КРИВОРІЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/2096/25
Провадження № 1-кп/177/214/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі кримінальне провадження № 0000032 від 26.03.2025 за ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 197-1 КК України:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, із вищою освітою, пенсіонера, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

захисника обвинуваченого,

адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , із метою реалізації свого протиправного умислу, у невстановлений спосіб, час та місці отримав документи, які містять недостовірні відомості, а саме договір оренди земельної ділянки від 25.03.2020, додатки до договору: а саме розрахунок орендної плати за земельну ділянку та акт прийому передачі земельної ділянки від 25.03.2020, із кадастровим номером :03:002:0003, загальною площею 38,9419 га, що розташована на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, у якому зазначено, що ОСОБА_2 передано вказану земельну ділянку у користування в період з 25.03.2020 до 25.03.2025, для ведення городництва.

При цьому, ОСОБА_2 достовірно знав та усвідомлював, що отримані вищевказані ним документи є офіційними документами, які містять інформацію, яка підтверджує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, є підробленими, оскільки вони містять недостовірні відомості, так як з письмовою заявою про надання в оренду вказаної земельної ділянки ОСОБА_2 до Лозуватської сільської ради не звертався, рішення про передачу йому в оренду вказаної земельної ділянки Лозуватською сільською радою не розглядалось, з цього приводу не приймалось та ніколи не видавалось, право власності ОСОБА_2 на вказаний об`єкт нерухомого майна ніколи набував.

Після чого, 21.01.2025 ОСОБА_2 прибув до Лозуватської сільської ради, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, село Лозуватка, вул. Миру, буд. 69 та маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, достовірно знаючи і усвідомлюючи, що Договір оренди земельної ділянки від 25.03.2020, відповідно до якого орендодавець Лозуватська сільська рада передає, а орендар ОСОБА_2 приймає в строкове володіння та користування земельну ділянку загальною площею 38,9419 га, для городництва, що розташована на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, має кадастровий номер :03:002:0003, є підробленим та містить неправдиві відомості, пред`явив та надав разом із заявою про продовження терміну дії вищевказаного договору на підставі п. 9 Договору оренди земельної ділянки укладеного 25.03.2020, із метою продовжувати використовувати вищевказану земельну ділянку для власних цілей.

Встановлено, що договір оренди земельної ділянки від 25.03.2020 прошнуровано, пронумеровано та скріплено печаткою, а також підписано начальником відділу загальної та організаційної роботи Лозуватської сільської ради ОСОБА_6 .

У свою чергу, відповідно до розпорядження сільського голови Лозуватської сільської ради від 14.05.2021 № 90-к ОСОБА_7 прийнято на посаду головного спеціаліста відділу загальної та організаційної роботи сільської ради лише з 17.05.2021, а з 01.01.2023 відповідно до розпорядження від 28.12.2022 № 58-к, її переведено на посаду начальника відділу загальної та організаційної роботи сільської ради.

Також, встановлено, що земельна ділянка площею 38,9419 га, що має кадастровий номер :03:002:0003 розташована за межами населених пунктів Лозуватської сільської ради, була передана з державної власності у комунальну власність Лозуватської сільської ради за актом приймання-передачі від 18.02.2021 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 81-ОТГ.

При цьому, Лозуватською сільською радою договір оренди земельної ділянки від 25.03.2020 із ОСОБА_2 не укладався, а земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0003 не передавалася в оренду жодній особі.

Окрім цього встановлено, що відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 18.02.2021 № 81-ОТГ, земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0003, передана в комунальну власність Лозуватської сільської ради.

Вказана земельна ділянка сформована на лівобережжі р. Бокова, яка має довжину 70 км, площею водозбору 1324 км2, і відповідно до ст. 79 Водного кодексу України, відноситься до малих річок.

Згідно зі ст. 4 Водного кодексу України, до земель водного фонду належать землі зайняті «… річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм …, гідтротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них».

За приписами п. 2 ст. 58 Земельного кодексу України, для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою. У межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуг відведення з особливим режимом їх використання відповідно до ст.ст. 88-91 Водного кодексу України.

Статтею 88 Водного кодексу України передбачено, що «… прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів 25 метрів,…».

Аналогічна норма закріплена у ст. 60 Земельного кодексу України.

Таким чином, земельна ділянка з вищевказаним кадастровим номером частково сформована за рахунок земель прибережної захисної смуги, а в районі північної околиці с. Софіївка, частково «накриває» русло р. Бокова.

Згідно з технічним звітом з топографо-геодезичних робіт по об`єкту «земельна ділянка за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, Лозуватська сільська громада, :03:002:0003», наданий спеціалістом у даному кримінальному провадженні, фактична відстань до водного дзеркала річки Бокова становить 0 метрів.

Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0003, частково знаходиться у межах прибережної захисної смуги річки Бокова.

Відповідно до ст. 61 Земельного кодексу України, прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво.

Статтею 150 Земельного кодексу України визначено, що до особливо цінних земель відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Так, у березні 2020 року, більш точну дату та час під час досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_2 виник злочинний умисел направлений на самовільне зайняття земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0003 площею 38,9419 га, а саме на фактичне заволодіння (користування) земельною ділянкою, вчинене в особистих інтересах, достовірно знаючи, що договір оренди земельної ділянки від 25.03.2020 є підробленим і містить неправдиві відомості, оскільки ця ділянка в установленому законом порядку йому не передавалась у власність та не надавалась у володіння чи користування.

У подальшому, ОСОБА_2 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на самовільне зайняття земельної ділянки, що відноситься до особливо цінних земель, достовірно знаючи, що він не володіє дозвільними документами, які видаються органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування та надають право на користування вказаною земельною ділянкою, діючи всупереч вимогам ст. 116 Земельного кодексу України, що регламентують питання набуття та реалізацію права на землю, не отримавши рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу йому у власність чи надання в користування земельної ділянки, без отримання документу, який посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, усупереч вимогам ст.ст. 60, 61, 116, 123, 150 Земельного кодексу України, ст.ст. 88-91 Водного кодексу України, умисно, із метою особистого збагачення, починаючи з березня 2020 року, здійснив самовільне зайняття земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0003, загальною площею 38,9419 га, що розташована на території Лозуватської сільської ради в Криворізькому районі, Дніпропетровської області, шляхом самовільного розорювання земель і засівання сільськогосподарською культурою зерновою, овочевої та насадження саджанців.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_2 із володіння Лозуватської сільської ради незаконно вибула земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0003, загальною площею 38,9419 га.

Дії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковано за ч. 4 ст. 358 КК України, за ознаками використання завідомо підробленого документа та за ч. 2 ст. 197 1 КК України, за ознаками: самовільне зайняття земельної ділянки щодо земель в охоронних зонах.

У даному кримінальному провадженні 25.07.2025 між прокурором Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 , якому на підставі ст. 37 КПК України надано повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, та який, відповідно до вимог ч. 4 ст. 469 КПК України, отримав письмову згоду на укладання угоди про визнання винуватості від представника потерпілої особи Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області ОСОБА_9 , обвинуваченим ОСОБА_2 , за участі його захисника, адвоката ОСОБА_5 , досягнута угода про визнання винуватості, відповідно до ст. 472 КПК України.

Як слідує зі змісту угоди, її сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 358 та ч. 2 ст. 197-1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, виду та міри покарання, яке має понести обвинувачений ОСОБА_2 : за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 1 року пробаційного нагляду, за ч. 2 ст. 197-1 КК України у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити до відбуття 1 рік позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України, звільнити від призначеного покарання з іспитовим строком та покласти обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а також щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ч. 2 ст. 473 КПК України, щодо наслідків невиконання угоди, передбачених ст. 476 КПК України та щодо умисного невиконання угоди про визнання винуватості.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 197-1 КК України визнав повністю, пояснив, що розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом. Просив затвердити угоду про визнання винуватості, яку він уклав добровільно.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_2 , адвокат ОСОБА_5 , проти затвердження угоди не заперечував.

Прокурор ОСОБА_4 просив затвердити угоду, укладену між прокурором ОСОБА_8 , обвинуваченим ОСОБА_2 , його адвокатом ОСОБА_10 , яку вони підписали добровільно 25.07.2025. При цьому, представник потерпілої особи Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області ОСОБА_9 , відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, надав свою згоду на укладення цієї угоди. Із узгодженою сторонами мірою покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , згоден. Наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, прокурору зрозумілі.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, за ознаками: використання завідомо підробленого документа та за ч. 2 ст. 197-1 КК України, за ознаками: самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене щодо земель в охоронних зонах.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що потерпіла особа надала свою згоду на укладення угоди, а обвинувачений ОСОБА_2 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Також, судом встановлено, що при укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини відповідно до ст. 470 КПК України, зокрема: характер і тяжкість обвинувачення, ступінь і характер сприяння підозрюваним у проведенні кримінального провадження, особу ОСОБА_2 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, судимостей не має, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є пенсіонером за віком, наявність передбачених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують його покарання у виді щирого каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення відсутність обтяжуючих.

Сторонами угоди узгоджена міра покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 1 року пробаційного нагляду, за ч. 2 ст. 197-1 КК України у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити до відбуття 1 рік позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України, звільнити від призначеного покарання з іспитовим строком та покласти обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

При цьому, суд враховує, що за змістом ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Таким чином, із урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що достатнім для виправлення, перевиховання ОСОБА_2 , а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, буде необхідним та достатнім узгоджене покарання в межах санкції ч. 4 ст. 358 та ч. 2 ст. 197-2 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі.

Зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, суд вважає за можливе застосування положень ст. 75, ст. 76 КК України.

Таким чином, при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст. 474 КПК України, судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього Кодексу, правова кваліфікація дій злочину правильна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість не виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

За правилами ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду в нарадчу кімнату для ухвалення вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення узгодженого сторонами покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_2 не подавався.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_2 , не застосовувалися.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 373-374, 468-470, 472-475, КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 25.07.2025 між прокурором Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 , якому на підставі ст. 37 КПК України надано повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, та який, відповідно до вимог ч. 4 ст. 469 КПК України, отримав письмову згоду на укладання угоди про визнання винуватості від представника потерпілої особи Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області ОСОБА_9 , обвинуваченим ОСОБА_2 , за участі його захисника, адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000032 від 26.03.2025 за ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 197-1 КК України щодо ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 358 та ч. 2 ст. 197-1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання:

-за ч. 4 ст. 358 КК України, у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду;

-за ч. 2 ст. 197-1 КК України, у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_2 до відбуття покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_2 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_2 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинувачем може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: