КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3408/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

24 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0003146 від 02.11.2024 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 07 січня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, з середньою освітою, не працевлаштованої, незаміжньої, маючої на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 18.11.2024 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 07 січня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 309 КК України, і призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч. 1 ст. 71, п.п. а-1 п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_6 за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18.11.2024 року, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 1 /одного/ року та 1 /одного/ місяця позбавлення волі.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , будучи раніше засудженою, а саме 18.11.2024 року вироком Дніпровського районного суду міста Києва за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік, на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила, та маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинила умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 01.12.2024 року у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, побачила на ґрунтовому покритті - 1 (один) безбарвний пакет з полімерного матеріалу з пазовим замком із кристалоподібною речовиною світло-бежевого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР, загальною масою 0,695 г, після чого у неї виник умисел на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_6 підняла раніше виявлений нею - 1 (один) безбарвний пакет з полімерного матеріалу з пазовим замком із кристалоподібною речовиною світло-бежевого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР, загальною масою 0,695 г, тим самим незаконно придбала психотропну речовину, обіг якої заборонено, після чого заховала його до правої кишені куртки, в яку вона була одягнена, тим самим почала незаконно зберігати вищевказану психотропну речовину при собі без мети збуту, яку в подальшому перенесла за адресою: місто Київ, вул. Милославська, 23, де 01.12.2024 приблизно о 23 год. 55 хв. була зупинена працівниками поліції.

В подальшому, 02.12.2024 року в ході проведення огляду місця події, ОСОБА_6 із правої кишені куртки, в яку вона була одягнена, добровільно надала працівникам поліції - 1 (один) безбарвний пакет з полімерного матеріалу з пазовим замком із кристалоподібною речовиною світло-бежевого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР, загальною масою 0,695 г, яку ОСОБА_6 незаконно придбала та зберігала без мети збуту.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та її особі, просить змінити вирок Деснянського районного суду м. Києва від 07 січня 2025 року в частині призначеного покарання, а саме призначити їй покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розстрочкою виплати частинами строком до одного року, який виконувати самостійно.

Апелянт зазначає, що суд помилково дійшов висновку про те, що покарання у вигляді штрафу не забезпечить її виправлення, запобігання вчинення нею нових злочинів та що вона не зможе його виконати у зв`язку з тим, що не працює і має на утриманні трьох малолітніх дітей. Обвинувачена вказує, що на даний час знаходиться у відпустці по догляду за молодшою дворічною дитиною 2023 року народження до досягнення нею трирічного віку, не позбавлена батьківських прав, сумлінно піклується за дітьми, будь-яких порушень щодо виховання та утримання дітей не допускала. Знаходження її в місцях позбавлення волі негативно вплине на її дітей, які будуть позбавлені материнської турботи та належного піклування.

Обвинувачена стверджує, що має можливість без будь-якої шкоди для дітей за фінансової допомоги рідних сплатити встановлений судом розмір штрафу, зважаючи на те, що відповідно до ч. 4 ст. 53 КК України з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.

Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні Київського апеляційного суду 12.06.2025 року заявила клопотання про відкладення розгляду провадження та надання їй часу для укладення угоди із захисником. Вказане клопотання було задоволено та розгляд провадження відкладено на 24.07.2025 року на 11 год. 30 хв., про що обвинувачена повідомлена під розписку (а.п. 49). Разом з тим, в судове засідання 24.07.2025 року обвинувачена не з`явилась, причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення не подала, окрім того, за час перерви до суду не надходили відомості про укладення нею угоди про правову допомогу із захисником, як не з`явився в судове засідання і захисник. Враховуючи наведене та вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, зміст апеляційної скарги, в якому обвинувачена не ставила питання про проведення апеляційного розгляду за її присутності, апеляційний розгляд проведено у відсутність обвинуваченої.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню і перегляду не підлягають та учасниками судового провадження не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої щодо суворості призначеного їй покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як слідує з оскаржуваного вироку, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд першої інстанції повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, те, що ОСОБА_6 раніше судима за вчинення аналогічного правопорушення, після засудження за яке через короткий проміжок часу знову вчинила злочин, пов`язаний з незаконним обігом психотропних речовин, що свідчить про стійку кримінальну спрямованість дій обвинуваченої та спосіб її мислення, уперте небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання, є матір`ю трьох малолітніх дітей 2018, 2021 та 2023 р.н., однак, не працює, офіційного доходу не має. Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченою ОСОБА_6 нових злочинів буде покарання в межах, установлених санкцією інкримінованої їй статті, відповідно до положень КК України у виді позбавлення волі.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження нових злочинів

Також, при призначенні покарання суд першої інстанції правильно врахував і те, що обвинувачена ОСОБА_6 раніше судима вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18.11.2024 за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду, яке останньою не відбуте та обґрунтовано призначив їй остаточне покарання за правилами, передбаченими ст. 71, 72 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.

Таким чином, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання дотримався вимог кримінального закону, врахував всі, передбачені ним обставини у їх сукупності, і підстав для призначення обвинуваченій покарання у виді штрафу, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченої, колегія суддів не вбачає.

Щодо посилань обвинуваченої на те, що у неї на утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей про яких вона піклується, то колегія суддів зауважує, що дані обставини не є такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, до того ж наявність дітей, не стали стримуючим фактором у вчиненні ОСОБА_6 через короткий проміжок часу після її засудження нового аналогічного злочину, пов`язаного з незаконним обігом психотропних речовин.

Посилання обвинуваченої на те, що за фінансової допомоги рідних вона має змогу сплатити штраф, колегія суддів до уваги не бере, оскільки прихзначення покарання у такому виді, не сприятиме досягненню ОСОБА_6 мети покарання, її перевихованню, і як наслідок, можливості в достатній мірі усвідомити протиправність своєї поведінки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_6 покарання в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченої.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни вироку обвинуваченою до апеляційного суду не надано.

Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б ставили під сумнів правильність висновків суду, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів її апеляційної скарги.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 07 січня 2025 року у кримінальному провадженні №0003146 від 02.11.2024 щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 309 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3