Номер провадження № 1-кп/756/904/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 8 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 25.10.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0003376, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя,

громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з середньою-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 29.12.2015 Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.3 ст. 185 КК до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки;

- 12.09.2018 Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці;

- 26.10.2021 Корабельним районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці;

- 01.07.2024 Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч.4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років;

- 11.09.2024 Шевченківським районним судом м.Києва за ч.2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки;

- 09.12.2024 Оболонським районним судом м.Києва за ч.4 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць;

- 20.01.2025 Дніпровським районним судом м. Києва за ч.4 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років 2 місяці;

- 03.03.2025 Святошинським районним судом м. Києва за ч.4 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років 3 місяці;

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

23.10.2024, близько 18:09 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Вербова, 17-А, де розташовано приміщення МАФу, який надає послуги з харчування - реалізація кави та випічки, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, поєднаного із проникненням до приміщення, підійшов до вхідних дверей вищевказаного МАФу, та за допомогою невстановленого в ході досудового розслідування предмету, пошкодив замок вхідних дверей, проник до даного приміщення, звідки таємно викрав наступне майно, а саме: грошові кошти у розмірі 1741 грн. 70 коп., сенсорний POS- термінал iMin D1, модель I21D01, вартістю 11 910 грн. 03 коп., які належать ФОП « ОСОБА_5 » та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_4 , спричинив ФОП « ОСОБА_5 » майнову шкоду на загальну суму 13 651 грн. 73 коп..

Отже, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, а таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердив обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого органом досудового розслідування злочині, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 23.10.2024, близько 20:00 год, перебував біля станції метро «Почайна», проходив біля МАФу, який був зачинений. Він відмичкою відкрив двері, зайшов в середину, де взяв гроші та термінал. Гроші витратив на власний розсуд, а куди саме подів викрадений термінал, не пам`ятає. У вчиненому розкаюється, вчинив злочин через матеріальні труднощі.

Представник потерпілого в судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву в якій просить розглянути обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 без його участі.

Прокурор у судовому засіданні зазначила, що беззаперечно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці, із застосуванням вимог ст. 70 ч.1,4 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за вироком Святошинського районного суду м.Києва від 03.03.2025, остаточно призначити покарання у виді 5 років 3 місяці позбавлення волі. Вирішити питання щодо речових доказів, відповідно до ст. 100 КПК та стягнути з обвинуваченого витрати за залучення експертів.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що він себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості поза розумним сумнівом ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, вчиненого в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченого та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття. При цьому судом не було встановлено обставин, які би обтяжували покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільну небезпечність. Вид та вартість майна, яким заволодів обвинувачений, наслідки вчинення злочину, зокрема, відсутність у потерпілої претензій матеріального характеру до обвинуваченого, яка не заявляв цивільний позов. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особистість обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав, але неодноразово судимий, не має законного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, тож суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто призначивши покарання, у виді позбавлення строком на 5 років.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_4 раніше був засуджений вироком Святошинського районного суду м.Києва від 03.03.2025 до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці, злочин за цим вироком учинив до постановлення зазначеного вироку, а отже покарання слід призначити в порядку ч. 1, 4 ст. 70 КК України, а саме шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначивши покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 5 років 4 місяці.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статей 69, 69-1 КК України, не встановлено.

Суд призначає покарання на підставі внутрішнього переконання і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігти вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд наголошує, що до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовано запобіжний захід та не вбачає потреби обирати його до набрання вироком законної сили. Водночас, суд вважає за необхідне, зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, частково відбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 20.01.2025 та Святошинського районного суду м.Києва від 03.03.2025.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні у провадженні.

Питання речових доказів підлягає вирішенню, відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду м.Києва від 03.03.2025 у вигляді 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання в виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці.

Зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, частково відбуте покарання за вироком Святошинського районного суду м.Києва від 03.03.2025, а саме з 06.04.2023 по 22.09.2023; з 20.10.2023 по 01.07.2024, з 14.11.2024 до дня набуття цим вироком законної сили.

Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набуття вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, не обирати.

Речові докази: зліпок, внутрішня планка з дверима, які зберігаються в камері схову речових доказів Оболонського УП ГУНП в м. Києві, - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, в порядку, визначеному ст. 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1