Справа № 509/3519/24
УХВАЛА

07 серпня 2025 року с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000128 від 08.02.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно обвинувального акту фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів обвинуваченого фактично проживав за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває зазначене кримінальне провадження на стадії підготовчого провадження.

31.01.2025 року від обвинуваченого ОСОБА_4 надійшла до суду письмове клопотання про оскарження дій слідчого щодо незаконного затримання, яким просить суд:

1) визнати дії слідчого щодо його затримання незаконними, зважаючи на порушення ч.1,5 ст.12, п.8 ч.2 ст. 40, ч.2 ст.86, п.2 ч.3 ст.87, ч.2 ст.93, ч.1 ст.103, ч. 1,3,6 ст.132, ч.1,4 ст.189, ч.1 ст.207, ч.1 ст.208, п.3 ч. 1 ст. 276 КПК України; а також вчиненими в порушення вимог підслідності, передбачених ст.216 КПК та з урахуванням наявності реального конфлікту інтересів.

2) скасувати протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 25.01.24 р. на підставі наявних порушень вимог ч.1 ст. 28, п.8 ч.2 ст. 40, ст.104, ч. 1,2 ст.106, ст. 112, ст.116, ст. 213 КПК України, складеного при наявному реальному конфлікті інтересів, а також при наявності недостовірної інформації, що суттєво впливає на його зміст.

3) визнати істотними порушеннями його прав і свобод, дії слідчого щодо організації та здійснення його затримання, зважаючи на порушення приписів ст. 3,8,19,29,62 Конституції України, ст. 3,5 ЄКПЛ, ст. ст.2,8,9,11,12,20,42 КПК України.

4) визнати моментом його затримання час фактичного обмеження його можливості вільно пересуватися та спілкуватися, а саме, початок проведення обшуку мого службового кабінету 09 год. 38 хвилин 24.01.24 р. згідно ст.ст. 208,209, ч.З ст.236 КПК України, ст. 29 Конституції України.

5) поновити строк оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського райсуду м. Києва ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 26.01.24 р., зважаючи на виявлені факти наявності в клопотанні недостовірної інформації та наявності реального конфлікту інтересів , що не могло не вплинути на прийняте суддею рішення, згідно зі ст. 117 ПК України.

6) визнати бездіяльність слідчого ОСОБА_7 неправомірною в частині не висунення всіх можливих версій, які поза розумним сумнівом вказують на наявність або відсутність подій і складу злочину, зокрема, взаємовиключних та не здійснення їх ретельної перевірки заснованої на безсумнівній системі належних до справи допустимих та достовірних доказів, які підтверджують наявність підстав для обгрунтованої підозри або які можуть задовольнити об`єктивного спостерігача, що підстави для обгрунтованої підозри, дійсно, існують (вимоги ст. З, 8, 19, Конституції України, ст. 5, 17 ЄКПЛ, ст.ст. 2, 7-9, 12, 40, ч. З, 6 ст. 132, м. Зч. 1 ст. 276 КПК).

7) визнати бездіяльність слідчих ГСУ СБУ, що входили до складу групи слідчих у КП (або слідчого органу ГСУ СБУ) протиправною в частині не звернення до відповідного суду із клопотанням про дозвіл на затримання з метою приводу згідно із положеннями ст. 19, 29 Конституції України, ст. 5 ЄКПЛ, ст.ст. 2, 7-9, 12, 40, ч. 1 ст. 132, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 188, ч. 1 ст. 189 КПК.

8) визнати бездіяльність слідчого ОСОБА_8 по невиконанню обов`язку щодо неповідомлення його про підстави затримання, висунутої підозри, незабезпечення мені права скористатися правничою допомогою захисника, не роз`яснення мені прав та обов`язкі під час затримання, не повідомлення про моє затримання моїх родичів та не складання протоколу про затримання безпосередньо під час вказаної процесуальної дії протиправною, що не відповідає положенням ст. 3,8, 19, 29, 59 Конституції України, ст.ст. 3, 5 ЄКПЛ, ст. ст. 2, 7-9, 11, 12, 20, 40, 42, 46, 48, 49, 52, 53, 59, 106, 208, 113, 116, 213, 236 КПК.

9) визнати дії слідчого та службових осіб конвойної групи незаконними в частині мого конвоювання з м. Ужгород до м. Києва без документального фіксування мого затримання та із застосуванням кайданів, що принизило його гідність та є порушенням ст.ст. 3, 8, 19, 29, 55 Конституції України, ст. ст. 3, 5, 17 ЄКПЛ, ст.ст. 2, 7-9, 40 КПК України.

10) визнати дії старшого слідчого ОСОБА_7 щодо звернення до Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 26.01.2024 року протиправними, які здійснені з порушенням ст. 3, 5 ЄКПЛ, ст.ст. 3, 8, 19, 29, 62 Конституції України, ст.ст. 2, 7-9, 12, 40, 132 КПК.

11) визнати дії слідчого ОСОБА_7 (слідчих ГСУ СБУ группи слідчих) незаконними щодо безпідставного застосування положень п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК, умови застосування яких відмінні від ситуації в даному КП. порушивши принципи правової визначеності.

Крім того, 21.07.2025 року до суду надійшла скарга обвинуваченого ОСОБА_4 в порядку ст.29 Конституції України та ст.303 КПК України, в якій просить суд:

1) визнати дії старшого слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_8 щодо затримання ОСОБА_4 24.01.2024 року незаконними.

2) визнати моментом затримання ОСОБА_4 час фактичного обмеження можливості вільно пересуватися та спілкуватися, а саме, початок проведення обшуку службового кабінету - 09 год. 38 хвилин 24.01.24 року.

3) визнати протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 111 КК, складеного 25.01.24 року старшим слідчим ГСУ СБУ ОСОБА_9 , незаконним.

4) визнати бездіяльність старшого слідчого ГСУ СБУ ОСОБА_8 щодо невиконання обов`язку повідомити про підстави затримання, висунутої підозри, забезпечення права на правничу допомогу, роз`яснення прав та обов`язків під час затримання, повідомлення про затримання родичів та складання протоколу про затримання безпосередньо підчас вказаної процесуальної дії, протиправною.

5) визнати бездіяльність старшого слідчого ГСУ СБУ ОСОБА_10 щодо невиконання обов`язку винести постанову про закриття кримінального провадження # 000113О від 30.10.23 за ч. 2 ст. 111 КК стосовно ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю в його діях події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.111 КК, згідно зі ст.ст. 2, 7-9, 40, 91, ч. 1 ст. 283, п.1 ч.1, ч.4 ст. 284 КПК незаконною.

6) визнати Постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 25.01.24старшого слідчого ГСУ СБУ ОСОБА_7 , незаконною, такою, що протирічить належній правовій процедурі реалізації слідчим своїх повноважень, передбачених ст. 2, 7-9, 40,110, 283, 284 КПК.

7) звільнити ОСОБА_4 з під варти згідно з вимогами ст. 29 КУ, § 4 ст.5 ЄКПЛ, ст.ст. 2, 7-9, 12, ч . 3 ст. 278 КПК.

Також, 05.08.2025 року захисноком обвинуваченого ОСОБА_5 подано скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на дії слідчого щодо порушення завдань та основоположних засад кримінального провадження, які вплинули на незаконність притягнення до кримінальної відповідальності, якою просить:

1) визнати Постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 25.01.2024 незаконною, винесеною шляхом реалізації слідчим своїх повноважень, не передбачених КПК, всупереч прямим вимогам ст.ст. 19, 62, 63 Конституції України, ст.ст. 2, 7-9, 17, 25, 40, 110, 214, 283, 284 КПК, п.п. 1.1., 4.1., 4.6., 4.7. Положення.

2) врахувати дану скаргу під час судового розгляду інших клопотань і скарг сторони захисту, з огляду на те, що викладені в ній аргументи стосуються всього кримінального провадження, процедурної складової кримінального процесу.

3) винести виправдувальний вирок відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1. ч. 7 ст. 284 КПК у зв`язку із відсутністю події та складу кримінального правопорушення, повідомлення про підозру у вчиненні якого відбулося без належного процесуального оформлення, а саме, внесення щодо його події відомостей до ЄРДР.

Крім того, 05.08.2025 року захисником обвинуваченого ОСОБА_5 подано клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 та звільнення останнього з-під варти.

За згодою всіх учасників кримінального провадження суд провів одночасний та спільний розгляд вищезазначених скарг та клопотань.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час підготовчого судового засідання наполягав на задоволенні скарг та клопотань сторони захисту, посилаючись на доводи, які викладені в письмовому вигляді.

Захисник ОСОБА_5 також підтримала скарги обвинуваченого та за результатами їх розгляду також просила скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 та звільнити його з-під варти.

Прокурор ОСОБА_3 просив в задоволенні скарг обвинуваченого відмовити, оскільки пояснення обвинуваченого є суб`єктивними, які на даній стадії судового провадження суд не може оцінювати, не дослідивши доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження, в їх сукупності.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, скарги та клопотання сторони захисту, дійшов наступного висновку.

Положеннями ч. 2 ст. 303 КПК, на які посилається сторона захисту, визначено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора (ніж ті, що зазначені в частині 1 цієї статті) не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Отже, положення ч. 2 ст. 303 КПК не містять імперативної вимоги щодо обов`язкового розгляду по суті будь-яких скарг у підготовчому судовому засіданні, а лише вказують на можливість такого розгляду з урахуванням завдань підготовчого провадження, повноважень суду та з дотриманням правил, передбачених статтями 314-318 КПК (зокрема, на це указує використане законодавцем формулювання «можуть бути предметом розгляду», а не «розглядаються» чи «підлягають розгляду» тощо, а також пряме відсилання до правил статей 314-316 КПК).

Так, відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Статтею 315 КПК визначені ті питання, які вирішує суд з метою підготовки до судового розгляду, зокрема: 1) визначає дату та місце проведення судового розгляду; 2) з`ясовує, у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд; 3) з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді; 4) розглядає клопотання учасників судового провадження про: здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту; витребування певних речей чи документів; здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні; 5) вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що підготовче судове засідання в судовому провадженні є обов`язковою, самостійною стадією кримінального процесу, основною метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Норми чинного КПК України не надають суду повноважень до ухвалення вироку оцінювати рішення слідчого, прокурора, слідчого судді, оскільки з`ясування таких обставин виходить за межі компетенції суду на стадії підготовчого судового засідання, а також те, що суд не наділений правом досліджувати докази, що стосуються рішень, прийнятих слідчим та прокурором, так як такі обставини можуть бути досліджені судом під час судового розгляду.

З огляду на те, що сторона захисту у своїх скаргах просить зазначені нею порушення норм кримінального процесуального закону органом досудового розглянути саме під час підготовки до судового розгляду, суд вважає за необхідне визнати такі скарги передчасними, у зв`язку з чим відмовити у їх задоволенні. При цьому сторона захисту не позбавлена права під час судового розгляду посилатися на встановлені нею порушення КПК України, зокрема, під час дослідження доказів по справі.

Такі висновки суду повністю узгоджуються із висновками колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, викладеними в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 273/1053/17, а також із висновками колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, викладеними в постанові від 29 серпня 2023 року у справі № 757/16489/22.

Щодо скарги обвинуваченого від 05.08.2025 року про визнання постанови слідчого про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 25.01.2024 незаконною, суд, надаючи оцінку доводам сторони захисту про те, що слідчий виніс постанову про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення, яку не передбачено нормами КПК України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, дійсно, діючі норми кримінально-процесуального законодавства України не регулюють питання про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення слідчим під час досудового розслідування кримінального правопорушення.

Частиною 3 ст. 110 КПК визначено, що рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

В постанові ККС ВС від 26.02.2025 року у справі №522/18784/21 касаційною інстанцією визнано постанову прокурора про перекваліфікацію діяння такою, що не суперечить приписам кримінального процесуального закону. Вказано, що законодавець не може врахувати всі потреби практики, які виникають під час досудового розслідування, а тому цілком обґрунтовано дозволив виносити постанови, які прямо не передбачені законом, однак які слідчий чи прокурор визнали необхідними.

Крім того, в постанові від 20.01.2025 року ККС ВС, справа № 357/12623/21, проаналізовано положення кримінального процесуального закону, та зроблено висновок, що КПК не містить імперативних норм, які б забороняли зміну правової кваліфікації кримінально караних дій особи під час досудового розслідування. Це також узгоджується з положеннями гл. 22 КПК, зі змісту якої вбачається, що повідомлення про підозру (у якому, з-поміж іншого, має бути указана правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у випадку виникнення підстав, може бути змінене слідчим чи прокурором (статті 277279 КПК). Разом з тим зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення, з огляду на положення ч. 3 ст. 110 КПК, має здійснюватися шляхом винесення відповідної постанови. При цьому КПК не передбачено, що внесення змін у ЄРДР і зміна правової кваліфікації злочину мають здійснюватися виключно за погодженням саме керівника прокуратури та на підставі відповідної ухвали слідчого судді.

Щодо скарги обвинуваченого ОСОБА_4 про його незаконне затримання 24.01.2024 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом 4 статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Згідно п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК України, підозрюваний, обвинувачений має право вимагати перевірки обґрунтованості затримання.

Відповідно до ч.1 ст. 192 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про застосування запобіжного заходу до особи, яку затримано без ухвали про дозвіл на затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а якщо це неможливо у строк, передбачений частиною другою статті 211 цього Кодексу, - до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа була затримана. У разі затримання без ухвали про дозвіл на затримання особи за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, віднесеного до підсудності Вищого антикорупційного суду, зазначене клопотання подається до Вищого антикорупційного суду.

Відповідно до ч.2 ст.211 КПК України затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

Згідно з п.6 ч.1 ст.615 КПК України у разі введення воєнного стану та якщо наявні випадки для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, визначені статтею 208 цього Кодексу, або виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, - уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати таку особу.

Тобто вказана правова норма містить дві альтернативні підстави для затримання: ті, які визначені у статті 208 КПК України, або наявність обґрунтованих обставин, що свідчать про можливу втечу особи з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, яка підозрюється у вчиненні злочину.

Відповідно до ч.2 ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

У даному випадку відомості про вчинення ОСОБА_4 та іншими невстановленими особами злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України були внесені до ЄРДР 30.10.2023 року, в рамках кримінального провадження №0001130.

Згідно протоколу обшуку від 24.01.2024 року у зв`язку з проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001130 від 30.10.2023 року, у службовому кабінеті №218 Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, розташованого за адресою: м.Ужгород, вул. Довженка, 3, даний обшук було проведено в період часу з 09 год. 38 хв. по 12 год. 54 хв. за участю ОСОБА_4 із застосуванням звуко- та відеозаписувальних технічних засобів фіксування слідчої (розшукової) дії. Зауважень і доповнень до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії, в тому числі і ОСОБА_4 , не надійшло.

Згідно Постанови про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 25.01.2024 року старшим слідчим в особливо важливих справах 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України підполковника юстиції ОСОБА_7 , в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001130 від 30.10.2023 року, змінено кваліфікацію діяння ОСОБА_4 з ч.2 ст. 111 КК України на ч.1 ст.111 КК України, у зв`язку з тим, що фактів надання допомоги ОСОБА_4 іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності та державній безпеці України, в період з 03.03.2022 року, в рамках кримінального провадження на даний момент не встановлено. При цьому встановлено, що такі факти мали місце в період з 24.02.2022 року по 03.03.2022 року.

Далі, згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 25.01.2024 року, у зв`язку з проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001130 ОСОБА_4 24.01.2024 року о 19 год. 40 хв. було затримано у квартирі АДРЕСА_4 . Про що старшим слідчим в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України підполковником юстиції ОСОБА_8 складено протокол у службовому кабінеті №445 ГСУ СБ України (м.Київ, пров. Аскольдів, буд. 3а), за участі захисника ОСОБА_11 .. Протокол складено в період часу з 11 год. 25 хв. по 11 год. 40 хв. Підстава затримання - за підозрою у державній зраді, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.

Згідно повідомлення про підозру від 25.01.2024 року ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_11 о 12 год. 49 хв. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.

У даному випадку повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України було здійснено через 17 годин після затримання, тобто з дотриманням строку, передбаченого ч.2 ст. 278 КПК України.

Підстав для визнання моментом затримання ОСОБА_4 24.01.2024 року 09 год. 38 хв., що є початком проведення обшуку в його службовому кабінеті, суд наразі не вбачає, відеозапис вказаного обшуку судом ще не досліджувався.

Ці обставини свідчать, що на момент затримання у органу досудового розслідування було достатньо підстав підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Крім того, звертаючись до слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва з клопотанням про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий зазначав про ризик переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування або суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також про те, що ОСОБА_4 має змогу та використовуючи стійкі зв`язки з представниками федеральної служби рф планує за їх сприяння виїхати на території рф. Це свідчить про те, що на момент затримання ОСОБА_4 у органу досудового розслідування була інформація про обґрунтовані обставини, які давали підстави вважати, що можлива втеча ОСОБА_4 з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Також це питання вже досліджувалося слідчим суддею 26.01.2024 року під час розгляду клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_4 та не встановлено обставин, які б свідчили про незаконність затримання ОСОБА_4 .

Враховуючи наведене, судом під час розгляду скарг не встановлено, а стороною захисту не доведено той факт, що ОСОБА_4 затримано чи позбавлено свободи за відсутності правових підстав. А також, не встановлено в діях органу досудового розслідування зволікання у доставленні особи до суду.

Разом з тим, питання законності затримання ОСОБА_4 , а також пов`язане з цим питання, яким чином, якщо воно мало місце, це вплинуло на здійснення обвинуваченим його прав, хід досудового розслідування та зібрані у кримінальному провадженні докази з точки зору їх допустимості, можуть бути вирішені судом за результатами розгляду справи лише на стадії оцінки доказів.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необгрунтованість скарг обвинуваченого ОСОБА_4 , поданих до суду 31.01.2025 року, 21.07.2025 року та 05.08.2025 року, у зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

Щодо клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 та звільнення останнього з-під варти, таке клопотання також є безпідставним, у зв`язку з вищевикладеними висновками суду, та продовження існування встановлених судом ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 314-316 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні скарг обвинуваченого ОСОБА_4 , поданих до суду 31.01.2025 року та 21.07.2025 року, - відмовити повністю.

У задоволенні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 , поданої до суду 05.08.2025 року, на постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 25.01.2024 року та визнання її незаконною, відмовити.

В клопотанні захисника ОСОБА_5 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 та звільнення його з-під варти, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 12.08.2025 року.

Головуючий: ОСОБА_1