Провадження № 1-кп/344/533/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

цивільного позивача ОСОБА_5 ,

представників цивільного відповідача ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, непрацюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше відповідно до вимог ст.89 КК України не судимого,

якому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_8 чинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Злочин скоєно за наступних обставин. 26.12.2023 року близько 06 год 37 хвилин обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по Привокзальній площі, зі сторони вул. Залізничної, в напрямку вул. Вовчинецької, в м. Івано-Франківську. У той час, проїзну частину дороги Привокзальної площі, поза межами пішохідного переходу, перетинав пішохід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у напрямку зліва на право, відносно напряму руху автомобіля марки Citroen Jumper. Водій ОСОБА_8 , маючи технічну можливість завчасно виявити пішохода, проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого вчинив наїзд на ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину поза межами пішохідного переходу.

При цьому ОСОБА_8 порушив наступні вимоги пунктів Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), а саме: п. 2.3.б), який вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.1., відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.3., згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Внаслідок порушення ОСОБА_8 ПДР України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки з переломами 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 ребр справа зі зміщенням відламків, яка ускладнилась правобічним гемопневмотораксом, що викликало необхідність проведення операцій (Введення міжреберного катетера для дренування), та виділилось повітря і близько 1350 мл крові; закритих переломів правої лонної та сідничної кісток без зміщення, які відповідно до висновку судово-медичного експерта, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому не визнав, суду пояснив, що він працював водієм на АТ «Укрпошта» та розвозив необхідні товари, відповідно до отриманого марштрутного листа зранку на службовому автомобілі марки «Citroen Jumper». 26.12.2023 року був звичним робочим днем. Жодної ДТП того дня обвинувачений не вчиняв, жодних доказів його причетності до дорожньо-транспортної пригоди в матеріалах справи не має. Визнавальні показання на досудовому слідстві обвинувачений надавав під тиском працівників поліції. Обвинувачений підтвердив, що він добровільно приходив в лікувальний заклад до потерпілого та пропонував свою допомогу, однак, це він робив виходячи з власного бажання допомогти невідомій людині. Цивільний позов обвинувачений також не визнав.

Незважаючи на те, що обвинувачений своєї вини у вчиненому не визнав, його вина у вчиненому доводиться сукупністю досліджених в судовому засіданню доказів.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 зазначив, що 26.12.2023 року зранку він йшов пішки на автовокзал. Саме в той момент він відчув глухий удар. На той час на дорозі проїжджав білий бус. Інших транспортних засобів на дорозі не було. Свідок одразу побачив, що на дорозі лежить чоловік, який стогнав. Свідок підійшов до потерпілого та викликав швидку медичну допомогу. Згодом до місця ДТП підійшов обвинувачений ОСОБА_8 , який відтягнув потерпілого з проїзної частини дороги. При цьому, потерпілий не міг стояти на ногах. Через кілька хвилин обвинувачений залишив потерпілого та пішов геть, а свідок дочекався швидкої допомоги.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 зазначив, що він працює начальником служби транспорту Івано-Франківського району в АТ «Укрпошта». Свідку відомо, що автомобіль, який належить АТ «Укрпошта» 26.12.2023 року збив чоловіка на Привокзальній площі в м.Івано-Франківську. Цього ж дня вечором працівники поліції провели вилучення транспортного засобу марки «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 . 26.12.2023 року за кермом згаданого автомобіля був обвинувачений ОСОБА_12 , який розписався в журналі при виїзді автомобілем. Час виїзду 7 год.27 хв. Маршрут автомобіля, яким керував ОСОБА_8 складав: Івано-Франківськ Галич Бурштин Мединя. Вказаний маршрут пролягав повз вокзал в м.Івано-Франківську по вул.Привокзальна площа. 26.12.2023 року обвинувачений не повідомляв свідка, що зранку він вчинив ДТП. На наступний день обвинувачений розказав свідку, що зачепив людину, після цього зупинився та розмовляв з потерпілим.

В судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_13 зазначив, що 26.12.2023 року його батько ОСОБА_9 на вул..Привокзальна площа в м.Івано-Франківську потрапив в ДТП. Коли батько знаходився в приймальному відділенні лікувального закладу туди під`їхав обвинувачений та почав розпитувати про стан здоров`я потерпілого. На той час обвинувачений казав, що він просто запитується, а саму ДТП спричинив його знайомий. Через два дні обвинувачений заьелефонував та повідомив, що саме він збив потерпілого. Обвинувачений надав 1500 грн. допомоги для потерпілого, а через місяць передав ще 1500 грн. Також він казхав, що буде допомагати надалі, але жодних коштів більше не передавав. ОСОБА_5 підтримав заявлений цивільний позов. Просив суд стягнути з АТ «Укрпошта» та обвинуваченого ОСОБА_8 в солідарному порядку 24454 грн. 898 коп. спричиненої злочином матеріальної шкоди, 200000 грн. моральної шкоди та 15000 грн. витрат на правову допомогу.

Представник цивільного відповідача зазначила, що обвинувачений ОСОБА_8 працював в АТ «Укрпошта» та вчинив ДТП на автомобілі, який був в тимчасовому користуванні товариства. Оскільки автомобіль був застахований з відповідним позовом необхідно звертатись саме до страхової компанії. Просиласуд в задоволенні цивільного позову відмовити.

Крім цього, вина обвинуваченого у вчиненому доводиться іншими зібраними по справі письмовими та речовими доказами, які були предметом дослідження в судовому засіданні.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 26.12.2023 року, з план-схемою та фото таблицями, було оглянуто проїзну ділянку дороги неподалік будинку №1, що по вул.Привокзальна площа в м.Івано-Франківську де безпосередньо відбулася дорожньо-транспортна пригода 26.12.2023 року за участі автомобіля марки «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 та потерпілого ОСОБА_9 .

Відповідно до протоколу огляду місця події від 26.12.2023 року з фото таблицями, було оглянуто автомобіль марки «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким 26.12.2023 року керував обвинувачений ОСОБА_8 . На вказаному автомобілі, на передній правій частині виявлені потертості, а також наявні механічні пошкодження у вигляді вм`ятин та сколів лако-фарбового покриття поруч із правою фарою. Також, наявні механічні пошкодження у вигляді вм`ятин номерного знаку та пошкодження кріплення, а саме рамки номерного знаку. Крім цього, пошкоджено праве дзеркало.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №79 від 11.03.2024 року, у потерпілого ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки з переломами 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 ребр справа зі зміщенням відламків, яка ускладнилась правобічним гемопневмотораксом, що викликало необхідність проведення операцій (Введення міжреберного катетера для дренування), та виділилось повітря і близько 1350 мл крові; закритих переломів правої лонної та сідничної кісток без зміщення, які відповідно до висновку судово-медичного експерта, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Відповідно до висновку судово-технічної експертизи №СЕ-19/109-23/15163-ІТ від 16.01.2024 року, на момент експертного огляду та дослідження гальмівна система автомобіля марки «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходилась в працездатному стані.

Відповідні відеозаписи про рух автомобіля марки «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 по вул..Привокзальна площа в м.Івано-Франківську 26.12.2023 року о 07 год. 37 хв. зафіксовані в протоколі огляду речей та предметів від 28.12.2023 року та відповідному DVD-диску, які були предметом безпосереднього дослідження в судовому засіданні.

Відповідно до висновку судової фототехнічної експертизи №СЕ-19/109-24/2512-ФП від 10.04.2024 року, встановлено, що пішохід рухається проїзною частиною дороги з моменту настання його видимості на відеозаписі і до моменту коли він повністю зникає з поля зору камери відео спостереження, оскільки зона його видимості перекриває транспортний засіб марки «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 , протягом часу, який становить 13,84 с.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 25.06.2024 року, який проводився з участю обвинуваченого ОСОБА_8 , останній добровільно та чітко відтворив обставини дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 26.12.2023 року, внаслідок якої автомобіль марки «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням обвинуваченого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 по вул..Привокзальна площа в м.Івано-Франківську.

Відповідно до висновку інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/109-24/7369-ІТ від 27.06.2024 року, водій автомобіля марки «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 повинен був, із технічної точки зору, керуватися вимогами пунктів 12.4 та 12.3 Правил дорожнього руху. Водій автомобіля «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 , рухаючись із швидкістю 45 км/год., мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_9 шляхом застосування своєчасного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. В діях водія автомобіля «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху.

Факт керування обвинуваченим автомобілем «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 26.12.2023 року підтверджується даними Журналу випуску чергового механіка та Журналу щозмінного передрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв.

Про закріплення за обвинуваченим ОСОБА_8 автомобіля «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 підтверджується наказом АТ «Укрпошта» №4964 від 03.11.2023 року

Отже, в ході повного дослідження поданих учасниками процесу доказів, судом достовірно встановлено, що 26.12.2023 року близько о 06 год. 37 хв. обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 , по вул.Привокзальна площа в м.Івано-Франківську, в порушення вимог 2.3б, 12.1, 12.3 ПДР, маючи технічну можливість завчасно виявити пішохода, проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого вчинив наїзд на ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину поза межами пішохідного переходу. В результаті спричиненої ДТП, потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вказані обставини повністю підтверджуються дослідженими в справі доказами, які були предметом дослідження в ході судового розгляду. Зокрема, судом було достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , працюючи водієм АТ «Укрпошта», 26.12.2023 року, зранку біля 06 год. 27 хв. керував автомобілем марки «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 , по вул.Привокзальна площа в м.Івано-Франківську. В порушення п.2.3.б., п.12.1, п.12.3 ПДР, обвинувачений допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , при цьому, маючи реальну можливість уникнути ДТП. Такі дані встановлені з показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , даними висновків судової фототехнічної експертизи №СЕ-19/109-24/2512-ФП від 10.04.2024 року, судово-технічної експертизи №СЕ-19/109-23/15163-ІТ від 16.01.2024 року, судово-медичної експертизи №79 від 11.03.2024 року. Факт руху автомобіля обвинуваченого на вул..Привокзальна площа в м.Івано-Франківську 26.12.2023 року підтверджується відеозаписами з камер відео спостереження, які теж досліджувались судом. Більше того, детальні обставини ДТП, які узгоджуються з матеріалами справи підтверджуються з даними протоколу проведення слідчого експерименту від 25.06.2024 року, який проводився з участю обвинуваченого ОСОБА_8 .

Відповідно до п.2.3.б. ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п.п.12.1, 12.3 ПДР, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Як було встановлено в судовому засіданні водій ОСОБА_8 вказаних вимог ПДР не виконав, що спричинило ДТП, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_9 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Саме тому, виходячи з наведених вище даних, посилання обвинуваченого про те, що в матеріалах справи відсутні достатні докази щодо його причетності 26.12.2023 року до ДТП, в результаті якої потерпілому ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості, спростовується згаданими вище доказами. Суд вважає, що такі пояснення обвинуваченого направлені виключно на уникнення кримінальної відповідальності за вчинені ним неправомірні діяння.

Суд ще раз звертає увагу на те, що обвинувачений знаходився на місці ДТП після пригоди та відтягував потерпілого з проїзної частини дороги, що підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , давав послідовні показання при проведенні слідчого експерименту 25.06.2024 року, намагався відшкодувати шкоду потерпілому в лікувальному закладі, на автомобілі під керуванням обвинуваченого марки «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 на передній правій частині виявлені потертості, а також наявні механічні пошкодження у вигляді вм`ятин та сколів лако-фарбового покриття поруч із правою фарою, наявні механічні пошкодження у вигляді вм`ятин номерного знаку та пошкодження кріплення, а саме рамки номерного знаку та пошкоджено праве дзеркало. Траєкторію та рух автомобіля зафіксовано на відеозаписах з камер відеоспостереження.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, при вирішенні питання про достатність встановлених під час судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення поза розумним сумнівом, визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність, спрямованість та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення повинен пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер або спрямованість умислу. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 8 жовтня 2019 р. у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 р. у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 р. у справі № 760/23459/17 та ін.).

Таним чином, у даному кримінальному провадженні судом поза розумним сумнівом доведено вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.4 КК України.

Отже, оцінюючи всі зібрані по справі докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ст.286 ч.1 КК України, оскільки він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Визначаючи обвинуваченому покарання, суд також виходить з вимог ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, висновок органу пробації, відповідно до якого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують обвинуваченому покарання судом також не встановлено.

З врахуванням наведених вище обставин, що характеризують особу обвинуваченого, даних висновку органу пробації, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 покарання, в межах санкції ст.286 ч.1 КК України, у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами. Суд вважає, що саме вказане покарання буде необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів.

Цивільний позов ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_8 , АТ «Укрпошта» про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Так, відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідачів АТ «Укрпошта» та ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь ОСОБА_5 21454 грн. 98 коп. матеріальної шкоди, 30000 грн. моральної шкоди та 15000 грн. витрат пов`язаних з отриманням правової допомоги.

Проте, відповідно до змісту пред`явленого обвинувачення обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України, 26.12.2023 року, перебуваючи в трудових відносинах з АТ «Укрпошта».

Відповідно до вимог ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст.1172 ЦК, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Тобто шкода спричинена працівником під час виконання трудових відносин відшкодовується фізичною чи юридичною особами в яких такий працівник працює.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу, автомобіля марки «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована в ТДВ СК «Гардіган», згідно полісу №ЕР-217809537 від 09.11.2023 року.

Відповідно до пункту 22.1статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З огляду на вказане, суд погоджується з доводами відповідача АТ «Укрпошта», який заперечує проти позову, оскільки вважає, що АТ «Укрпошта» на даному етапі є неналежним відповідачем.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду по справі №755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що в задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_8 , АТ «Укрпошта» про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.368, 370, 374, 375 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_8 , АТ «Укрпошта» про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням відмовити.

Арешт накладений на майно (автомобіль марки «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 ), відповідно до ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2023 року скасувати.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_8 в користь держави 12116 (дванадцять тисяч сто шістнадцять) грн. 48 коп. за проведення судових експертиз.

Долю речових доказів вирішити наступним чином: оптичні диски з відеозаписами, згідно постанови про визнання речовим доказом від 28.12.2023 року - залишити при матеріалах кримінального провадження; автомобіль марки «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути законному володільцю; кепку чорного кольору, яка знаходиться в камері зберігання речових доказів Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області повернути ОСОБА_5 .

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя ОСОБА_14