Провадження №: 1-кс/755/2332/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" липня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, у режимі відеоконференції, клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002049 від 06.06.2023 року про арешт майна,

за участю учасників кримінального провадження:

адвоката ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна, у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002049 від 06.06.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Із тексту клопотання вбачається, що підставою для порушення кримінального провадження №0002049, яке зареєстроване 06.06.2023 року стала заява ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, яке полягає у шахрайському заволодінні нерухомим майном, а саме: шляхом підробки правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 . У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 визнаний потерпілим. Тому з метою забезпечення кримінального провадження, необхідно накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка, у порядку ст.98 КПК України, є речовим доказом.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання не заперечував.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Норма п.1 ч.2 ст.170 КПК України вказує на те, що арешт на майно накладається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, ч.10 ст.170 КПК України, зазначає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовими доказами, згідно ч.1 ст.98 КПК України, є матеріальні об?єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об?єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

Як вбачається із матеріалів клопотання 16.06.2025 року постановою слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_6 визнано речовим доказом квартиру АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0002049 від 06.06.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Також, 26.05.2025 року ОСОБА_3 подав цивільний позов, у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002049 від 06.06.2023 року.

На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання представника цивільного позивача про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя дійшов висновку, що адвокатом ОСОБА_4 доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення та про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч.2 ст.170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.98, 110, 131, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002049 від 06.06.2023 року про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження нерухомого майна.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1