візерунком; спортивні туфлі чорного кольору з червоною підошвою; зв`язку з двох ключів; мобільний телефон Samsung Galaxy J1 в корпусі чорного кольору, imei 1 НОМЕР_1 , imei 2 НОМЕР_2 , з сім-карткою мобільного оператору «Vodafone» з абонентським номером НОМЕР_3 .

Скасовано арешт, накладений на підставі ухвал слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2020 року, на чорну чоловічу куртку з капюшоном, пара тканинних рукавичок, чоловічу спортивну куртку із вставками тканини зеленого та синього кольорів, ключі від квартири АДРЕСА_3 , три фрагменти скла із нашаруванням кіптяви та сажі, фрагмент тканини зі слідами термічної дії, змив з поверхні рами вікна, фрагмент полімерного матеріалу зі слідами термічної дії з поверхні віконної решітки вікна, змив на марлевий тампон з поверхні підвіконня, фрагмент тканини з дивану зі слідами термічної дії.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави витрати з проведення судових експертиз у розмірі 9957 грн (8826 грн 30 коп. + 980 грн 70 коп. +150 грн).

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 194, ч.2 ст. 194 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає по-перше про те, що стосується епізоду правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. Так, захисник зазначає, що відповідно до матеріалів провадження, показання потерпілої не можуть бути беззаперечними доказами вчинення вказаного злочину ОСОБА_6 . Заява обвинуваченого, яка міститься на арк. 189 справи, не містить реквізитів номеру кримінальної справи, її реєстрації з вхідними штампами, а відтак не може бути доказом по справі. Крім того, не взято то уваги показання обвинуваченого щодо даного факту.

Позиція сторони захисту щодо епізоду замаху на пошкодження майна шляхом підпалу 1 квітня 2020 року.

Обвинувачення ОСОБА_6 ґрунтується на:

- показаннях потерпілих, які відповідно до їх же показань, мають неприязні стосунки по відношенню до обвинуваченого у зв`язку з сімейними сварками;

- рапорті від 1 квітня 2020 року зі служби 102, отриманого до реєстрації матеріалів до ЄРДР, відповідно до якого встановлено факт реєстрації до ЄО повідомлення. За результатом розгляду даного рапорту дільничним було прийнято заяву на проведення профілактичної бесіди з ОСОБА_6 , який погрожував фізичною розправою, матеріальний збиток не завдано;

- протоколі огляду місця події від 02 квітня 2020 року (а.п. 126-132 т.2).

Вказаний протокол складено поза межами розслідування кримінального провадження, а тим самим з грубим порушенням норм КПК України, а саме протокол містить посилання на ст.ст. 104, 105, 106 КПК України, відповідно до яких зазначається форми фіксування кримінального провадження, але сам протокол на таке кримінальне провадження не посилається.

Крім того, містить посилання на ст.ст.223, 234, 237, 238 КПК України, але відповідно до ч.1 ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Але вказаний протокол не містить посилання на такі кримінальні провадження.

У силу ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 214 КПК, здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином захисник вважає, що усі вилучені речові докази вилучені у рамках даного протоколу огляду, не можуть вважатися законними, в силу ст. 86 КПК є недопустимими.

Вказані судження кореспондуються з Постановою Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 17 липня 2018 року по справі N 336/4521/15-к, провадження N 51-1717км 18.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14 квітня 2020 року (а.п. 93 т.2) встановлено, що фактична реєстрація заяви за даним фактом відбулася лише 14 квітня 2020 року, а усі слідчі дії проведені до реєстрації злочину, є такими, що не передбачені нормами КПК України.

Докази - акт про пожежу від 27 квітня 2020 року, звіт про причину виникнення пожежі (а.п. 95-98 т.2) отримані теж поза межами кримінального провадження, а відтак не можуть бути доказами по даній справі та бути покладеними в обвинувачення.

Висновок комплексної судової експертизи № 6-260/121-49 від 14 липня 2020 року не може бути використаний у даній справі, оскільки його проведено відповідно до доказів, отриманих поза межами розслідування даного кримінального провадження.

Отже, отримані усі вище перелічені документи не можуть бути використані у якості доказів відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева», сформульованої Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Яременко проти України», якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж.

В матеріалах справі відсутні будь-які прямі докази вини обвинуваченого.

Позиція сторони захисту щодо епізоду пошкодження майна шляхом підпалу 10 травня 2020 року.

Щодо рапорту чергового (а.п. 111 т.2) отриманого до реєстрації матеріалів до ЄРДР, відповідно до якого встановлено факт реєстрації до ЄО повідомлення. За результатом розгляду даного рапорту складу злочину встановлено не було, матеріали долучено до справи;

Щодо доказу - акту про пожежу та звіті про причину пожежі (а.п. 114-117 т.2), то первісний огляд місця пригоди було проведено без реєстрації матеріалів до ЄРДР, крім того, навіть після збору матеріалів, реєстрація до ЄРДР не відбулася. Документи «акт про пожежу, звіт» отримано поза межами проведення досудового розслідування кримінального провадження, тобто з порушенням ч.2 ст. 214 КПК України оскільки досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Щодо постанови про визнання речовими доказів від 19 травня 2020 року за ЄРДР 0001248 (арк. 138), то вказаний ЄРДР розслідувався за ч.1 ст. 190 КК України, натомість у постанові зазначено ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 190, ч. 2 ст. 194 КК України.

Щодо протоколу огляду місця події, який проводився з 03 години 23 хвилин до 03 години 44 хвилин 10 травня 2020 року, вказаний протокол складено поза межами розслідування кримінального провадження, а тим самим з грубим порушенням норм КПК України, а саме протокол містить посилання на ст.ст. 104, 105, 106 КПК України, відповідно до яких зазначається форми фіксування кримінального провадження, але сам протокол на таке кримінальне провадження не посилається.

Крім того, містить посилання на ст.ст.223, 234, 237, 238 КПК України, але відповідно до ч.1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Але вказаний протокол не містить посилання на такі кримінальні провадження.

Щодо висновку комплексної судової експертизи № 6-260/121-49 від 14 липня 2020 року, то вона проведена на підставі речових доказів, вилучених на підставі протоколу ОМП, речових доказів, самого протоколу, акту про пожежу, які в силу ст. 86 КПК є недопустимими доказами, оскільки доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Отримані усі вище перелічені документи не можуть бути використані у якості доказів відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева».

Позиція сторони захистущодо епізоду пошкодження майна шляхом підпалу 18 травня 2020 року.

Щодо рапорту чергового (а.п. 99 т.2), отриманого до реєстрації матеріалів до ЄРДР, відповідно до якого встановлено факт реєстрації до ЄО повідомлення. За результатом розгляду даного рапорту складу злочину встановлено не було, матеріали долучено до справи.

Щодо показань колишніх родичів, то вони є зацікавленими особами, оскільки мають негативне ставлення до обвинуваченого в силу наявності у минулому сімейних стосунків, які не було розірвано на час вчинення інкримінованих злочинів.

Протокол огляду місця події, що проводився з 00 годин 45 хвилин до 04 годин 11 хвилин 19 травня 2020 року, протокол складено поза межами розслідування кримінального провадження, а тим самим з грубим порушенням норм КПК України, а саме протокол містить посилання на ст.ст. 104, 105, 106 КПК України, відповідно до яких зазначається форми фіксування кримінального провадження, але сам протокол на таке кримінальне провадження не посилається.

Як повідомив захиснику обвинувачений, фактично прослуховування аудіо записів (доказів) під час судового розгляду не було. Крім того, він під час судових засідань заявляв усні клопотання про необхідність проведення експертиз щодо аудіозапису. Але такі експертизи призначено не було.

Отже, будь-яких прямих доказів вчинення обвинуваченим, інкримінованих йому злочинів немає.

Згідно з вироком суду, обвинувачений, який має судимість за вчинення злочину проти життя особи, під час невідбутої частини покарання за попереднім вироком скоїв кілька епізодів кримінально караних діянь проти власності за таких обставин.

1 квітня 2020 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , керуючись умислом на пошкодження чужого майна шляхом підпалу, вчинив замах на пошкодження балкону квартири АДРЕСА_4 , проливши інтенсифікатор горіння на ліву зовнішню частину балкону та за допомогою вогню здійснивши підпал, що потягло полум`яне загорання балкону. Злочинний намір обвинуваченого не був доведений до кінця з причини, що не залежали вій його волі, оскільки пожежу виявлено було ліквідовано мешканцями квартири, а саме: потерпілими ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , а також ОСОБА_11 .

Продовжуючи кримінально карані діяння проти чужої власності, приблизно о 05-00 годині 10 квітня 2020 року, обвинувачений, керуючись умислом на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства та зловживаючи довірою потерпілої, в квартирі АДРЕСА_5 під приводом перегляду фільму заволодів належним потерпілій ОСОБА_12 мобільним телефоном «Samsung Galaxy А20» в корпусі червоного кольору imei 1 -9426, imei 2 НОМЕР_4 , у відсутність наміру його повертати.

Описаними діями потерпілій спричинено майнову шкоду в сумі 3991 грн 31 коп.

10 травня 2020 року, приблизно о 01-00 годині, ОСОБА_6 біля під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_6 , маючи умисел на пошкодження чужого майна шляхом підпалу, пролив інтенсифікатор горіння на автомобільні шини, які обвинувачений розташував перед вхідними дверима в під`їзд, та за допомогою джерела вогню здійснив підпал вказаних шин. Переконавшись у загоранні шин та дверей, видалився з місця пригоди. Описаними діями обвинуваченого завдано майнової шкоди об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Військбуд-103».

Крім того, 18 травня 2020 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, обвинувачений, керуючись умислом на пошкодження та знищення чужого майна шляхом підпалу, на території дачної ділянки АДРЕСА_7 , що перебуває у власності ОСОБА_8 і куди він потрапив через паркан, скрізь стулку одного з вікон пролив в кімнату інтенсифікатор горіння та за допомогою джерела вогню здійснив підпал. Впевнившись, що будинок горить, ОСОБА_6 , видалився з місця пригоди. Внаслідок підпалу дачний будинок було пошкоджено та завдано шкоди потерпілому ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, водночас вважала за необхідне звільнити ОСОБА_6 від покарання за ч.1 ст. 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності; потерпілого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження зазначених вимог закону в цілому дотримався, ретельно дослідив зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.1 ст.190 КК України - у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство); ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України у закінченому замаху на умисне знищення або пошкодження чужого майна шляхом підпалу; ч.2 ст.194 КК України в умисному знищенні або пошкодженні чужого майна шляхом підпалу.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 заявив про свою непричетність до жодного з інкримінованих йому епізодів кримінальних правопорушень і показав, що обвинувачення проти нього ґрунтується виключно на показаннях потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , які відчувають до нього неприязнь і, можливо, заради спричинення шкоди його інтересам обмовляють його.

З ОСОБА_13 він познайомився через соціальні мережі, коли відбував покарання в умовах ізоляції від суспільства; під час відбування покарання, а саме: 18 березня 2018 року, одружився з нею. Після його звільнення сім`я проживала в орендованому житлі по АДРЕСА_7 ; через нетривалий строк від початку спільного проживання між подружжям почали виникати суперечки, що переростали в сварки, на підґрунті різних поглядів на проблеми сім`ї та сумісного проживання. ОСОБА_14 , то залишала його одного в житлі, яке вони орендували, то поверталась. Вона самостійно приймала рішення щодо вчинення подорожей, в тому числі за кордон, не порадившись з ним, в чому її цілком підтримували її батьки, схвалюючи таку її поведінку, за якою вона взагалі не цінила подружнього життя. Логічно, що за таких обставин зіпсувалися його стосунки і з тестем та тещею. В лютому 2020 року, коли дружина остаточно залишила його, тесть умовив власницю житла, де жила молода сім`я, вигнати його з квартири, і він був змушений протягом тижня жити на роботі. Вказані обставини свідчать про неприязнь членів родини колишньої дружини до нього, яка і могла зумовити наклепи проти нього.

Між тим, він до жодного з епізодів підпалів не причетний, а 18 травня 2020 року взагалі має алібі, так як в час, до якого відноситься підпал, а саме: з 18-00 до 22-00 години 18 травня 2020 року, знаходився в товаристві жінки, яка має дачну ділянку за лісонасадженням акціонерного товариства «Мотор Січ», і допомагав їй по господарству. Після цього провів її додому та почекав біля під`їзду, доки вона винесла йому банку з борщем, після чого він направився до крамниці за майонезом, проте в магазин не потрапив, оскільки той вже був закритий через те, що працює до 22-00 години.

Що стосується епізоду з заволодінням мобільним телефоном ОСОБА_12 , показав, що жодного разу до судового засідання, коли відбувся допит потерпілої, він її не бачив, не знає, на чому ґрунтується переконання потерпілої в його винуватості та з якої причини вона його обмовляє.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, незважаючи на не визнання своєї вини ОСОБА_6 , вина останнього у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.194, ч.2 ст.194 КК України, при викладених у вироку суду обставинах повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Так, за епізодом шахрайства щодо потерпілої ОСОБА_15 , судом було допитано потерпілу, яка пояснила суду, що між 24-00 та 24-30 годинами 10 квітня 2020 року вона поверталась додому від подруги, з якою в той вечір посварилась, по вул. Військбуд в м. Запоріжжі. Попереду неї йшов обвинувачений, вдягнений в куртку чорного кольору, джинси сірого кольору, який зупинився, дочекався її та спитав, чи не може він бути їй корисним будь в чому. Вона попросила допомогти їй вийти до вулиці Магістральної в м.Запоріжжі, на що він погодився та привів її до якогось місточка, а потім запросив до себе. Вона прийняла пропозицію і направилась до нього в житло, де вони випили чаю, а потім ОСОБА_6 попросив у неї телефон, щоб подивитися фільм, повідомивши, що піде з цією ціллю на кухню. Він видалився з кімнати і так і не повернувся. Окрім телефону, він взяв з її сумочки незначну суму грошових коштів. Згодом, співробітники поліції повернули їй телефон у розібраному вигляді. Їй притаманна дуже добра зорова та образна пам`ять, тому вона беззаперечно впізнала ОСОБА_6 серед осіб, чиї фотографії були їй продемонстровані слідчим. В суді вона також може безсумнівно стверджувати, що обвинувачений і є тією особою, що заволоділа її телефоном.

За цим же епізодом кримінального правопорушення, судом досліджено такі документи:

- заяву ОСОБА_6 від 14 травня 2020 року, згідно з якою він добровільно видає мобільний телефон «Samsung Galaxy А20», а також ушкоджений екран до телефону, який він викрав у невідомої жінки (а.п. 189 т.2);

- протокол огляду предмету, що проводився з 11 години 30 хвилин до 11 години 40 хвилин 18 травня 2020 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_15 брала участь в огляді телефону «Samsung Galaxy А20» 18 травня 2020 року, та впізнала в телефоні той, що належав їй, та був викрадений невідомим чоловіком, а також надала коробку з-під мобільного телефону та фіскальний чек про його набуття (а.п. 190-191 т.2);

- постанову слідчого від 18 травня 2020 року вищезазначений телефон визнаний речовим доказом та переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_15 (а.п. 192-193 т.2);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19 травня 2020 року, згідно з яким в особі на фото з порядковим номером 4, яке містить зображення ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_15 впізнала чоловіка, з яким познайомилась 10 квітня 2020 року, і який шляхом шахрайства заволодів її телефоном (а.п. 194-196 т.2);

- висновок судової товарознавчої експертизи № 1493 від 19 травня 2020 року, згідно з яким визначено ринкову вартість предмету викрадення мобільного телефону «Samsung Galaxy А20 32Gb» з урахуванням зносу на момент вчинення протиправного заволодіння (а.п. 222-226 т.2).

За епізодом замаху на пошкодження майна шляхом підпалу 1 квітня 2020 року, судом було допитано потерпілу ОСОБА_10 , яка пояснила суду, що обвинувачений є її колишнім чоловіком, з яким вона познайомилась завдяки спілкуванню в соціальних мережах, не володіючи інформацією про те, що він відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Разом з тим, означені обставини не вплинули на її рішення укласти з обвинуваченим шлюб в умовах його ізоляції від суспільства, реєстрація якого сталася 21 березня 2018 року. За спливом двох місяців після укладення шлюбу обвинувачений почав проявляти щодо неї ознаки агресії, грубити, висувати вимоги про надання йому грошових коштів для забезпечення його життєдіяльності в умовах виправної установи. Така поведінка ОСОБА_6 зумовила прийняття нею рішення про розлучення ще до його звільнення, проте він вмовив її не поспішати з реалізацією цього наміру, пояснивши, що на нього згубно впливає оточення. Протягом місяця після звільнення обвинувачений дотримувався належної поведінки, проте згодом почав виявляти неадекватні поведінкові прояви, постійно вчиняв сварки, безпідставно дорікав потерпілій. Після того, як він влаштував скандал в громадському місці, під час її святкування з колегами Нового 2020 року, вона остаточно прийняла рішення про розлучення. Проте ОСОБА_6 не змирився з цим і посилив свій тиск на неї, постійно надсилаючи їй повідомлення з погрозами, що спалить житло, обіллє фекаліями, заріже її. 1 квітня 2020 року йому стало відомо, що вона подала до суду позов про розлучення, а ввечері цього ж дня він здійснив підпал балкону, що на власні очі бачила її племінниця ОСОБА_16 18 квітня 2020 року від сусідів вона дізналася, що ОСОБА_6 обмазав фекаліями домофон, вхідні двері та стіни, і їй довелося відмивати їх. 21 квітня 2020 року над лоджією квартири, де вона проживає з батьками, він повісив скат з написом «Последнее китайское», після цього на стіні в під`їзді написав: «Лена, даю сутки! Я не шучу! Спалю дом!». 25 квітня 2020 року на очах у потерпілої він кинув камінь у вікно її кімнати, розбивши скло. 10 травня 2020 року він підпалив під`їзд, поклавши під двері два скати, які він підпалив, внаслідок чого всі мешканці пробудилися від диму та гарі. Членам родини вдалося обманним шляхом організувати зустріч з ним, під час якої були викликані правоохоронці, а ОСОБА_6 був затриманий, проте через два дні його відпустили. 18 травня 2020 року вони отримали телефонний дзвінок від сусіда по дачі, який повідомив, що їх будинок горить. До вказаної дати він висував вимогу про повернення до нього під страхом того, що у противному випадку він усіх розстріляє. В день, коли він вчинив підпал дачі, ОСОБА_6 зателефонував племіннику та вихвалявся, що він підпалив дачу, пояснюючи свій проступок мотивами помсти батьку потерпілої за те, що той забороняє їй спілкуватися з обвинуваченим. Племінник записав вказану розмову. Він також повідомляв племіннику і про підпал під`їзду.

Також судом було допитано свідків.

Свідок ОСОБА_11 підтвердила наявність конфліктів між потерпілою ОСОБА_10 та обвинуваченим, пояснивши, що сварки між подружжям почалися ще коли обвинувачений відбував покарання. Після звільнення він не виправився, вчинював психологічне та фізичне насильство щодо доньки. Така поведінка зумовила її переїзд до батьків 28 грудня 2019 року. Проте обвинувачений умовив її дати йому ще один шанс і 1 січня 2020 року вона знову переїхала до нього, але і це намагання поновити добрі стосунки не увінчались примиренням. ОСОБА_14 прийняла тверде рішення припинити шлюб, і ці наміри розлютили ОСОБА_17 . Свою лють щодо дружини він переніс на її батьків, розпочавши системні погрози та вимагаючи, щоб вони повернули йому дружину, оскільки, за його словами, вона йому належить. Ввечері 1 квітня 2020 року члени родини відчули запах гарі, а з лоджії свідок бачила, як обвинувачений рухався вздовж будинку. ОСОБА_18 бачила, як ОСОБА_17 підпалював балкон, та закричала: «Нурік! Не смій!», і обвинувачений втік. В той вечір наслідки було ліквідовано ними самостійно за допомогою води. Про те, що він підпалив під`їзд і дачу, обвинувачений розповів онуку. До того, як ОСОБА_6 став до активних дій, він постійно погрожував підпалами.

Свідок ОСОБА_16 , яка є онукою ОСОБА_8 та племінницею ОСОБА_10 , пояснила суду, що неодноразово була очевидицею конфліктів між ОСОБА_6 та її тіткою, які обвинувачений втілював в неприйнятніх та відразливих формах. Одного разу і їй дісталося від ОСОБА_17 , коли вона намагалася вступитися за тітку. На момент звільнення ОСОБА_6 з колонії, тітка вже не мала бажання проживати разом з ним. Що стосується підпалу балкону, свідок на власні очі бачила, як обвинувачений, заливши бензином стінку балкона, підніс полум`я і балкон спалахнув, швидко загорілась дерев`яна рама, почало тріщати скло. Вона вигукнула: «Навіщо ти це робиш!?». В соціальних мережах він також вихвалявся, що квартира горить.

Судом було досліджено такі документи:

- рапорт начальнику Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, згідно з яким о 22 годині 31 хвилині 1 квітня 2020 року зі служби 102 надійшло повідомлення ОСОБА_10 про те, що її чоловік у зв`язку з подачею нею заяви про розлучення облив вікна житла бензином та погрожував, що знищить усіх членів її родини (а.п. 91 т. 2);

- протокол огляду місця події від 02 квітня 2020 року та фототаблиці до нього, які містять інформацію про наявність на зовнішній стороні балкону квартири АДРЕСА_4 нашарування кіптяви та розбитого скла на обшивці балкону (а.п. 126-132 т.2);

- постанову слідчого від 19 травня 2020 року, відповідно до якої вилучені з місця події два фрагменти скла зі слідами кіптяви визнані речовими доказами (а.п. 138-140 т.2);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14 квітня 2020 року, згідно з яким потерпіла ОСОБА_10 просить органи поліції притягнути до відповідальності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який систематично погрожує їй фізичною розправою, а також вчинив підпал балкону в квартирі АДРЕСА_4 (а.п. 93 т.2);

- рапорт старшого чергового чергової частини Шевченківського відділення поліції про те, що о 00-49 годин 13 травня 2020 року до Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області надійшов матеріал від Запорізького міськрайонного управління ГУ ДСНС України у Запорізькій області по факту пожежі за адресою: АДРЕСА_8 , для прийняття рішення (а.п. 94 т.2);

- матеріали по факту пожежі за адресою: АДРЕСА_8 , 1 квітня 2020 року містять акт про пожежу від 27 квітня 2020 року, звіт про причину виникнення пожежі, з яких випливає, що ймовірною причиною пожежі, яка сталася 1 квітня 2020 року за адресою: АДРЕСА_8 , 1 квітня 2020 року, є занесення стороннього джерела запалення, а саме: підпал (а.п. 95-98 т.2);

- висновки комплексної судової експертизи № 6-260/121-49 від 14 липня 2020 року, відповідно до яких осередок пожежі, якою було пошкоджено зовнішню сторону балкону квартири АДРЕСА_4 , знаходився з зовнішньої сторони балкону на лівій нижній частині віконної рами; причиною пожежі послужив занос вогневого джерела запалювання з ознаками підготовки умов для активного розвитку пожежі; джерелом запалювання була теплова енергія вогневого джерела запалювання (полум`я сірника, запальничка); механізм виникнення пожежі полягав в пролитті інтенсифікатора горіння на ліву зовнішню частину балкону, після чого сталося займання його парів за допомогою теплової енергії вогневого джерела запалювання; пожежа характеризувалася полум`яним горінням; мало місце стимулювання процесу горіння за допомогою інтенсифікатора горіння (а.п. 228-250 т.2);

- фототаблиці до висновку експерта, які наглядно демонструють спричинені підпалами ушкодження балкону квартири АДРЕСА_4 (а.п. 1-8 т.3).

За епізодом пошкодження майна шляхом підпалу 18 травня 2020 року судом було допитано потерпілого ОСОБА_8 , який в суді підтвердив зміст заяви про причетність саме ОСОБА_6 до вчинення підпалу садового будинку, власником якого є він, і пояснив суду таке.

Він є батьком потерпілої ОСОБА_10 , яка в березні 2018 року заявила батькам, що зустріла хлопця, з яким бажає пов`язати свою долю. Він не перешкоджав доньці в налагодженні особистого життя, навіть постійно відвозив її до місця відбування ОСОБА_6 покарання для побачень, допомагав в організації реєстрації шлюбу в колонії. Після звільнення ОСОБА_6 останній заявив, що бажає почати нове життя. Батьки допомогли подружжю орендувати житло для самостійного проживання, і спочатку їх відносини складались добре. Проте через нетривалий час обвинувачений почав демонструвати негативні поведінкові прояви, став ревнувати ОСОБА_14 , переслідувати, висувати необґрунтовані звинувачення. Така його поведінка обумовила ухід ОСОБА_14 з їх спільного житла, внаслідок чого він активізував свою агресію, почав руйнувати предмети меблів та обстановки в орендованому житлі та присилав ОСОБА_14 фото скоєного. Переслідував доньку, вмовляв повернутися, говорив, що повіситься на балконі квартири потерпілого, якщо вона не повернеться до нього, погрожував потерпілому та членам родини перерізати всіх, якщо ОСОБА_14 не повернеться до нього. ОСОБА_14 намагалась поновити з ним добрі стосунки, повернувшись до нього, але не витримала більше вісімнадцяти днів. Така його поведінка зумовила звільнення доньки за власним бажанням з фінансової установи, де вона обіймала гідну посаду, через побоювання, що він не припинить переслідування. Дізнавшись про подання донькою позову про розлучення, він здійснив підпал балкону в їхньому житлі. Спочатку вони відчули запах диму, почали шукати джерело займання, побачили вогонь на балконі і стали тушити. Коли потерпілий відкрив стулку балконної рами, він побачив чоловіка, що тікає. 18 квітня 2020 року ОСОБА_6 обмазав фекаліями вхідні двері, які потерпілий, потерпіла відмивали, надівши на себе протигази. Обвинувачений на стінах під`їзду писав адресовані доньці заклики повертатися до нього під страхом того, що він підпалить будинок. 10 травня він реалізував свої погрози та підпалив під`їзд, притуливши до дверей зовні автомобільні скати. В цей же день онука запросила його побачитися та випити кави, а потерпілий тим часом організував виклик правоохоронців, які затримали обвинуваченого, але через два дні його відпустили. 18 травня 2020 року він дізнався про підпал на дачі від сусіда, який телефонував йому, і одразу поїхав усувати наслідки пожежі, яку в цілому потушили самостійно, а пожежники завершили дії з ліквідації пожежі. ОСОБА_19 говорив потерпілому, що ОСОБА_17 в день підпалу дачі телефонував йому та збуджено розповідав про вчинені дії.

Також, було допитано свідка ОСОБА_20 , він є онуком ОСОБА_8 та племінником ОСОБА_10 . Зі слів самого обвинуваченого йому відомо, що той запалив дачу. Саме 18 травня 2020 року, близько 21-00 години, йому зателефонував ОСОБА_17 та розповів, що він підпалив дачу, заявивши, що п`ять літрів бензину вирішують все; що вже година, як будинок горить. Очевидно, обвинувачений вважав, що свідок підтримує його, тому з подробицями розказував про підпал, а свідок ставив запитання, щоб отримати побільше інформації. Обвинувачений повідомив, що на дачу проник через паркан, напилком перепилив решітку на вікні, заховався від сусідів, стягнув всі меблі в одну кучу та підпалив, сподіваючись, що вибухне газовий балон. Коли почув крики, то втік.

Судом було досліджено такі документи:

- рапорт начальнику Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, згідно з яким о 21 годині 29 хвилин 18 травня 2020 року зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що в дачному кооперативі «Поліграфіст» на території селища Івано-Ганнівка Шевченківського району м. Запоріжжя стався підпал дачної ділянки (а.п. 99 т.2);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19 травня 2020 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_8 просить органи поліції притягнути до відповідальності ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який навмисно підпалив належний потерпілому садовий будинок АДРЕСА_7 (а.п. 100-101 т.2);

- протокол огляду місця події, що проводився з 00 годин 45 хвилин до 04 годин 11 хвилин 19 травня 2020 року, з якого слідує, що внаслідок пожежі зазнали руйнації внутрішні приміщення садового будинку на ділянці АДРЕСА_9 , меблі та інше майно (а.п. 146-156 т.2);

- фототаблиці до протоколу, які роблять очевидним ушкодження, яких зазнала нерухомість на садовій ділянці внаслідок пожежі 18 травня 2020 року (а.п. 160-169 т.2);

- матеріали по факту пожежі за адресою: АДРЕСА_7 , 18 травня 2020 року, які містять акт про пожежу від 18 травня 2020 року, звіт про причину виникнення пожежі від 19 травня 2020 року, з яких випливає, що ймовірною причиною пожежі, яка сталася 18 травня 2020 року за адресою: АДРЕСА_7 , є занесення стороннього джерела запалення, а саме: підпал (а.п. 104-106 т.2);

- довідку про виникнення та хід ліквідації пожежі 18 травня 2020 року в садовому будинку АДРЕСА_9 , де зазначено, що внаслідок пожежі знищено домашні речі та меблі (а.п. 106 т.2);

- висновок комплексної судової експертизи № 6-260/121-49 від 14 липня 2020 року, згідно з яким осередок пожежі (місце виникнення початкового горіння) знаходився на підлозі під вікном напроти газової пічки в кімнаті № 1 будинку дачної ділянки № 50 в дачному кооперативі «Поліграфіст»; причиною пожежі послужив занос вогневого джерела запалювання з ознаками підготовки умов для активного розвитку пожежі; джерелом запалювання була теплова енергія вогневого джерела запалювання (полум`я сірника, запальничка); механізм виникнення пожежі полягав в пролитті інтенсифікатора горіння через стулку одного з віком кімнати № 1, після чого сталося займання його парів за допомогою теплової енергії вогневого джерела запалювання; пожежа характеризувалася полум`яним горінням; мало місце стимулювання процесу горіння за допомогою інтенсифікатора горіння (а.п. 228-250 т.2);

- фототаблиці до висновку експерта, які наглядно демонструють спричинені підпалом пошкодження приміщень садового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_7 » (а.п. 1-8 т.3);

- протокол огляду предмету, який проходив 6 червня 2020 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_8 , свідок ОСОБА_11 , потерпіла ОСОБА_10 після прослуховування аудіозапису телефонної розмови свідка ОСОБА_20 та ОСОБА_6 , яка відбулася 18 травня 2020 року, впізнали голоси вказаних осіб (а.п. 41-95 т.3). Зміст вказаної розмови, аудіозапис якої був відтворений в судовому засіданні, підтверджує показання свідка ОСОБА_20 про те, що ОСОБА_6 після вчинення підпалу дачного будинку зізнався свідкові у вчиненні цих дій (а.п. 68 т.3);

- висновок експертизи № 10-50 від 30 липня 2020 року, згідно з яким вартість, спричиненої підпалом шкоди вхідній двері, становить 1663 грн 33 коп. (2495 грн вартості двері до пожежі 831 грн 67 коп. вартості після пожежі (а.п. 20-27 т.3).

За епізодом пошкодження майна шляхом підпалу 10 травня 2020 року судом було допитано представника потерпілого та свідків.

Допитаний в судовому засіданні в якості представника потерпілого - ОСББ «Військбуд-103» - ОСОБА_22 пояснив суду, що протягом квітня-травня 2020 року колишній чоловік мешканки квартири АДРЕСА_10 ОСОБА_10 . ОСОБА_6 тримав в страху та напрузі правління об`єднання співвласників та всіх мешканців будинку, особливо тих, хто проживає в другому під`їзді. Зокрема, 1 квітня 2020 року він здійснив підпал балкону в житлі сім`ї ОСОБА_23 ; 17 квітня 2020 року обмазав фекаліями вхідні двері до під`їзду і домофон; 21 квітня 2020 на ґанку під`їзду написав (мовою оригіналу): «Лена, даю сутки времени. Не позднее, спалю дом. Слово даю», на лоджії в квартирі родини ОСОБА_23 написав: «Последнее китайское»; 25 квітня 2020 року він розбив скло у вікні в одній з кімнат квартири, де проживає сім`я; в ніч з 9 на 10 травня 2020 року ОСОБА_6 підпалив автомобільну шину, яку притулив до вхідної двері до під`їзду, внаслідок підпалу зайнялося полум`я, дим потрапляв до під`їзду та піднімався на верхні поверхи, в квартири, в під`їзді та житлі запанував запах гарі, згоріла штукатурка до самих верхніх поверхів, на стінах залишились сліди гарі та кіптяви, були зламані двері та домофон.

Свідок ОСОБА_24 суду пояснила, що проживає в тому ж під`їзді, що і сім`я ОСОБА_23 ; в квітні 2020 року вона бачила забруднені фекаліями двері, адресовані ОСОБА_25 надписи, що містили погрози. В ніч, коли в травні 2020 року в під`їзді сталася пожежа, було дуже страшно, під`їзд був наповнений димом та запахами горіння, мешканці терміново виводили з житла, дітей, свідок виводила батька з інвалідністю. Наслідки руйнації та ушкодження не усунені до теперішнього часу.

За показаннями свідка ОСОБА_26 , він є сусідом потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . Вночі в травні 2020 року, коли в під`їзді сталася пожежа, він пробудився від запаху гару, виглянув у вікно, що виходить у двір, та побачив яскраве полум`я, потім вийшов з квартири до загального коридору, де сильне задимлення заважало побачити що-небудь. Він з сусідом ОСОБА_8 з трудом відкрив вхідні двері, які зовні були прижаті колісною шиною, що горіла, та внаслідок впливу полум`я сильно деформовані. Одразу ж була викликана пожежна служба.

Свідок ОСОБА_27 дала аналогічні пояснення, пояснивши, що вночі в травні 2020 року прокинулася від сильного задимлення; вона виглянула з квартири та побачила на міжповерховому майданчику сусідку з двома дітьми, дуже наляканих. Було важко відкрити двері на вулицю, у мешканців склалося враження, що вони заблоковані. Наслідки пожежі усували зусиллями мешканців дуже довго. До теперішнього часу на стінах багато невиведених плям сажі. Свідок також пояснила, що добре знає сім`ю ОСОБА_23 та їй відомо, що між ними та колишнім чоловіком ОСОБА_28 існує конфлікт.

Свідок ОСОБА_29 підтвердив показання свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , зазначивши що вночі 10 травня 2020 року усі мешканці під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_6 пробудилися від задимлення, що утворилося внаслідок горіння скату біля дверей під`їзду. До місця пригоди була викликана пожежна служба. Внаслідок пожежі був зіпсований механізм домофона, який довелося змінювати, деформовані вхідні двері, плафон над дверима, закопчені стіни, стелі в приміщенні під`їзду. За інформацією ОСОБА_8 , підпал вчинив колишній чоловік його доньки ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_20 , який є онуком ОСОБА_8 та племінником ОСОБА_10 , показав суду, що від самого обвинуваченого знає про здійснення ним підпалу під`їзду, до вхідної двері якого він притулив автомобільний скат, облив його бензином та запалив, а сам відійшов в бік та спостерігав за горінням. Крім того, свідок пояснив, що в телефонній розмові з ОСОБА_30 дізнався, що той вимазав фекаліями двері під`їзду, погрожував, що заллє хлорною кислотою вхідні прилади, проникне до житла потерпілих в день народження дідуся та всіх повбиває.

Судом було досліджено такі документи:

- рапорт чергового начальнику Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, де зазначено, що о 01 годині 02 хвилини 10 травня 2020 року зі служби 102 надійшло повідомлення від мешканця квартири АДРЕСА_11 про підпал під`їзду в цьому будинку (а.п. 111 т.2);

- матеріали Запорізького міськрайонного управління головного управління ДСНС України у Запорізькій області, а саме акт про пожежу та звіт про причину пожежі, де зазначено, що ймовірною причиною пожежі, яка сталася 10 травня 2020 року в будинку АДРЕСА_6 , є занесення стороннього джерела запалення, а саме: підпал (а.п. 114-117 т.2);

- протокол огляду місця події, який проводився з 03 години 23 хвилин до 03 години 44 хвилин 10 травня 2020 року, де зазначено, що предметом огляду є під`їзд будинку АДРЕСА_6 , в якому наявне щільне нашарування кіптяви на стінах, сходах, підлозі, квартирних дверях, механічні ушкодження на вхідних дверях (а.п. 141-143 т.2);

- фототаблиці до протоколу огляду, які наглядно підтверджують наявність вказаних наслідків пожежі (а.п. 144-145 т.2);

- звернення до начальника Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області голови об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Військбуд-103» від 10 травня 2020 року, яке містить виклад епізодів погроз та пошкодження майна, вчинених ОСОБА_6 (а.п. 197 т.2);

- висновок комплексної судової експертизи № 6-260/121-49 від 14 липня 2020 року, згідно з яким осередок пожежі (місце виникнення початкового горіння) знаходився в нижній частині з зовнішньої сторони дверей під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_6 ; причиною пожежі послужив занос вогневого джерела запалювання з ознаками підготовки умов для активного розвитку пожежі; джерелом запалювання була теплова енергія вогневого джерела запалювання (полум`я сірника, запальничка); механізм виникнення пожежі полягав в пролитті інтенсифікатора горіння на автомобільні шини, які були розміщені з зовнішньої сторони під`їзду, після чого сталося займання його парів за допомогою теплової енергії вогневого джерела запалювання; пожежа характеризувалася полум`яним горінням; мало місце стимулювання процесу горіння за допомогою інтенсифікатора горіння (а.п. 228-250 т.2).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що докази сторони обвинувачення, вказані вище, у своїй сукупності підтверджують поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Так, за всіма епізодами кримінальних правопорушень потерпілі та свідки детально розповіли про обставини вчинення цих правопорушень, та прямо вказали на обвинуваченого ОСОБА_6 , як на особу яка їх вчинила.

Показання вказаних осіб є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та з іншими письмовими доказами, не викликають сумнівів у їх достовірності та об`єктивно підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

В свою чергу, до показань обвинуваченого ОСОБА_6 , який повністю заперечував свою причетність до вчинення вказаних правопорушень, суд обґрунтовано поставився критично та розцінив таку поведінку останнього як спосіб уникнути кримінальної відповідальності. Суд виходив з того, що показання обвинуваченого повністю суперечать дослідженим доказам, та водночас нічим не підтверджується.

Доводи захисника про те, що заява обвинуваченого про добровільну видачу мобільного телефону (за епізодом правопорушення відносно потерпілої ОСОБА_15 ) не може бути визнана допустимим доказом, не є обґрунтованими, виходячи з такого.

Так, на а.п. 189 т.2 міститься заява обвинуваченого ОСОБА_6 від 14 травня 2020 року, за змістом якої останній добровільно видає мобільний телефон «Samsung Galaxy А20», а також ушкоджений екран до телефону, який він викрав у невідомої жінки.

Заява адресована слідчому Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, який за цим кримінальним провадженням є органом, який здійснював досудове розслідування.

Отже, заяву подано обвинуваченим за належністю до відповідного органу.

Перевірка відомостей, що містяться у заяві, зокрема про вчинення крадіжки обвинуваченим, відносяться до компетенції органу досудового розслідування.

Заява оформлена у довільній формі, має відповідні реквізити (відомості щодо адресата, щодо особи, яка звертається із заявою, містить дату складання та підпис виконавця (обвинуваченого).

При дослідженні вказаної заяви обвинуваченого, у колегії суддів не виникає сумнівів у її справжності, окрім того, стороною захисту не заперечується, що ця заява написана саме обвинуваченим.

Зі змісту заяви убачається, що вона стосується цього провадження, зокрема епізоду щодо потерпілої ОСОБА_15 .

З урахуванням зазначеного, колегія суддів не убачає жодних підстав для неврахування вказаної заяви обвинуваченого в якості доказу, оскільки цей доказ отриманий без порушень вимог кримінального процесуального законодавства.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону внаслідок проведення ряду слідчих дій органом досудового розслідування (за епізодами підпалів) поза межами кримінального провадження, колегія суддів доходить таких висновків.

Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року, справа № 333/655/21, провадження № 51-1980 км 22, зазначив про таке.

Згідно з положеннями ч.1 ст.214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

За частиною 3 статті 214 КПК України, огляд місця події може проводитися до внесення відомостей до ЄРДР і вимагає негайного внесення відомостей до ЄРДР після його завершення.

Згідно з усталеною судовою практикою Верховного Суду, огляд місця події це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію речових доказів, з`ясування характеру події та інших обставин, що підлягають доказуванню. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Стосовно доказів, про які зазначає захисник, по епізоду правопорушення від 01 квітня 2020 року, колегія суддів звертає увагу на таке.

Як убачається з протоколу огляду місця події від 02 квітня 2020 року, підставою його проведення до внесення відомостей до ЄРДР було повідомлення, зареєстроване в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області за №7612.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення складено 14 квітня 2020 року.

Акт про пожежу, яка сталася 01 квітня 2020 року, складено 27 квітня 2020 року, а звіт про причину виникнення пожежі 29 квітня 2020 року.

Висновок комплексної судової експертизи № 6-260/121-49 від 14 липня 2020 року, на думку захисника, не може бути використаний у даній справі, оскільки його проведено відповідно до доказів, отриманих поза межами розслідування цього кримінального провадження.

Згідно з долученими прокурором під час апеляційного розгляду витягів з ЄРДР, внесення відомостей за епізодом кримінального правопорушення від 01 квітня 2020 року відбулося 14 травня 2020 року.

Стосовно доказів про які зазначає захисник по епізоду правопорушення від 10 травня 2020 року, колегія суддів звертає увагу на таке.

.

Акт про пожежу, яка сталася 10 травня 2020 року, складено в цей же день. Звіт про причину пожежі не містить дати складання.

Протокол огляду місця події складено на підставі повідомлення чергового від 10 травня 2020 року.

Висновок комплексної судової експертизи № 6-260/121-49 від 14 липня 2020 року, на думку захисника, не може бути використаний в якості доказу, оскільки експертизу проведено на підставі речових доказів, вилучених на підставі протоколу ОМП, речових доказів, самого протоколу, акту про пожежу, які в силу ст. 86 КПК України, на думку захисника, є недопустимими доказами.

Згідно з витягом з ЄРДР, внесення відомостей за епізодом кримінального правопорушення від 10 травня 2020 року відбулося 25 травня 2020 року.

Стосовно доказів, про які зазначає захисник за епізодом правопорушення від 18 травня 2020 року, колегія суддів звертає увагу на таке.

Протокол огляду місця події складено 19 травня 2020 року на підставі відомостей з ЄРДР № 0001298 від 19 травня 2020 року.

Відповідно до витягу з ЄРДР, внесення відомостей за епізодом кримінального правопорушення від 18 травня 2020 року відбулося 19 травня 2020 року.

Отже, дійсно відомості за епізодами від 01 квітня 2020 року та 10 травня 2020 року до ЄРДР внесені не невідкладно після проведення оглядів місця події, як того вимагає частина 3 статті 214 КПК України.

Проте, на думку колегії суддів, вказана обставина сама по собі не свідчить про незаконність проведення зазначених оглядів місця події та недопустимість як доказів отриманих за наслідками їх проведення відомостей та недопустимість похідних від них доказів, оскільки можливість проведення таких оглядів до внесення відомостей до ЄРДР прямо передбачена статтею 214 КПК України.

В свою чергу, з наявних матеріалів провадження убачається, що проведення вищевказаних оглядів місця події до внесення відомостей до ЄРДР було обумовлено необхідністю невідкладно провести цю слідчу дію одразу після отримання відповідних повідомлень.

Під час апеляційного розгляду прокурор зазначила про те, що такий проміжок часу між проведенням відповідних невідкладних слідчих дій (оглядів місця події) та внесенням відомостей до ЄРДР, пояснюється тим, що реєстрація до ЄРДР відбулась лише після оскарження бездіяльності органу досудового розслідування потерпілими у встановленому законом порядку, що підтверджено потерпілим ОСОБА_8 при апеляційному розгляді.

Вказане узгоджуються з відомостями з рапортів чергових, на які посилається захисник як на доказ невинуватості обвинуваченого, згідно з якими за результатом опрацювання відповідних повідомлень не було встановлено складів злочинів, відповідно не були внесені відомості до ЄРДР, що у подальшому зі слів сторони обвинувачення, і було оскаржено потерпілими.

Викладене ніким не спростовано.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що матеріали по пожежам, зокрема і вищевказані акти про пожежу, були направлені на адресу органу досудового розслідування з ЗМУ ГУ ДСНС України в Запорізькій області, працівники якого ліквідовували пожежі.

За таких обставин, колегія суддів не убачає підстав для визнання вищезазначених доказів, на які вказує захисник, недопустимими.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що з матеріалів кримінального провадження та вироку суду убачається, що сторона захисту під час розгляду провадження судом першої інстанції подібні аргументи не наводила та відповідно не зверталась із клопотанням про перевірку вказаного питання та визнання певних доказів недопустимими.

Відповідно, такі доводи не були предметом перевірки в суді першої інстанції та перевірялися колегією суддів вже на стадії апеляційного провадження.

Окрім цього, відомості з зазначених протоколів місця події не є єдиними доказами у провадженні, ці відомості узгоджуються з іншими доказами, зокрема показаннями потерпілих та свідків, які поза розумним сумнівом доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Доводи захисника щодо зазначення у постанові про визнання речових доказів від 19 травня 2020 року ЄРДР №0001248 із одночасним викладом обставин кримінальних правопорушень за ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 194 КК України, які не мають відношення то вказаного номеру ЄРДР, на думку колегії суддів, не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про недопустимість здобутих стороною обвинувачення доказів, оскільки це може бути технічною помилкою, допущеною органом досудового розслідування при складанні процесуального документу. Окрім цього, у вказаній постанові було також помилково зазначено дату внесення відомостей до ЄРДР за номером 0001248, а саме замість вірного 12 травня 2020 року, зазначено 28 січня 2020 року.

Такі помилки не можуть бути визнані істотними порушеннями вимог чинного кримінального процесуального законодавства, які б ставили під сумнів допустимість отриманих доказів.

До того ж, при апеляційному розгляді встановлено, що у подальшому матеріали досудових розслідувань по всіх епізодах кримінальних правопорушень, в т.ч. за № ЄРДР 0001248 були об`єднані постановою прокурора в одне кримінальне провадження під цим же номером.

Доводи захисника з приводу упередженості свідків та потерпілих, що пов`язує захисник із негативним ставленням останніх до обвинуваченого, не є переконливими, оскільки всі отримані докази, у тому числі показання свідків та потерпілих, узгоджуються між собою та з письмовими доказами.

Доводи захисника про те, що, як йому відомо зі слів обвинуваченого, фактично в ході судового розгляду прослуховування аудіо записів (доказів) не було; крім того, обвинувачений під час судових засідань заявляв усні клопотання про необхідність проведення експертиз щодо аудіозапису, але йому було відмовлено у їх задоволенні, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки таки обставини не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини провадження, надав правильну оцінку всім наданим сторонами доказам.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції фактичним обставинам провадження відповідають та ґрунтуються на досліджених судом безпосередньо доказах, які є належними, допустимими та достатніми для прийняття відповідного рішення.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, особи винного. Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання, судом визнано рецидив злочинів, тобто наявність судимості за вчинення іншого умисного особливо тяжкого злочину.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту не убачає, оскільки доводи, викладені в цій скарзі, правильності висновків суду не спростовують.

Разом з цим, санкція ч.1 ст.190 КК України, в редакції чинній на час вчинення кримінального правопорушення, передбачала покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.

Проте, призначивши правильне за своїм видом і розміром покарання обвинуваченому, суд помилково не звернув уваги на положення ч.2 ст. 49 КК України.

В свою чергу, відповідно до положень ч.1 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України, є кримінальним проступком.

В той же час, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з положенням ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно з матеріалами провадження та з вироком суду, інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення за ч.1 ст.190 КК України вчинене 10 квітня 2020 року. Останній епізод кримінального правопорушення (передбаченого ч.2 ст.194 КК України), вчинено ОСОБА_6 18 травня 2020 року.

Таким чином, з урахуванням вимог ч.ч.1,3 ст.49 КК України, за епізодом від 16 квітня 204 року за ч.1 ст.190 КК України на час розгляду справи судом першої інстанції минули строки давності, передбачені пунктом 2 частини 1 цієї статті.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_6 підлягає звільненню від призначеного за оскаржуваним вироком суду покарання за ч.1 ст. 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Таким чином, вищевказаний вирок суду підлягає зміні на підставі ст.ст.407-409 КПК України в частині призначення обвинуваченому за ч.1 ст.190 КК України покарання.

Керуючись п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, ст.ст. 404, 405, 407-409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 квітня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 194, ч.2 ст. 194 КК України, змінити в частині призначеного ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.190 КК України, звільнивши ОСОБА_6 від призначеного судом покарання за цією статтею на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4