Номер провадження: 11-кп/813/661/25
Справа № 516/230/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та з використання системи «ВКЗ» за участю захисника ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_6 у спеціальному судовому провадженні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Теплодарського міського суду Одеської області від 10.04.2024 року в кримінальному провадженні №0000309 від 30.11.2022 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Велика Кардашинка Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, та йому призначене покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління та місцевого самоврядування, та займатися діяльністю, яка пов`язана з наданням публічних послуг, строком на 15 років, та з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з моменту фактичного затримання.

Вироком суду вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Судом першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Херсонській області №44 о/с від 26.01.2022 року старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 призначено на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Скадовського районного відділу поліції.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Наказом №597 о/с від 22.06.2022 року на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Скадовського районного відділу поліції, звільнено зі служби у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України з 22 червня 2022 року.

Таким чином, ОСОБА_8 до 22.06.2022 року був службовою особою працівником правоохоронного органу.

Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_8 присягнув на вірність Українському народові та зобов`язався, усвідомлюючи свою високу відповідальність, вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Водночас, ОСОБА_8 , складеної ним присяги не дотримався, в порушення вимог ст.ст. 1, 2, 17 Конституції України, ст.ст. 2, 64 Закону України «Про Національну поліцію», вчинив злочин проти основ національної безпеки України.

Так, згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжено.

За ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Після початку агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил Російської Федерації, було тимчасово взято під контроль місто Херсон та частину інших населених пунктів на території Херсонської області, зокрема, м. Гола Пристань, з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами.

Згідно п.7 ст.1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

У порушення вищезазначених актів національного законодавства громадянин України ОСОБА_8 вчинив колабораційну діяльність, а саме добровільне заняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області за таких обставин.

ОСОБА_8 , являючись громадянином України, перебуваючи на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Скадовського районного відділу поліції, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання Російською Федерацією території Херсонської області, достовірно знаючи про збройну агресію Російської Федерації проти України, як обставину, яка є загальновідомим фактом, а також достеменно знаючи про факт захоплення міста Херсон збройними формуваннями Російської Федерації, у травні 2022 року (більш точний час не встановлено), діючи умисно, підтримуючи воєнну агресію Російської Федерації на території України, погодився на пропозицію невстановлених осіб з числа військовослужбовців та представників спецслужб Російської Федерації у місті Херсон, та добровільно зайняв посаду так званого «заступника начальника» в підпорядкованому окупаційній адміністрації Російської Федерації незаконно створеному органі «Голопристанского районного отделения полиции ГУ МВД Херсонской области», тобто посаду у незаконно створеному окупаційною владою на тимчасово окупованій території Херсонської області правоохоронному органі.

ОСОБА_8 , з моменту свого призначення на посаду та по теперішній час, переслідуючи свої злочинні наміри та цілі в незаконно створеному правоохоронному органі, регулярно відвідував робочі зміни в установі - «Голопристанское районное отделение полиции ГУ МВД Херсонской области» та виконував свої службові обов`язки.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку, просить його скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 невинуватим та виправдати за висунутим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Захисник посилається на неповноту судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку захисника, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, не підтверджується доказами.

В апеляційній скарзі захисник просив під час апеляційного розгляду повторно дослідити докази, якими місцевий суд обґрунтовував доведеність вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

До початку апеляційного розгляду, прокурором відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_9 подано заперечення на апеляційну скаргу захисника, в яких прокурор просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Відповідно до ч.3 ст.323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 КПК України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Обвинуваченого ОСОБА_8 було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги з дотриманням правил, передбачених ч.8 ст.135 та ст.323 КПК України, зокрема шляхом публікацій таких повідомлень у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр»), а також шляхом розміщення повісток про виклик до суду на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та на веб-сайті Одеського апеляційного суду та направленням документів на адресу його захисника.

Також судом вживалися заходи щодо надсилання повідомлень за останнім відомим місцем реєстрації/проживання обвинуваченого ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , однак відправку поштової кореспонденції не надалось можливим здійснити, оскільки не працює відділення поштового зв`язку адресата, внаслідок його знаходження на тимчасово окупованій території.

Обвинувачений ОСОБА_8 до суду жодного разу не з`явився, будь яких заяв чи клопотань не подавав, показів суду не надавав, у зв`язку з чим судовий розгляд у даному кримінальному провадженні здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia) з обов`язковою участю захисника, що був забезпечений державою, який не заперечував проти апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_8 .

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 відмовився від клопотання про повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні, з посиланням на те, що усі докази у кримінальному провадженні недопустимі, а покази свідків не доводять винуватість його підзахисного.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу з уточненнями та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Апеляційний суд наголошує, що сама по собі незгода захисника з висновками, зробленими судом першої інстанції на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів в порядку ч.3 ст.404 КПК.

У судовому засіданні апеляційної інстанції захисник відмовився від повторного дослідження доказів кримінального провадження, однак наполягав на тому, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 не доведена, висловив незгоду з висновками місцевого суду, зробленими на підставі досліджених під час судового розгляду доказів, з аналізу яких суд дійшов висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України. За таких підстав розгляд проводиться в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК, оскільки в ньому міститься формулювання обвинувачення та викладені висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі докази, надані сторонами провадження, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для висновку про доведеність винуватості обвинуваченого, що свідчить про відповідність оскарженого вироку вимогам КПК України.

На підтвердження встановлених фактичних обставин справи в частині визнання обвинуваченого ОСОБА_8 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, суд першої інстанції послався на показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які дали суду послідовні та логічні показання щодо обставин скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Так, у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_10 пояснив, що в період часу з 2003 року по серпень 2021 року був працівником поліції в Голопристанському районному відділі поліції Херсонської області. На території району залишався до 06.09.2022 року, після чого разом із родиною виїхав до м. Кропивницького. Свідок вказав, що ОСОБА_8 , який був його колегою, та частина інших поліцейських не евакуювалась з окупованої території. Наприкінці травня 2022 року окупаційна російська влада урочисто відкривала приміщення так званого районного відділення поліції в м. Гола Пристань за старою адресою приміщення Голопристанського відділу поліції, на цьому зібранні був і ОСОБА_8 у форменому одязі та інші працівники. Свідок зазначив, що ОСОБА_8 бачив особисто, бо знаходився в 25-30 метрах. ОСОБА_8 разом з іншим працівником піднімали прапор на флагштоку біля будівлі поліції. Разом з цим, свідок пояснив, що впізнав його за статурою, оскільки той дуже високий і худорлявий. В подальшому, побачив ОСОБА_8 на заправці, який сам йому сказав, що працює в поліції, запропонував і йому піти туди працювати. Також свідок зазначив, що на початку літа 2022 року він бачив ОСОБА_8 у форменому одязі поліцейського Російської Федерації, та йому відомо, що останній і зараз працює в поліцейському відділенні окупаційної влади, який знаходиться наразі в Залізному порту. Окрім цього, свідок пояснив, що від місцевих мешканців, а також з телеграмканалу «Зрадники Голої Пристані», йому стало відомо, що ОСОБА_8 працював на посаді заступника начальника районного відділення поліції в м.Гола Пристань, де відповідав за блок громадської безпеки.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що перебуває на посаді начальника ВП №1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області, яку займав і до початку повномасштабного вторгнення РФ та ОСОБА_8 був його підлеглим. Після повномасштабного вторгнення Російської Федерації був наданий наказ евакуюватися на правий берег Дніпра, ОСОБА_8 поїхав у м.Херсон, а потім повідомив, що він не може виїхати в зв`язку з активними воєнними діями та перекриттям автошляху на м.Миколаїв. Однак, у подальшому, від співробітників йому стало відомо, що ОСОБА_8 пішов на співпрацю з ворогом, а саме став поліцейським відділення поліції окупаційної влади. Також свідок вказав, що згідно наказу ГУНП в Херсонській області від 24.02.2022 року, який поступив від чергового ГУНП, всім співробітникам ВП №1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області необхідно було евакуюватися до м. Херсон, був проведений збір по тривозі всіх співробітників, треба було зібрати зброю, справи та виїхати в напрямок м.Херсону. Однак, ОСОБА_8 виїхав самостійно на патрульному автомобілі «Рено Дастер», який в подальшому залишив біля будівлі ГУНП в Херсонській області. Також свідок зазначив, що відносно обвинуваченого не було примусу щодо переходу до співпраці з окупаційною владою, у ОСОБА_8 була можливість виїхати, бо в його розпорядженні був автомобіль, він умисно не виїхав та пішов на співпрацю з окупантами. Також свідок пояснив, що приймав участь у проведенні службового розслідування щодо з?ясування причин, чому не всі співробітники ВП №1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області евакуювалися згідно наказу ГУНП в Херсонській області від 24.02.2022 року та надавав свої пояснення членам комісії.

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що він є начальником сектору КП ВП №1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області, та йому відомо, що 24.02.2022 року ОСОБА_8 не евакуювався разом із іншими працівниками поліції. Разом з цим, від місцевих жителів йому стало відомо, що ОСОБА_8 добровільно пішов на співпрацю з окупаційною владою і зайняв посаду «заступника начальника поліції з громадської безпеки» у новоствореному відділу поліції; піднімав прапор Російської Федерації при відкритті поліцейського відділу окупаційної влади у м. Гола Пристань. Також свідок зазначив, що відділ поліції окупаційної влади Російської Федерації був створений у приміщенні відділу поліції №1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області. На переконання свідка, ОСОБА_8 пішов на співпрацю з окупантами добровільно, та його мати також стала працювати на Російську Федерацію, а саме стала головою сільської ради, окупованого росіянами с. Кардашинки.

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що є оперупоноваженим сектору КП ВП №1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області, надав аналогічні покази тим, що були надані свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , та підтвердив той факт, що ОСОБА_8 добровільно пішов на співпрацю з окупаційною владою, зайняв посаду «заступника начальника поліції» у новоствореному окупаційною владою відділі поліції.

Окрім цього, свідок ОСОБА_13 , пояснення якого були записані в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України та досліджені місцевим судом, пояснив, що на момент початку відкритої збройної агресії Російської Федерації проти України 24.02.2022 року, він перебував в м. Гола Пристань Херсонської області, де працював автослюсарем за місцем проживання. На початку травня 2022 року до нього приїхав ОСОБА_8 , який на раніше працював на посаді інспектора поліції, та хотів замовити ремонт його автомобіля «Део Ланос» червоного кольору. В ході розмови ОСОБА_8 почав хизуватись та демонструвати, що він працевлаштувався до так званого Горопристанського РОП ГУМВС Херсонської області та почав отримувати велику заробітну плату, а також показував йому своє службове посвідчення працівника поліції так званого Голопристанського РОП ГУ МВС Херсонської області. Одночасно, свідок пояснив, що ОСОБА_8 знає особисто, так як він часто приїздив до нього ремонтувати автомобіль. У подальшому, в середині травня 2022 року від місцевих жителів також дізнався, що ОСОБА_8 погодився на співпрацю з Російською Федерацією та добровільно погодився зайняти посаду заступника начальника так званого Голопристанського РОП ГУ МВС Херсонської області.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 належними та допустимими доказами винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, оскільки показання вказаних свідків є чіткими, конкретними, послідовними, та підтверджуються сукупністю інших доказів у кримінальному провадженні.

Доводи захисника про те, що покази вказаних свідків є неінформативними, не підтверджені доказами, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки вказані свідки були працівниками відділення поліції №1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області. Так, ОСОБА_11 займав посаду начальника ВП №1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області, ОСОБА_12 займав посаду начальника сектору КП відділення поліції №1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області, ОСОБА_14 займав посаду оперуповноваженого сектору КП ВП №1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області, ОСОБА_10 був колишнім працівником поліції. Тобто свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 працювали у тому ж відділенні поліції, що й ОСОБА_8 , відповідно були безпосередніми очевидцями подій, які відбувались після 24.02.2022 року, зокрема після захоплення та подальшого утримання РФ території Херсонської області, евакуації особового складу відділення поліції №1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області та подальших обставин.

Вказані свідки підтвердили про відому їм інформацію щодо зайняття ОСОБА_8 посади у незаконно створеному окупаційною владою на тимчасово окупованій території Херсонської області правоохоронному органі, а саме посади «заступника начальника» в підпорядкованому окупаційній адміністрації Російської Федерації незаконно створеному органі «Голопристанского районного отделения полиции ГУ МВД Херсонской области».

Окрім цього, свідок ОСОБА_10 підтвердив, що особисто бачив ОСОБА_8 у форменому одязі у травні 2022 році на урочистому відкритті окупаційною російською владою приміщення так званого відділення поліції в м. Гола пристань. Свідок бачив ОСОБА_8 у безпосередній близькості 25-30 метрів, упізнав його за статурою. Також свідок повідомив, що ОСОБА_8 на автозаправочній станції особисто йому повідомив, що працює в поліції окупаційної влади та пропонував йому також працевлаштуватися до поліції Російської Федерації.

Свідок ОСОБА_11 підтвердив, що після повномасштабного вторгнення РФ працівникам поліції був наданий наказ евакуюватися на правий берег Дніпра, однак ОСОБА_8 його виконано не було, а в подальшому стало відомо, що він співпрацює із ворогом, ставши поліцейським відділення поліції окупаційної влади.

Свідок ОСОБА_12 підтвердив, що 24.02.2024 року ОСОБА_8 не евакуювався із іншими працівниками поліції, а добровільно став співпрацювати із окупаційною владою, підіймав прапор Російської Федерації при відкритті поліцейського відділу окупаційної влади в м.Гола Пристань.

Аналогічні покази також були надані свідком ОСОБА_14 .

Показаннями свідка ОСОБА_13 підтверджується, що ОСОБА_8 особисто повідомляв йому, що працевлаштувався відділення поліції окупаційної влади, почав отримувати велику заробітну плату та показував своє службове посвідчення працівника поліції так званого Голопристанського РОП ГУ МВС Херсонської області. Також свідок підтвердив, що про співпрацю ОСОБА_8 за власної згоди із Російською Федерацією також йому відомо і від місцевих жителів.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 не був обізнаний із Наказом про евакуацію їх особового складу, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки вони спростовуються показами свідка ОСОБА_11 начальника ВП №1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області, який підтвердив, що було організовано евакуацію особового складу відділення поліції №1 Скадовського РВП на правий берег Дніпра, та особовому складу, у тому числі ОСОБА_8 , було доведено вимоги наказу про евакуацію, однак ОСОБА_8 виїхав у м. Херсон, а потім стало відомо про його співпрацю з окупаційною владою. Окрім цього, свідок підтвердив, що у ОСОБА_8 була можливість виїхати, бо в його розпорядженні був автомобіль, та він умисно не виїхав та добровільно став співпрацювати із окупаційною владою.

Колегія суддів критично відноситься до доводів захисника про те, що свідки в даному кримінальному провадженні ніби могли мати неприязні стосунки з обвинуваченим та обмовити ОСОБА_8 , оскільки підстав сумніватися достовірності показів свідків чи існуванні будь-яких їх неприязних відносин з обвинуваченим ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом не встановлено, та стороною захисту не доведено.

Крім того, допитані місцевим судом свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та за відмову від давання показань.

Колегія суддів вважає, що показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , є такими, що варті довіри, оскільки узгоджуються між собою, також об`єктивно підтверджуються сукупністю інших досліджених судом першої інстанції доказів.

При цьому, колегія суддів наголошує, що сторона захисту, реалізуючи свої права відповідно до приписів ст.ст. 22, 26 КПК, не була позбавлена можливості звертатися до правоохоронних органів із заявами з приводу надання завідомо неправдивих показань свідками, подана захисником апеляційна скарга, а також оскаржений вирок не містять інформації про притягнення зазначених свідків до кримінальної відповідальності за неправдиві показання або звернення сторони захисту з цього приводу до правоохоронних органів. Будь-яких інших підстав для визнання недопустимими доказами показання свідків сторона захисту не наводить.

Також вина ОСОБА_8 підтверджується дослідженими судом першої інстанції наступними доказами:

-послужним списком ОСОБА_8 , після служби в Збройних Силах України, 06.01.2012 року він був прийнятий на роботу на посаду інспектора патрульної служби батальйону патрульної служби Херсонського міського управління УМВС;

-витягом з наказу в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Херсонській області №44 о/с від 26.01.2022 року, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 призначено на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Скадовського районного відділу поліції в порядку переміщення;

-витягом із наказу начальника Головного управління Національної поліції в Херсонській області №597 о/с від 22.06.2022 року, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Скадовського районного відділу поліції, звільнено згідно п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», у зв?язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

-витягом із висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками служб та підрозділів ГУНП в Херсонській області, що виразилось у невиконанні наказу начальника ГУНП щодо евакуації (передислокації) підпорядкованих підрозділів у визначений безпечний район, а також відсутності деяких працівників поліції без поважних причин на службі від 31.05.2022 року, вбачається, що на розгляд керівництва ГУНП в Херсонській області надійшла доповідна записка заступника начальника ГУНП полковника поліції ОСОБА_15 від 10.05.2022 року про те, що деякі поліцейські ГУНП не виконали вимоги наказу ГУНП в Херсонській області від 24.02.2022 року №87 «Про введення Плану евакуації (передислокації) підрозділів ГУНП в Херсонській області в безпечний район», не покинули територіальні громади Херсонської області, які перебувають у тимчасовій окупації Російської Федерації, для здійснення відповідно до своєї посади повноважень, безпосередньо пов`язаних з реалізацією завдань та виконанням функцій, покладених на поліцію, на підконтрольній Україні території та станом на 07.05.2022 року відсутні без поважних причин на службі. В зазначеній доповідній записці вказано, що станом на 07.05.2022 року відсутні на службі без поважних причин поліцейські підрозділів ГУНП в Херсонській області, які згідно з наказом ГУНП №87 не прибули (евакуювалися) до місця передислокації Головного управління або до безпечних районів, а саме старший лейтенант поліції ОСОБА_8 (0098349), інспектор сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Скадовського районного відділу поліції. Службовим розслідуванням встановлено, що заступником начальника УКЗ ГУНП підполковником поліції ОСОБА_16 , у присутності в якості свідків: заступника начальника відділу УКЗ ГУНП підполковника поліції ОСОБА_17 та начальника відділу УКЗ ГУНП підполковника поліції ОСОБА_18 , 07.05.2022 року та 10.05.2022 року складено акти про відсутність на службі (робочому місці) в місцях дислокації ГУНП вищевказаних працівників (акти №621/2/02-2022 від 07.05.2022 року та №660/2/02-2022 від 10.05.2022 року). Наказом ГУНП від 10.05.2022 року №184 за фактом порушення службової дисципліни працівниками ГУНП в Херсонській області, що виразилось у невиконанні наказу начальника ГУНП щодо евакуації (передислокації) підпорядкованих підрозділів у визначений безпечний район, а також відсутності працівників поліції без поважних причин на службі, призначене дане службове розслідування. Станом на 28.05.2022 року до місця тимчасової дислокації ГУНП в Херсонській області не з`явилися за викликом та не повідомили про наявність поважних причин свого неприбуття, зокрема працівник - старший лейтенант поліції ОСОБА_8 (0098349), інспектор сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Скадовського районного відділу поліції. За вказаним фактом дисциплінарною комісією складено акт про неприбуття для надання пояснень (№973/2022 від 30.05.2022 року). Згідно інформації Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, до переліку громад, які перебувають на тимчасово окупованих та оточених територіях віднесено територіальні громади Херсонської області, які, станом на 31.05.2022 року залишаються тимчасово окупованими, що унеможливлює несення служби поліцейськими, які залишилися на непідконтрольній Україні території. Дисциплінарна комісія приходить до висновку про те, що вчинили дисциплінарний проступок, який полягає в порушенні службової дисципліни, не виконанні службових обов`язків поліцейського в період дії воєнного стану в Україні, в порушенні Присяги працівника поліції, не виконанні наказу начальника ГУНП від 24.02.2022 року №87 «Про введення Плану евакуації (передислокації) підрозділів ГУНП в Херсонській області в безпечний район» та відсутності з 24.02.2022 року на службі без поважних причин, зокрема працівник - старший лейтенант поліції ОСОБА_8 (0098349), інспектор сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Скадовського районного відділу поліції, з цих причин дисциплінарною комісією складено акт (№1036/2022 від 31.05.2022 року). На підставі наведеного дисциплінарна комісія вважала би службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками служб та підрозділів ГУНП в Херсонській області, що виразилось у невиконанні наказу начальника ГУНП щодо евакуації (передислокації) підпорядкованих підрозділів у безпечний район, а також відсутності деяких працівників поліції без поважних причин на службі, закінчити. За грубе порушення службової дисципліни, невиконання обов`язків поліцейського, вимог ч.4 ст.8, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18, п. 24 ст. 23, п. 2 ст. 24, ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», ч.1 ст.5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 року №2337-У111, абзацу 1, 2 Розділу 11 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, до інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Скадовського районного відділу поліції, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 (0098349) застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції;

-протоколом огляду від 24.02.2023 року (з додатком - 1 диск CD-R), відповідно до якого за участі спеціаліста оглянутий відеоролик, розміщений на сайті «YouTube», який має назву «Обеспечить охрану правопорядка. В Херсонской області возобновляет работу полиция» від 30.05.2022 року за посиланням https: //www.youtube.com/watch?v=14m7hSHVvxM, тривалістю 04 хв. 25 секунд, встановлено наступні факти: журналіст Російської Федерації та російського телебачення бере інтерв`ю у так званих «новостворених органах МВС» та останні здійснюють набір нових співробітників в м. Херсоні, м. Скадовську, м. Генічеську та м. Голій Пристані, що підтверджує розміщення так званого «Голопристанського РОП ГУ МВД в Херсонской области» в приміщенні відділення поліції № 1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області;

-протоколом огляду від 15.03.2023 року (з додатком - 1 диск CD-R), відповідно до якого за участі спеціаліста оглянута веб-сторінка, розміщена в мережі Інтернет за електронною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 У браузері відкрилась веб-сторінка на якій міститься інформація, опубліковано 20.08.2022 року «Теперь здание отделения полиции г. Голая Пристань украшает правильный баннер»: на фото зображений банер, на якому знаходиться наступний текст: «Главное управление Министерства внутренних дел Херсонской области Голопристанский районный отдел полиции ГУ УМВД Херсонской области»;

-протоколом огляду від 15.03.2023 року (з додатком - 1 диск CD-R), згідно якого оглянуто веб-сторінку в мережі Інтернет https://news.obozrevatel.com/ukr/society/, яка має назву «Вони зрадили Україну: названо імена колаборантів, які працюють на ворога на Херсонщині. Ексклюзив» від 26.10.2022 року. Підтверджено факт розміщення в мережі Інтернет розташування так званого «Голопристанского РОП ГУ МВД в Херсонской области» в приміщенні відділення поліції № 1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області. Повну схему окупаційної «влади» на Херсонщині OBOZREVATEL отримав від джерел в українських спецслужбах. Окремо зібрано інформацію про колаборантів, що працюють на окупантів у сферах освіти й культури, медицини, фінансів, транспорту, обіймають «посади» у податковій та МНС, а також перераховано вже затриманих або ліквідованих зрадників. Під вказаною картою Херсонської області міститься перелік «колаборантів Голопристанського відділу поліції», зокрема в даному переліку міститься інформація про ОСОБА_8 , працівник поліції окупаційної влади РФ в м. Гола Пристань (знімок № 8, 9 екрана комп`ютера);

-протоколом огляду від 15.03.2023 року (з додатком -1 диск CD-R), згідно якого за участі спеціаліста оглянута веб-сторінка, розміщена в мережі Інтернет за електронною адресою: https://myrotvorets.center/criminal/, на сайті Центр «Миротворець» опубліковано інформацію щодо ОСОБА_8 , в якому зазначено, що ОСОБА_8 працює у так званому «Голопристанском РОП ГУ ВМД в Херсонской области»;

-повідомленнями Управління СБУ України в Кіровоградській області від 30.05.2023 року та від 28.03.2024 року, відповідно до яких вбачається, що ОСОБА_8 на теперішній час перебуває на тимчасово окупованій території Херсонської області, а саме за місцем реєстрації: Херсонська область, Скадовський район, с. Велика Кардашинка, вул. Молодіжна, 56, та продовжує активну співпрацю з окупаційною владою.

Дослідивши та зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, місцевий суд визнав їх належними, допустимими та достовірними, та дійшов обґрунтованого висновку, що надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності та взаємозв`язку, є достатніми для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

При цьому, місцевий суд врахував, що дані зазначенні на сайті Центр «Миротворец» знайшли своє підтвердження в показах свідків, яких допитано безпосередньо в суді та які володіють інформацією не з інтернет-ресурсів, а були безпосередніми очевидцями події або знають про це зі слів очевидців події.

Таким чином, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив всі обставини, які мали значення для прийняття законного та мотивованого рішення у справі, повно та всебічно перевірив надані суду докази, сформулював обвинувачення визнане судом доведеним, дав належну оцінку сукупності доказів, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно оцінені надані стороною обвинувачення докази, а порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.

Оскільки жодною із сторін кримінального провадження не було заявлено клопотання про повторне дослідження доказів, колегія суддів не вправі надавати їм іншої правової оцінки, ні ж та, яка уже була висловлена судом першої інстанції.

Вказана позиція колегії суддів кореспондує із правовою позицією Верховного Суду в постанові по справі №235/6552/15-к від 25.06.2019 року.

У суді апеляційної інстанції захисник не навів будь-яких належних доводів, в чому саме полягає невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, а також не вказав у чому саме полягає неналежність чи недопустимість доказів, тому доводи апеляційної скарги колегія суддів визнає необґрунтованими та декларативними.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону, забезпечив виконання принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбаченого ч.2 ст.22 КПК, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на які в своїй апеляційні скарзі посилається захисник, та з достатньою повнотою надав належну їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності.

За таких умов, враховуючи відсутність клопотання сторони захисту щодо повторного дослідження доказів по справі та не встановлення таких підстав апеляційним судом, колегія суддів констатує, що апеляційний суд вичерпав всі визначені законом можливості для з`ясування обставин справи, зокрема перевірки доводів апеляційної скарги, а з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 22, 26 КПК, у відповідності до яких на суд не може бути покладена функція збирання доказів, а також ініціювання, за умови відсутності клопотань сторін кримінального процесу щодо повторного дослідження доказів на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, у суду відсутні законні підстави повторно досліджувати докази в кримінальному провадженні, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності та диспозитивності.

При цьому, апеляційний суд вважає, що зміст такої засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції, відрізняється від змісту цієї засади в суді першої інстанції, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 КПК. Ця відмінність зумовлена функцією суду апеляційної інстанції - перегляд вироку суду в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.

Тобто, суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Також апеляційний суд наголошує, що положення ч. 1 ст. 404 КПК ґрунтуються на принципі римського права «tantum devolutum quatum appellatum» («скільки скарги стільки рішення»).

Тобто, на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд звертає увагу, що відсутність клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та передумов для здійснення судом свого права дослідити нові докази за наявності умов, встановлених ч.3 ст.404 КПК.

Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини (Далі ЄСПЛ), зокрема враховується висновок у справах: «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 року), в яких серед іншого, ЄСПЛ зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Апеляційний суд наголошує, що рівність сторін перед судом є одним зі складників справедливого судового розгляду, що містить фундаментальне право на змагальність кримінального провадження (п. 37 рішення ЄСПЛ від 24 лютого 1998 року у справі «Бельзюк проти Польщі». Тому за відсутності клопотання про дослідження доказів апеляційний суд не вправі за своєю ініціативою досліджувати докази. Таке розуміння випливає з правових позицій ЄСПЛ, викладених у рішеннях у справах: «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року,«Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року, «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року про безсторонність суду за об`єктивним критерієм, а також про обов`язок несення тягаря доказування сторонами та обов`язок забезпечення рівності сторін (п. 61 рішення ЄСПЛ від 27 березня 2007 року у справі «Талат Тунч проти Туреччини»).

За таких обставин, доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та доказам у кримінальному провадженні, яким на думку сторони захисту судом першої інстанції дана невірна оцінка, апеляційний суд визнає декларативними та необґрунтованими.

Доводи сторони захисту про недостовірність та недопустимість інформації, отриманої з мережі «Інтернет», не доведеність працевлаштування ОСОБА_8 «заступника начальника» в підпорядкованому окупаційній адміністрації Російської Федерації незаконно створеному органі - «Голопристанского районного отделения полиции ГУ МВД Херсонской области», з огляду на відсутність документів типу: запису про це у трудовій книжці, наказу про прийняття на роботу, заяви про прийняття на роботу, посвідчення ОСОБА_8 як співробітника вказаної установи тощо, є безпідставними з огляду на таке.

Колегія суддів звертає увагу, що в умовах воєнного стану здобути у встановлений КПК України спосіб перелічені захисником документи (трудову книжку, наказ та заяву про прийняття на роботу, посвідчення), що знаходяться в розпорядженні окупаційної влади на тимчасово окупованій території вочевидь не є можливим.

У даному кримінальному проваджені ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні злочину, який віднесено до злочинів проти основ національної безпеки України.

Основними доказами в зазначеній категорії кримінальних проваджень є електронні (цифрові) докази, до яких належать: матеріали фотозйомки, звуко-запису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані), що містяться у відкритих (інтернет; різноманітні засоби масової інформації; соціальні мережі) чи закритих мережах (приватні месенджери та телеграмканали; особисте листування з використанням комп`ютерної техніки і мобільних телефонів, флешносії, карти пам`яті тощо).

За змістом ст. 99 КПК матеріали, у яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог процесуального законодавства, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази.

Як вбачається з оскарженого вироку, місцевий суд послався на задокументовані у відповідних протоколах результати огляду слідчим за участю спеціаліста мережі Інтернет від 24.02.2023 року, а саме на сайті «YouTube», який має назву «Обеспечить охрану правопорядка. В Херсонской області возобновляет работу полиция» від 30.05.2022 року; результати огляду мережі Інтернет від 15.03.2023 року, а саме веб-сторінка за електронною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якій міститься інформація, опублікована 20.08.2022 року «Теперь здание отделения полиции г. Голая Пристань украшает правильный баннер»: на фото зображений банер, на якому знаходиться наступний текст: «Главное управление Министерства внутренних дел Херсонской области Голопристанский районный отдел полиции ГУ УМВД Херсонской области»; результати огляду мережі Інтернет від 15.03.2023 року, а саме веб-сторінки ІНФОРМАЦІЯ_3 яка має назву «Вони зрадили Україну: названо імена колаборантів, які працюють на ворога на Херсонщині. Ексклюзив» від 26.10.2022 року, під вказаною картою Херсонської області міститься перелік «колаборантів Голопристанського відділу поліції», зокрема в даному переліку міститься інформація про ОСОБА_8 , працівник поліції окупаційної влади РФ в м. Гола Пристань; результати огляду мережі Інтернет від 15.03.2023 року, а саме веб-сторінки : https://myrotvorets.center/criminal/, на сайті Центр «Миротворець», де опубліковано інформацію, що ОСОБА_8 працює у так званому «Голопристанском РОП ГУ ВМД в Херсонской области». Вказані протоколи огляду містять відповідні скриншоти, знімки екрана, певні файли, які є додатками до протоколів огляду, оформлених, відповідно до вимог КПК, як на докази обвинувачення ОСОБА_8 .

Окрім цього, вказана інформація також підтверджується повідомленнями Управління СБУ України в Кіровоградській області від 30.05.2023 року та від 28.03.2024 року, відповідно до яких ОСОБА_8 на теперішній час перебуває на тимчасово окупованій території Херсонської області та продовжує активну співпрацю з окупаційною владою.

Відповідно до критеріїв, установлених ст.ст.85, 86, 94, 99 КПК, місцевий суд належним чином оцінив ці засоби доказування з точки зору належності, допустимості, достовірності і використав їх як непрямі докази у сукупності та взаємозв`язку з іншими даними, які прямо викривають обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Верховний Суд в постанові від 25.10.2023 року (справа №755/3105/17) зазначив, що протоколи оглядів сайтів, які були предметом дослідження в ході судового розгляду, є самостійним доказом в розумінні ст.84 КПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що дані, які містяться в протоколах оглядів інтернет-сайтів та в долучених до них додатках, у виді роздрукованих безпосередньо із сайтів або зафіксованих за допомогою функції скрин-шоту, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_8 працює «заступником начальника» в підпорядкованому окупаційній адміністрації Російської Федерації незаконно створеному органі «Голопристанского районного отделения полиции ГУ МВД Херсонской области» узгоджуються з іншими доказами в кримінальному провадженні, зокрема показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ,

Враховуючи узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та визнає наведені та проаналізовані вище документовані дані про зайняття посади ОСОБА_8 в незаконно створеному окупаційною владою на тимчасово окупованій території Херсонської області правоохоронному органі, достовірними доказами обвинувачення.

У своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово зазначав, що чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно із цим стандартом доказування) винуватості особи (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі №728/578/19, від 20 жовтня 2021 року у справі №759/14119/17).

З огляду на викладене, передбачених КПК підстав, для визнання вказаних доказів неналежними чи недопустимими, колегією суддів не встановлено, а тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Колегія суддів критично відноситься до доводів захисника про те, що достеменно не відома доля ОСОБА_8 , з посиланням на те, що останній міг бути взятий в полон російськими військами, оскільки це спростовується показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , жоден із яких не вказував про вимушеність дій ОСОБА_8 та взяття його в полон.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, характер та спосіб скоєння, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проживає на тимчасово окупованій території України, та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в максимальних межах санкції статті з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю, яка пов`язана з наданням публічних послуг строком на 15 (п`ятнадцять) років та з конфіскацією всього належного йому майна.

Апеляційний суд погоджується з рішенням місцевого суду, оскільки ОСОБА_8 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Скадовського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області, обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України, під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовжений на даний час, що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого.

Так, ОСОБА_8 , розуміючи факт захоплення та подальшого утримання РФ території Херсонської області, достовірно знаючи про збройну агресією РФ проти України, а також достеменно знаючи про захоплення міста Херсона та Херсонської області збройними формуваннями РФ, все ж таки підтримав воєнну агресію РФ на території України, та добровільно зайняв посаду «заступника начальника» в підпорядкованому окупаційній адміністрації Російської Федерації незаконно створеному органі «Голопристанского районного отделения полиции ГУ МВД Херсонской области», тобто посаду у незаконно створеному окупаційною владою на тимчасово окупованій території Херсонської області правоохоронному органі.

Тобто, ОСОБА_8 , який є громадянином України та на час скоєння злочину працював інспектором поліції певного відділення поліції України, не виконував свої професійні обов`язки, не допомагав своїй державі та громадянам в складний воєнний час, а навпаки добровільно, усвідомлено співпрацював із окупаційною владою на шкоду власній державі, та добровільно обійняв посаду незаконно створеного правоохоронного органу. Вказані дії свідчать про його добровільну співпрацю з ворогом, та не є способом виживання в умовах окупації.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи громадянином України, інспектором сектору реагування патрульної поліції, в період збройного конфлікту, у важкий для своєї країни час, зайняв посаду у незаконно створеному окупаційною владою на тимчасово окупованій території правоохоронному органі, в той час як від працівників поліції України особливо вимагається бути високо дисциплінованими та мати високу моральну і патріотичну свідомість.

Протиправні дії ОСОБА_8 свідчить про його негативне ставлення до служби у патрульній поліції України та своїх професійних обов`язків, безумовно є ганебним прикладом нехтування обвинуваченим вимогами дисципліни, що підриває авторитет системи правоохоронних органів України в цілому.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Верховний Суд у постанові від 08.02.2024 року (справа № 161/12980/22) звернув увагу, що кримінальна відповідальність за дії, передбачені ч.7 ст.111-1 КК України (Колабораційна діяльність) настає у разі добровільного зайняття громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, а також добровільної участі громадянина України в незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, та/або в збройних формуваннях держави-агресора чи наданні таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. При цьому суспільна небезпека вказаного злочину полягає у тому, що особа (колаборант), з використанням умов воєнного стану, співпрацює з окупаційною владою на шкоду власній державі, тим самим свідомо допомагає агресору створити вертикаль незаконних органів влади.

Враховуючи вищевказані обставини у сукупності, колегія суддів погоджується з тим, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю, яка пов`язана з наданням публічних послуг строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог КПК, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене, враховуючи положення ч.1 ст.404 КПК, оскільки апеляційна скарга захисника не містять у собі доказів про існування підстав для скасування чи зміни оскарженого вироку, у колегії суддів, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК, відсутні підстави для скасування вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Теплодарського міського суду Одеської області від 10.04.2024 року в кримінальному провадженні №0000309 від 30.11.2022 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч.7 ст.111-1 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4