У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000179 від 04.07.2025 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 332, ч.3 ст.368 КК України про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000179 від 04.07.2025 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 332, ч.3 ст.368 КК України звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обгрунтування вимог клопотання слідчий посилається на те, що Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, за процесуального керівництва Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні N? 0000179 від 04.07.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 та ч. 3 ст. 368 КК України.

04.07.2025 на адресу Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони з УСБУ в Закарпатській області надійшла інформація про те, що до них із заявою звернувся громадянин України з повідомленням про протиправну діяльність окремих військовослужбовців одного з підрозділів НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ - інспектор прикордонної служби ОСОБА_5 за участю невстановлених на даний час осіб з числа військовослужбовців ДПСУ та місцевих жителів організував протиправну діяльність по вимаганню та систематичному одержанню неправомірної вигоди від 500 до 1000 доларів США з особи, під час несення служби у прикордонному наряді у пункті пропуску, здійснюючи внесення даних осіб до бази даних «Гарт» на в?їзді в Україну, які раніше виїхали за її межі відповідно до системи «Шлях», однак вчасно не повернулись. У випадку відмови сплатити грошові кошти - створює штучні умови для притягнення таких осіб по адміністративної відповідальності та проведення відносно останніх мобілізаційних заходів.

Крім того, ОСОБА_5 вимагає неправомірну вигоду за внесення даних осіб, які незаконно покинули територію України, однак на даний час мають намір повернутись, шляхом здійснення штучних умов, за яких, при проведенні паспортного контролю та внесенні відповідних даних до бази даних «Гарт», не буде відбуватись спрацювання ризиків.

Після отримання від громадянина України ОСОБА_6 грошової винагороди у розмірі 1200 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ станом на 05.08.2025 становило 50148,12 грн.) за внесення під час несення служби у прикордонному наряді у пункті пропуску, даних щодо чотирьох осіб до бази даних «Шлях» на в?їзді в Україну, які раніше виїхали за її межі відповідно до вказаної програми, однак вчасно не повернулись, 05.08.2025 о 16.20 год. ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Слідчий зазначає, що 05.08.2025 було проведено обшук автомобіля «VW Golf» р.н. НОМЕР_2 . Під час обшуку автомобіля, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ СТТ N?906749 належить дружині ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , що зареєстрована у АДРЕСА_1 та яким, на той момент користувався ОСОБА_5 , в салоні було виявлено мобільний телефон, грошові кошти, документи: мобільний телефон «iPhone 12 Pro» синього кольору; грошові кошти в сумі 1200,00 доларів США - 12 купюр номіналом по 100 доларів США кожна, які були попередньо ідентифіковані та вручені особі, яка залучена до конфіденційного співробітництва.

Зазначені об?єкти та автомобіль були вилучені та поміщені до спец пакетів ДБР та на майданчик тимчасового тримання Т3:

- мобільний телефон «iPhone 12 Pro» синього кольору - до спецпакету ДБР N? S1001158;

- грошові кошти в сумі 1200,00 доларів США (12 купюр номіналом по 100 доларів США кожна), які були попередньо ідентифіковані та вручені особі, яка залучена до конфіденційного співробітництва - до спец пакету ДБР N? S2017423;

- Автомобіль «VW Golf» р.н. НОМЕР_3 - поміщено на територію майданчику тимчасового тримання центру забезпечення ГУНП в Закарпатській області, що в м. Мукачево по вул. Обізна, б/н.

Слідчий зазначає, що вказані вилучені грошові кошти, мобільний телефон та автомобіль в ході досудового розслідування визнано речовими доказами.

Слідчий зазначає, що накладення арешту на вказане майно викликано необхідністю запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, у тому числі як речових доказів.

Слідчий зазначає, що враховуючи викладене, з метою забезпечення завдань кримінального провадження, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду у органу досудового розслідування є достатні підстави для накладення арешту на вилучене майно.

В судове засідання слідчий та прокурор не з`явилися. Прокурор подав до суду заяву, згідно якої просив розглянути клопотання без його участі. Просить клопотання задовольнити.

Представник власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 в призначене судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала до суду заяву, згідно якої просила провести розгляд клопотання без участі сторони захисту. Окрім того зазначила, що проти накладення арешту на вилучені грошові кошти та мобільний телефон не заперечила, водночас проти накладення арешту на транспортний засіб заперечує, оскільки він є властістю ОСОБА_5 , який був придбаний нею до укладення шлюбу з підозрюваним.

Власник майна ОСОБА_5 в призначене судове засідання не з`явилась.

У відповідності до ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 04.07.2025 року внесені до ЄРДР за №0000179, попередня правова кваліфікація ч.3 ст.332, ч.3 ст. 368 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що 05.08.2025 року без ухвали слідчого судді було проведено обшук транспортного засобу "VW Golf" р.н. НОМЕР_2 в ході якого виявлено та вилучено, а саме: мобільний телефон «iPhone 12 Pro» синього кольору; грошові кошти в сумі 1200,00 доларів США (12 купюр номіналом по 100 доларів США кожна), які були попередньо ідентифіковані та вручені особі, яка залучена до конфіденційного співробітництва ; Автомобіль «VW Golf» р.н. НОМЕР_3 .

Як вбачається з протоколу обшуку від 05.08.2025 року, такий був проведений за участю понятих.

Постановою старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 від 06.08.2025 року, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, вилучені речі, а саме: мобільний телефон «iPhone 12 Pro» синього кольору; грошові кошти в сумі 1200,00 доларів США (12 купюр номіналом по 100 доларів США кожна), які були попередньо ідентифіковані та вручені особі, яка залучена до конфіденційного співробітництва ; Автомобіль «VW Golf» р.н. НОМЕР_3 , які було виявлено та вилучено 05.08.2025 року, під час проведення обшуку, визнано речовими доказами.

Слідчим суддею встановлено, що 21.12.2022 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_4 .

Слідчим суддею встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 21.12.2022 року транспортний засіб марки Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_9 .

Слідчим суддею встановлено що 14.10.2023 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 було зареєстровано шлюб, що підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 від 14.10.2023 року. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 змінила своє прізвище на « ОСОБА_10 ».

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів (в тому числі цінних паперів, грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК).

Застосовуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК слідчий суддя зауважує, що стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого у даній ситуації передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

При цьому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Отже, чинним КПК не заборонено з метою збереження речових доказів накладати арешт на майно у кримінальному провадженні, коли у ньому нікому, в тому числі й тим, на чиє майно накладається арешт, не повідомлено про підозру.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст.173 КПК України).

Щодо відповідності майна ознакам речового доказу

Надаючи оцінку тому чи майно, на яке просить слідчий накласти арешт, відповідає ознакам речового доказу, слідчим суддею ураховуються зміст поняття «речові докази» та обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (п. п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК).

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК)

Застосовуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК слідчий суддя зауважує, що стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого у даній ситуації передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст.173 КПК України).

За ч.7 ст.236 КПК предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна на вилучені речі, а саме:

- мобільний телефон «iPhone 12 Pro» синього кольору; грошові кошти в сумі 1200,00 доларів США (12 купюр номіналом по 100 доларів США кожна), які були попередньо ідентифіковані та вручені особі, яка залучена до конфіденційного співробітництва, Автомобіль «VW Golf» р.н. НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ СТТ N?906749 належить дружині ОСОБА_5 - ОСОБА_5 , з метою збереження речових доказів та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а тому клопотання підлягає до задоволення.

Метою накладення арешту на це майно, слідчим суддею є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.

Одночасно, слідчий суддя вважає, що слідчим дотримано вимог ст.ст. 170,171 КПК України і в клопотанні слідчого наявне обґрунтування необхідності арешту на вилучені речі, виявлені під час обшуку та конкретизовано підстави та мета накладення арешту на них.

Слідчим суддею встановлено, клопотанням та матеріалами доданими до клопотання доведено, що вилучені в ході обшуку речі, а саме: мобільний телефон «iPhone 12 Pro» синього кольору; грошові кошти в сумі 1200,00 доларів США (12 купюр номіналом по 100 доларів США кожна), які були попередньо ідентифіковані та вручені особі, яка залучена до конфіденційного співробітництва, Автомобіль «VW Golf» р.н. НОМЕР_3 , у відповідності до ст. 98 КПК України, мають значення у кримінальному провадженні як речовий доказ.

Слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки у разі його не застосування може призвести до зникнення та навіть втрати слідів, предметів як речових доказів, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, окрім того вилучення майна проведено згідно встановленої процедури, враховуючи правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів не втручання в право власності, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, тому слідчий суддя вважає, що клопотання в цій частині обґрунтоване й підлягає до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Незастосування арешту майна може призвести до його зникнення, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а тому наявні правові підстави для арешту майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування .

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном. Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потребидосудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя не вбачає.

Окрім того, слідчий суддя зазначає, що з метою забезпечення дотримання гарантованих законом прав ОСОБА_5 на користування належним їй транспортним засобом марки «VW Golf» р.н. НОМЕР_3 , слідчий суддя приходить до висновку про застосування до останньої менш обтяжливого способу арешту, а саме накладення арешту на транспортний засіб марки «VW Golf» р.н. НОМЕР_3 шляхом тимчасового обмеження права на відчуження такого транспортного засобу, залишивши власникові можливість користування вказаним вище транспортним засобом.

Окрім того, слідчим та прокурором не надано доказів того, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000179 від 04.07.2025 року.

Задовольняючи клопотання про накладення арешту майна у частині обмеження права на відчуження такого транспортного засобу, слідчий суддя враховує, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000179 від 04.07.2025 року не завершено, враховує те, що необхідні на даний час слідчі дії та експертизи з вилученим майном не проведені, а з урахуванням потреби власника майна у здійсненні використання тимчасово вилученого майна транспортного засобу марки «VW Golf» р.н. НОМЕР_3 , слідчий суддя прийшов до висновку, що слід накласти арешт на транспортний засіб марки «VW Golf» р.н. НОМЕР_3 шляхом тимчасового обмеження права на відчуження такого транспортного засобу.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Розяснити, що згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Тимчасове накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого слідчий суддя погоджується з висновком, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Таким чином, клопотання слідчого підлягає до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст.170-173,309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000179 від 04.07.2025 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 332, ч.3 стт.368 КК України про накладення арешту на майно задовольнити .

Накласти арешт на майно, яке вилучене 05.08.2025 року в ході проведення обшуку транспортного засобу, а саме:

- мобільний телефон «iPhone 12 Pro» синього кольору, який поміщено до спецпакету ДБР № S1001158 та грошові кошти в сумі 1200,00 доларів США (12 купюр номіналом по 100 доларів США кожна), які були попередньо ідентифіковані та вручені особі, яка залучена до конфіденційного співробітництва, які поміщено до спец пакету ДБР №S2017423- шляхом тимчасового обмеження права на відчуження, користування та розпорядження;

-Автомобіль марки «VW Golf» р.н. НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 належить дружині ОСОБА_5 - ОСОБА_5 , що зареєстрована у АДРЕСА_1 та який поміщено на територію майданчику тимчасового тримання центру забезпечення ГУНП в Закарпатській області, що в м. Мукачево по вул. Обізна, б/н.- шляхом тимчасового обмеження права на відчуження.

Копію ухвали вручити прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1