Справа № 183/7750/25
№ 1-кп/183/2121/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження № 0000024 від 18 липня 2025 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ща Покровське Покровського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середньою спеціальну освіту, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 357 КК України,

в с т а н о в и в:

У відповідності до обвинувального акта та доданих до нього матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 357 КК України, повністю згоден зі встановленими органом досудового розслідування обставинами скоєного ним, в присутності захисника ОСОБА_4 ознайомлений з обмеженнями права апеляційного оскарження, передбаченими ч. 1 ст. 394 КПК України, подав письмову заяву про розгляд обвинувального акту відносно нього у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за його відсутності.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не заперечували проти такого розгляду, про що надали відповідні заяви.

Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.07.2025 у відповідності до вимог ст. ст. 381, 382 КПК України обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 357 КК України, призначено до судового розгляду у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутністю учасників судового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За результатами спрощеного провадження встановлено, що 26 лютого 2025 року приблизно о 16 годині 30 хвилини ОСОБА_3 перебував у кімнаті будинку АДРЕСА_2 за місцем мешкання ОСОБА_6 , де ОСОБА_3 на тумбі побачив паспорт громадянина України у формі книжечки з серійним номером НОМЕР_1 , виданий 17 листопада 2011 року Новомосковським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В цей час та місці у ОСОБА_3 виник прямий умисел, спрямований на незаконне заволодіння паспортом громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_6 з метою його подальшого використання у власних цілях.

Реалізуючи свій прямий умисел, діючи умисно, усвідомлюючи небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_3 26 липня 2025 року приблизно о 16 годині 40 хвилин, перебуваючи в кімнаті будинку АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що ОСОБА_6 вийшов з кімнати, та його дії є непомітними для нього, усвідомлюючи, що паспорт є документом, який посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України, a тому має силу офіційного документа, втрата якого істотно ускладнює реалізацію особою своїх прав, свобод та законних інтересів, таємно викрав з тумби паспорт громадянина України у формі книжечки з серійним номером НОМЕР_1 , виданий 17 листопада 2011 року Новомосковським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого ОСОБА_3 з вказаним паспортом місце скоєння кримінального правопорушення залишив, розпорядившись викраденим документом на власний розсуд.

Окрім цього, 18 липня 2025 року приблизно о 06 годині 00 хвилин ОСОБА_3 перебував на території Перещепинської автостанції по вул. Шевченко, 25 в м. Перещепине Самарівського району Дніпропетровської області, де зустрів раніше знайомого йому ОСОБА_5 . В цей час та місці у ОСОБА_3 виник прямий умисел, направлений на заволодіння мобільним телефоном марки «Samsung Galaxy S 23» 128 GB сірого кольору, що належить потерпілому ОСОБА_5 , шляхом зловживання довірою.

Так, реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_7 18 липня 2025 року приблизно о 06 годині 05 хвилин, перебуваючи у зазначеному місці, діючи умисно, із корисливих мотивів, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, шляхом зловживання довірою, з метою викликати впевненість в обов`язковості передачі йому майна під приводом термінової необхідності зателефонувати, попрохав у ОСОБА_5 його мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S 23» 128 GB сірого кольору, хоча заздалегідь розумів, що повертати телефон не буде, тим самим ввів в оману ОСОБА_5 , який, не усвідомлюючи протиправного наміру ОСОБА_3 , надав йому свій мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S 23» 128 GB сірого кольору.

Після цього ОСОБА_3 взяв вказаний мобільний телефон та, доводячи свій протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) до кінця, покинув місце вчинення кримінального правопорушення, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 13 360 гривень 00 копійок.

Зазначені дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 357 та ч. 1 ст. 190 КК України, як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом та заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), відповідно.

Обставини вчинення ОСОБА_3 кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 357 КК України, не оспорюються учасниками судового провадження, про що свідчать додані до обвинувального акта їх письмові заяви.

З урахуванням наведеного, вивчивши матеріали кримінального провадження надані органом досудового розслідування, керуючись діючим кримінальним та кримінальним процесуальним законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що подія кримінальних правопорушень (проступків) мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у :

- незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом, за епізодом від 26 лютого 2025 року;

- заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), за епізодом від 18 липня 2025 року, при обставинах встановлених органом досудового розслідування доведена повністю, поза розумним сумнівом, а дії ОСОБА_3 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 190 КК України, відповідно.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає його щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину визнав повністю, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, а також те, що завдана шкода потерпілому ОСОБА_5 відшкодована шляхом повернення майна.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин вчинених кримінальних проступків, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за недоцільне призначення ОСОБА_3 покарання у виді штрафу чи виправних робіт, оскільки останній офіційно не працює, а також суд не вбачає підстав призначення ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт та пробаційного нагляду, оскільки такі види покарання з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, обставин вчинення проступків та їх наслідків, не буде співмірним меті його застосування. Тому, суд доходить висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання без ізоляції його від суспільства, а саме у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 357 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних проступків, конкретним їх обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Також, за наявності пом`якшуючої покарання обставини, суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_3 покарання в межах найбільшої санкції ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 357 КК України.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи зі змісту вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді обмеження волі на вищевказаний строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до ОСОБА_3 у кримінальному провадженню не застосовувався.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись статтями 100, 107, 370, 371, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 190 КК, ч. 3 ст. 357 України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на один рік;

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на один рік шість місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на один рік шість місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на один рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази:

- мобільний телефон «Samsung Galaxy S 23» 128 GB сірого кольору, який передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити за належністю потерпілому;

- паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 17 листопада 2011 року Новомосковським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 залишити за належністю потерпілому.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

На вирок суду учасниками кримінального провадження протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, ухваленого за результатами спрощеного провадження, може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, а саме: вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Суддя ОСОБА_1