Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1321/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/273/25
Категорія ч.3 ст.190 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 (дистанційно),

потерпілої ОСОБА_9 (дистанційно),

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000178 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, непрацюючої, неодруженої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , яка має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , судиму вироком Святошинського районного суду міста Києва від 24.05.2022 за ч. 1 ст. 191 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 34 000 грн. без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченій ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24.05.2022 у виді штрафу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень та остаточно за сукупністю вироків призначити ОСОБА_8 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі та штрафу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень, який на підставі ч. 3 ст. 72 КК України - виконувати самостійно. Вважає, що суд призначив обвинуваченій занадто м`яке покарання, оскільки не врахував, що остання раніше судима та покарання призначене за попереднім вироком не відбула. Вказує, що при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України суд першої інстанції не обґрунтував свого висновку про можливість виправлення її без відбування покарання.

Вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2024 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м.Києва від 24.05.2022 року у виді штрафу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень та остаточно за сукупністю вироків призначено ОСОБА_8 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі та штрафу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень, який на підставі ч. 3 ст. 72 КК України встановлено виконувати самостійно.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обирався.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 13.01.2023 року біля 16 год. 00 хв. отримавши доступ до банківських рахунків потерпілої ОСОБА_9 та після створення від її імені акаунту в мобільному додатку «Ощад 24/7», у ОСОБА_8 , яка перебувала за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинений повторно, шляхом незаконних операцій з використанням електронно - обчислювальної техніки а саме - грошових коштів із банківського рахунку ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинений повторно, шляхом незаконних операцій з використанням електронно - обчислювальної техніки, діючи з корисливих мотивів та із ціллю особистого збагачення ОСОБА_8 , 13.01.2023, за допомогою мобільного додатку «Ощад 24/7» від імені ОСОБА_9 авторизувалася у мобільному додатку «Дія» та далі перейшла на сайт https://creditplus.ua/, створивши від імені ОСОБА_9 акаунт за допомогою ідентифікації через персональні дані в мобільному додатку «Дія». В подальшому 13.01.2023 ОСОБА_8 створила заявку та о 16 год. 05 хв. вказаного числа отримала грошові кошти в сумі 400 грн., які надійшли на банківський рахунок НОМЕР_1 , пов?язаний із банківською платіжною карткою № НОМЕР_2 , після чого в період часу із 13.01.2023 по 23.01.2023 ОСОБА_8 оформлювала від імені ОСОБА_9 на зазначеному сайті кредити в сумі від 400 грн. до 8300 грн. та грошові кошти перераховувались на вказаний вище рахунок потерпілої, та далі через незначний проміжок часу повертала кредити із ціллю штучного збільшення кредитного ліміту та отримання більшої суми кредиту. Надалі, реалізуючи єдиний злочинний умисел, ОСОБА_8 від імені ОСОБА_9 з використанням персональних даних останньої через мобільний додаток «Дія» на сайті https://creditplus.ua/ 23.01.2024 уклала договір № 6295923 із ТОВ «Авенсус Україна» про надання споживчого кредиту, за результатами якого вказаного числа о 00 год. 06 хв. грошові кошти в сумі 11 350 грн. було зараховано на банківський рахунок потерпілої НОМЕР_1 , пов?язаний із банківською платіжною карткою № НОМЕР_2 . Після надходження грошових коштів на зазначений рахунок ОСОБА_8 за допомогою сайту https://www.portmone.com.ua/, приховуючи номер своєї банківської карти, 23.01.2023 о 16 год. 20 хв. та 24.01.2023 о 10 год. 36 хв. здійснила перерахунок грошових коштів у сумі 356 грн. 48 коп. та 11 014 грн. відповідно на рахунок своєї платіжної банківської карти № НОМЕР_3 , чим завдала потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 11 370 грн. 48 коп.

Своїми умисними діями, які виразилися в заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому повторно, шляхом незаконних операцій з використанням електронно - обчислювальної техніки, ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 (чинна до 11.08.2023) КК України.

Заслухавши доповідача, доводи потерпілої ОСОБА_9 , її представника адвоката ОСОБА_10 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, яка просила вирок суду змінити в частині застосування ст.71 КК України, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності її позиції не було, їй роз`яснено, що у даному випадку, вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому повторно, шляхом незаконних операцій з використанням електронно - обчислювальної техніки, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.3 ст. 190 КК України кваліфіковані правильно.

Вина обвинуваченої ОСОБА_8 підтверджується матеріалами кримінального провадження, які були перевірені судом першої інстанції та яким була надана належна оцінка.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, судом першої інстанції враховано дані про особу обвинуваченої ОСОБА_8 , яка раніше вчиняла злочин проти власності, є особою молодого віку, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, визнала свою вину у скоєному, а також позицію потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні та вказала, що матеріальних претензій до обвинуваченої не має.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , згідно ст.66 КК України суд визнав активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне визнання вини.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , згідно ст. 67 КК України суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Також судом взято до уваги досудову доповідь, надану Житомирським районним сектором № 5 філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області, згідно якої ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства як середній та можливе виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

На підставі викладеного, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченої та запобігання новим кримінальним правопорушенням, місцевий суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.190 КК України (в редакції на момент вчинення злочину).

Також, враховуючи позитивні характеристики, молодий вік обвинуваченої ОСОБА_8 , наявність у неї на утриманні малолітньої дитини, обставини справи, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, визнання нею своєї вини та позиції потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні, суд вважав за можливе застосувати до призначеного обвинуваченій покарання положення ст. 75 КК України, оскільки вважав можливим виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Колегія суддів вважає, що вказаних положень суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Доводи апеляційної скарги потерпілої про неврахування судом того факту, що ОСОБА_8 на момент вчинення злочину та ухвалення вироку покарання за попереднім вироком не відбула, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказані обставини судом повністю враховані.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 цивільний позов не заявляла, претензій матеріального характеру до обвинуваченої ОСОБА_8 не мала та на суворому покаранні не наполягала.

Також, як було встановлено під час апеляційного розгляду, у 2025 році обвинувачена ОСОБА_8 народила другу дитину доньку ОСОБА_11 , як вона пояснила (а.п.222), тобто на даний момент на її утриманні перебуває двоє малолітніх дітей.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги потерпілої про безпідставне застосування судом ст. 75 КК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, та дані про особу у своїй сукупності дають достатні підстави для висновку про можливість виправлення засудженої без відбування покарання у виді позбавлення волі.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченій ОСОБА_8 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею нових злочинів. Призначене обвинуваченій ОСОБА_8 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги потерпілої про те, що обвинуваченій призначено занадто м`яке покарання колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи, що останній призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Що стосується посилання прокурора ОСОБА_7 про необхідність виключення із вироку суду посилання на призначення обвинуваченій остаточного покарання на підставі ч. 1 ст.71 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2024 року ОСОБА_8 на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Святошинського районного суду м.Києва від 24.05.2022 року призначено остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі та штрафу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень, який на підставі ч. 3 ст. 72 КК України встановлено виконувати самостійно.

Згідно копії довідки Житомирського РС №5 філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області №619/33/19/1-25 від 22.04.2025 року ОСОБА_8 станом на 22.04.2025 року в повному обсязі сплатила штраф, який був їй присуджений вироком Святошинського районного суду м.Києва від 24.05.2022 року у розмірі 34 000 гривень, що становить 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (а.п.220).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання суду на призначення обвинуваченій ОСОБА_8 остаточного покарання на підставі ч. 1 ст.71 КК України, оскільки на дату розгляду апеляційної скарги потерпілої, обвинувачена ОСОБА_8 повністю відбула покарання за вироком Святошинського районного суду м.Києва від 24.05.2022 року.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість рішення суду першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання в апеляційній скарзі потерпілої не наведено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання підлягає зміні в порядку ч.2 ст.404 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

В порядку ч.2 ст.404 КПК України вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначення остаточного покарання на підставі ч.1 ст.71 КК України у зв`язку із виконанням вироку Святошинського районного суду м.Києва від 24.05.2022 року.

Виключити посилання у вироку суду на положення ч.1 ст.71 КК України при призначенні остаточного покарання.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: