Справа № 581/493/25
Провадження № 1-кп/581/58/25
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2025 року сел. Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області в складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , в присутності прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , представника органу з питань пробації ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000384 від 9 травня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: сел. Липова Долина Сумської області, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого водієм в ТОВ «Альянс», на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуваючого, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 197-1 КК України,

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

У квітня 2025 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_4 , маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки в охоронній зоні, достовірно знаючи, що земельна ділянка у встановленому порядку не надавалася йому у володіння чи користування та не передавалася у власність або оренду, тобто за відсутності правочину щодо такої земельної ділянки, в порушення статті 13 Конституції України, статей 88, 89 Водного кодексу України, статей 60, 112, 125, 126 Земельного кодексу України, маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги ставку з кадастровим номером №:02:002:0257 площею 0,5275 га, яка розташована поблизу с. Байрак, Липоводолинської територіальної громади Роменського району Сумської області, з використанням трактору та обладнання до трактору здійснив культивацію земельної ділянки та засіяв її соняшником, заподіявши Липоводолинській селищній раді Роменського району Сумської області матеріальну шкоду в сумі 6230,56 грн.

В ході судового провадження а саме 27 червня 2025 року між представником потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 була укладена угода про примирення у відповідності до вимог статті 471 КПК України.

Згідно із угодою про примирення сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за частиною 2 статті 197-1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні, примирився з представником потерпілого, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, що обтяжують покарання, із застосуванням статті 69 КК України узгодили призначення покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 8500 грн. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.

Заслухавши у підготовчому судовому засіданні прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , представник органу з питань пробації ОСОБА_6 , які просили затвердити угоду про примирення, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до частини 3 статті 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Частиною 1 статті 475 КПК України передбачено, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 197-1 КК України, яке згідно зі статтею 12 КК України є нетяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком правильно розуміє права, визначені пунктом 1 частини 4 статті 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені частиною 1 статті 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та міри покарання, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом також роз`яснено ОСОБА_4 те, що у разі невиконання угоди про примирення відповідно до статті 476 КПК України представник потерпілого має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Також судом встановлено, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального і Кримінального кодексів України, інтересам суспільства, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для примирення.

При перевірці умов угоди на відповідність вимогам Кримінального кодексу України та інтересам суспільства суд враховує те, що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся в його вчиненні, активно сприяв розкриттю, добровільно відшкодував завдані збитки.

Обставинами, що пом`якшують покарання, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданих збитків, обставини, що обтяжують покарання, відсутні.

ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженої міри і виду покарання. Характер взятих обвинуваченим на себе за угодою зобов`язань свідчить про можливість їх виконання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди судом не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між представником потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

На час ухвалення вироку запобіжні заходи до обвинуваченого не застосовано, клопотання про їх застосування не надходило.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 314, 373, 374, 475 Кримінального процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Затвердити угоду про примирення, укладену 27 червня 2025 року між представником потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 197-1 КК України, та призначити йому визначене в угоді покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 8500 грн.

Запобіжний захід не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 5 7 статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами 6 чи 7 статті 474 цього Кодексу;

3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною 3 статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На виконання вимог частини 6 статті 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити учасникам справи.

Суддя ОСОБА_1