ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/993/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 5 ст. 111-1 КК України
УХВАЛА

Іменем України

09 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 січня 2025 року стосовно ОСОБА_7 ,

встановила:

Вказаним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку станиці Кущевської Краснодарського краю, РФ, громадянки України, вдови, з неповною вищою освітою, зареєстрованої та фактично мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонерки, раніше не судимої,

визнано винною у вчиненні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначено їй покарання, на підставі цього закону у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типа з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги строком на 10 років, без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання засудженій ОСОБА_7 рахувати з моменту її фактичного затримання.

Згідно вироку, у ОСОБА_7 , перебуваючої на території м. Ізюм Харківської області, у невстановлений судовим розглядом час, але не пізніше 23 червня 2022 року, виник злочинний умисел, направлений на колабораційну діяльність, а саме зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території Харківської області, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою.

Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагськими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно- правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

24.02.2022 на виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці Збройних Сил РФ, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним

застосуванням, незаконно вторгайся на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У зв`язку з цим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години ЗО хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб. Законом України від 15.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб. Законом України від 21.04.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб. Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 22.08.2022 строком на 90 діб. Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

В подальшому дію воєнного стану неодноразово продовжено по теперішній час.

У результаті вчинення вказаних дій військовими формуванням держави-агресора РФ, відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004, було тимчасово окуповано м. Ізюм Ізюмської міської територіальної громади Ізюмського району Харківської області в період з 01.04.2022 по 08.09.2022.

З початку військової агресії РФ, на територіях, які опинилися в окупації, державою агресором створювались органи незаконної влади.

03 червня 2022 року на території м. Куп`янськ Харківської області групою осіб з числа громадян України було здійснено підписання протоколу засідання щодо створення окупаційної адміністрації держави-агресора на території Харківської області під назвою «временная гражданская администрация Харьковской области», що створена та функціонує в інтересах Російської Федерації, та обрання її керівника.

Вказане рішення затверджено виданням новопризначеним головою т.зв. «временной гражданской администрацией Харьковской области» наказу № 2/22 від 03.06.2022.

10.06.2022 головою т.зв «временной гражданской администрацией Харьковской области» видано наказ № 9/22 від 10.06.2022, згідно якого затверджено утворення районних окупаційних адміністрацій держави-агресора на тимчасово окупованій території Харківської області, а саме: т.зв. «временной гражданской администрацией Волчанского района Харьковской области» (адміністративний центр у м. Вовчанськ), т.зв. «временной гражданской администрацией Изюмского района Харьковской области» (адміністративний центр у м. Ізюм), т.зв. «временной гражданской администрацией Купянського района Харьковской области» (адміністративний центр у м. Куп`янськ), т.зв. «временной гражданской администрацией Харьковського района Харьковской области» (адміністративний центр у сел. Козача Лопань).

Надалі, 11.06.2022 головою т.зв «временной гражданской администрацией Харьковской области» видано наказ № 12/22 щодо призначення виконуючого обов`язки голови т.зв. «временной гражданской администрации Изюмского района Харьковской области» (після перейменування - т.зв. «военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области»),

18 липня 2022 року головою т.зв «временной гражданской администрацией Харьковской области» видано наказ № УГ-35/22 від 18.07.2022 щодо перейменування назви вказаного незаконного органу в «военно-гражданскую администрацию Харьковской области», згідно п. 2 якого також перейменовано районні підрозділи вказаної окупаційної адміністрації держави-агресора на т.зв. «военно-гражданские администрации». Зміна назви органів здійснено з врахуванням повного правонаступництва із збереженням прийнятих ними реквізитів та організаційно-штатної структури відповідно до п. З вказаного наказу.

Зокрема, з метою більш ефективного, швидкого і повного функціонування адміністрацій держави агресора на тимчасово окупованій території Харківської області, 11.06.2022 головою т.зв «временной гражданской администрацией Харьковской области» видано наказ № 11/22, яким затверджена структура незаконних виконавчих органів влади. Згідно п. 2.22. додатку зазначеного документу визначено «отдел бухгалтерского учёта и отчетности» як підрозділ у складі «временных гражданских администраций районов Харьковской области».

Так, ОСОБА_7 , з метою реалізації свого кримінально-протиправного наміру, направленого на зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території Харківської області, перебуваючи у тимчасово окупованому м. Ізюм Харківської області, у червні 2022 року, але не пізніше 23.06.2022, більш точний час судом не встановлено, добровільно надала до т.зв. «воєнно- гражданской администрации Изюмского района Харьковской области» заяву щодо прийняття її на посаду т.зв. «начальника отдела бухгалтерского учёта и отчетности».

В подальшому, на підставі вищевказаного волевиявлення зазначеної громадянки України та поданих нею документів, 23 червня 2022 року виконуючим обов`язки голови т.зв. «военно-гражданской администрации Волчанского района Харьковской области» укладено трудовий договір з ОСОБА_7 та призначено останню на посаду «начальника отдела бухгалтерского учёта и отчетности» у вказаній окупаційній адміністрації держави-агресора. Робочим місцем ОСОБА_7 визначено будівлю зазначеного незаконного органу влади за адресою: Харківська обл., Ізюмський р-н., м. Ізюм, пл. Центральна, 1.

Відповідно до абз. 3 п.1. постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 5 «Про судову практику у справах про хабарництво» організаційно-розпорядчі обов`язки (функції) - це обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Відповідно до абз. 4 п.1. постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 5 «Про судову практику у справах про хабарництво» адміністративно- господарські обов`язки - це обов`язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальних, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Разом з цим, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, перебуваючи на робочому місці за адресою: Харківська обл., Ізюмський р-н., м. Ізюм, пл. Центральна, 1, у період з 23 червня 2022 року до моменту деокупацїї вказаної території силами оборони України, але не пізніше 08 вересня 2022 року, добровільно займаючи посаду начальника т.зв. «отдела бухгалтерского учёта и отчетности военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области», виконувала посадові обов`язки, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями, а саме здійснювала керівництво закріпленим за вказаним підрозділом напрямком роботи, підлеглими їй співробітниками та управління їх діяльністю, перевірку та контроль за складенням ними фінансових документів, доведення працівникам відділу вказівок вищого керівництва.

Крім цього, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого кримінально- протиправного наміру, перебуваючи на робочому місці за адресою: Харківська обл., Ізюмський р-н., м. Ізюм, пл. Центральна, 1, у період з 23 червня 2022 року до моменту деокупації вказаної території силами оборони України, але не пізніше 08 вересня 2022 року, добровільно займаючи посаду начальника т.зв. «отдела бухгалтерского учёта и отчетности военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области», виконувала посадові обов`язки, пов`язані з адміністративно-господарськими функціями, а саме здійснювала контроль за рухом бюджетних коштів адміністрації, перевірку та погодження фінансових документів з видачі та отримання таких коштів (у тому числі при виплаті заробітної плати співробітникам адміністрації), підготовка відповідно до форм та зразків окупаційних адміністрацій документів фінансового характеру, а також уклала з т.зв. «военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области» договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, пов`язану з видачею грошових коштів.

ОСОБА_7 , добровільно зайняла посади, пов`язаної з виконанням організаційно- розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить скасувати вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 січня 2025 року в частині призначеного покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої; ухвалити в частині призначеного покарання новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ч. 5 ст. 111-1 КК України - 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги строком на 10 років, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробування строком на 3 роки, поклавши на неї обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції, призначаючи настільки суворе покарання, не врахував низку важливих обставин, які мають істотне значення для оцінки справедливості та обґрунтованості призначеного покарання.

Зокрема, судом не врахована характеристика особи ОСОБА_7 , яка є пенсіонеркою похилого віку, має доньку та двох онуків. Має середню спеціальну освіту, не перебуває на обліку у лікаря психіатра чи нарколога, інвалідність заперечує, проте зі слів самої обвинуваченої страждає на хронічні захворювання. Раніше не притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності, скарг на її поведінку від сусідів або інших осіб не надходило.

Крім цього, не враховане важке матеріальне становище та життєві обставини, відповідно до яких, проживаючи в умовах скрути, загострених складною ситуацією під час окупації, ОСОБА_7 була змушена шукати будь-які можливі способи забезпечення своїх елементарних потреб. Єдиною причиною працевлаштування до окупаційної адміністрації, було безвихідне становище обвинуваченої, яка не мала ні коштів, ні можливості виїхати з м. Ізюм, ні доступу до ліків. При цьому жодного злого умислу чи наміру зрадити свою державу у неї не було.

Обвинувачена щиро розкаялася у скоєному, що свідчить про усвідомлення власної провини та готовність понести відповідальність. Її каяття є важливим фактором, який свідчить про відсутність схильності до протиправної поведінки в майбутньому та має бути врахований при визначенні ступені суворості покарання.

У доповненнях до апеляційної скарги сторона захисту посилалася на те, що 30 квітня 2025 року ОСОБА_7 зазнала гіпертонічного кризу та потрапила до стаціонару кардіометаболічного відділення ДУ «Національний інститут терапії імені Л.Т. малої НАМН України», в якому перебувала з 30.04.2025 по 09.05.2025, та внаслідок чого їй було призначене комплексне лікування.

З огляду на викладене вбачається, що ОСОБА_7 , окрім того, що є особою похилого віку, але й має цілу плеяду серйозних хвороб, які потребують постійного професійного нагляду та лікування.

Крім того, згідно з встановленими діагнозами вона може мати початкові стадії когнітивних порушень, викликаних дисциркуляторною гіпертроніко-атеросклетротичною енцефалопатією.

За таких умов призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді реального позбавлення волі абсолютно точно призведе не тільки до скорочення її віку, а й, в силу неможливості забезпечення потрібного професійного нагляду та лікування в установах виконання покарань, призведе до її фізичних та моральних страждань.

Таким чином, з урахуванням особи обвинуваченої, її процесуальної поведінки під час досудового розслідування та судового розгляду справи, щирого каяття, тяжких особистих обставин та матеріального становища, під впливом яких було скоєне правопорушення, стану її здоров`я, реальне відбуття ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в кримінально-виконавчій установі закритого типу є неспівмірним вчиненому, занадто суворим та несправедливим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої, просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно вироку (а. с. 72-76), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.

На думку колегії суддів, дії ОСОБА_7 суд правильно кваліфікував за ч. 5 ст. 111-1 КК України, а саме добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У пунктах 2, 3 вищевказаної постанови роз`яснено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальній стан тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував вищезазначені обставини, а також характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до статті 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, разом з особою обвинуваченої.

Так, судом враховано, що ОСОБА_7 є пенсіонеркою, має поважний вік; має доньку та двох онуків; має середню освіту, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше не судима, до адміністративної відповідальності не притягувалась, страждає на ряд захворювань.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд визнав її каяття у вчиненому. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановленою.

Санкція статті за якою обвинувачену визнано винною, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Покарання призначене ОСОБА_7 за скоєний нею злочин, а саме за ч. 5 ст. 111-1 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги на строк 10 років без конфіскації майна, на переконання колегії суддів не можна визнати явно несправедливим, а тому слід вважати справедливим з урахуванням вищенаведених обставин та положень передбачених ст. 414 КПК України.

При цьому, колегією суддів враховується те, що кримінальне правопорушення за ч.5 ст.111-1 КК України може бути вчинено лише шляхом дії. Додатково слід звернути увагу, що законодавець у ч. 5 встановлює ознаку добровільності, як до дій щодо зайняття посади, так і щодо обрання до певних органів влади окупанта.

Лише самого факту добровільного зайняття громадянином України однієї із таких посад достатньо для кваліфікації відповідних дій за частиною 5 ст. 111-1 КК України. Адже суспільна небезпечність таких дій є очевидною, оскільки особа допомагає агресору створити вертикаль незаконних органів влади. Саме така вертикаль є основою функціонування державного механізму загалом та легалізує загарбницьку війну в очах інших людей.

Отже, доводи обвинуваченої про те, що єдиною причиною працевлаштування до окупаційної адміністрації, було її безвихідне становище та жодного злого умислу чи наміру зрадити свою державу у неї не було, не свідчить про відсутність в її діях ознак, передбачених ч.5 ст.111-1 КК України, оскільки сам факт того, що ОСОБА_7 працювала у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, при окупаційній адміністрації держави-агресора, свідчить про направленість її дій саме на шкоду основам національної безпеки України, що само по собі свідчить про виправдування агресії, враховуючи, що обвинувачена, маючи достатній рівень знань та досвід, очевидно усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій та могла передбачати або передбачала їх суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, тобто діяла з прямим умислом.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, є мінімальним, достатнім та справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Порушення вищевказаних принципів судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, колегія суддів не вбачає, підстав для застосування вимог ст. 75 КК України немає.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що суд при призначенні покарання, не достатньо врахував її особу, щире каяття є необґрунтованими і по суті спростовуються змістом оскаржуваного вироку, а тому колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, підстав для зміни або скасування вироку в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 січня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий -

Судді: