Справа № 145/1419/24
Провадження №11-кп/801/590/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представника потерпілих адвоката ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000068, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 31.03.2024 за апеляційною скаргою зі змінами обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 17 березня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Гнівань Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 17 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 100000 (сто тисяч) гривень у відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та 4000 (чотири тисячі) гривень витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 381369 (триста вісімдесят одну тисячу триста шістдесят дев`ять) гривень 15 копійок у відшкодування майнової шкоди, 100000 (сто тисяч) гривень у відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та 4000 (чотири тисячі) гривень витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в розмірі 12825 (дванадцять тисяч вісімсот двадцять п`ять) гривень 18 копійок.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_7 31 березня 2024 року о 10 годині 44 хвилин всупереч вимогам п. 2.9(а) Правил дорожнього руху, в стані алкогольного сп`яніння (2,0 ‰), керуючи технічно-справним автомобілем марки ВАЗ-2104 державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Т-0216, а саме по вулиці Юності в місті Гнівань Гніванської територіальної громади Вінницького району Вінницької області, в напрямку смт Сутиски, внаслідок злочинної недбалості, при якій не передбачив можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча міг та повинен був їх передбачити, в порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України, а саме перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, п. 10.4 Правил дорожнього руху України, а саме виконуючи поворот ліворуч, не надав перевагу зустрічному транспортному засобу - з положення у своїй правій смузі руху, виконуючи поворот ліворуч до квартирного будинку АДРЕСА_2 , не надав переваги в русі зустрічному транспортному засобу автомобілю НYUNDAI ELANТRA державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який рухався в напрямку міста Вінниці з пасажирами, зокрема, дружиною ОСОБА_11 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій «НYUNDAI ELANTRA» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримав тілесне ушкодження - травму хребта у вигляді компресійного перелому тіл 3, 4, 5-го грудних хребців 1 ступеню без порушення функції по типу F-E, яка за ознакою тривалого розладу здоров`я понад три тижні (21 день) належить до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, виникла внаслідок дії тупого твердого предмету (предметів), індивідуальні чи групові особливості якого (яких) не відобразились та могла виникнути в умовах дорожньо-транспортної пригоди 31.03.2024 року; пасажирка автомобіля «НYUNDAI ELANTRA» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді забою лівої лопатки та лівого плеча, з частковим пошкодженням ротаторної манжети надвісного м`язу з розвитком імпіджмент синдрому лівого плечового суглобу, що за ознакою тривалого розладу здоров`я понад три тижні (21 день) належить до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, виникла внаслідок дії тупого твердого предмету (предметів), індивідуальні чи групові особливості якого (яких) не відобразились та могла виникнути в умовах дорожньо-транспортної пригоди 31.03.2024 року.

Відповідно до висновку судової автотехнічної, транспортно -трасологічної експертизи встановлено, що зіткнення сталося на смузі руху автомобіля «НYUNDAI ELANТRA» державний номерний знак НОМЕР_2 , а саме в районі заїзду до багатоквартирних будинків та районі початку осипу полімерних матеріалів, подряпини асфальтного покриття і розливу технічних рідин.

В даній дорожній обстановці дії водія ВАЗ-2104 державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 регламентувалися п. 10.1 Правил дорожнього руху України, а саме «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та п. 10.4 Правил дорожнього руху України, а саме «водій, що виконує поворот ліворуч повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам».

Можливість попередження даної дорожньо-транспортної пригоди у водія ОСОБА_7 забезпечувалась виконанням вимог п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, для чого у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру. В ситуації, яка склалася, з технічної точки зору в діях водія ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Порушення водієм автомобіля ВАЗ-2104 державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимог п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, вчинених ним окрім цього в порушення вимог п.2.9(а) Правил дорожнього руху, в стані алкогольного сп`яніння знаходяться у причинному зв`язку з наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди, у вигляді заподіянням водієві автомобіля «НYUNDAI ELANТRA» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_10 та його пасажиру ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі зі змінами обвинуваченого ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 17 березня 2025 року через істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Просить закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок про його винуватість суд зробив на підставі показань неповнолітнього свідка ОСОБА_13 про те, що саме він перебував за кермом транспортного засобу в момент дорожньо-транспортної пригоди. Проте суд не взяв до уваги, що цей свідок надавала показання після спливу значного часу після ДТП, сама отримала тілесні ушкодження, що могли вплинути на достовірність її показань, а також місце перебування вказаного свідка в салоні автомобіля після спрацювання подушки безпеки свідчить про об`єктивну неможливість бачення нею обставин пригоди. Показання свідка ОСОБА_14 не відповідають дійсності, оскільки він є зацікавленою особою з метою уникнення відповідальності. Вказує на те, що висновки судово-медичної експертизи щодо виявлених у нього (обвинуваченого) тілесних ушкоджень (локалізації) свідчать про те, що він перебував на пасажирському сидінні. Також вважає неналежним доказом висновок біологічної експертизи № СЕ-19/102-24/8148-БД від 10.05.2024, оскільки він проведений без урахування зразку запаху, відібраного у свідка ОСОБА_14 через непридатність зразка для ідентифікації, тобто без порівняння зразків. Окрім того вказує на неповноту досудового розслідування, яка полягає у невилученні слідчим записів з інших камер відеоспостереження, що знаходились поблизу місця дорожньо-транспортної пригоди, зокрема магазинну навпроти Бази будівельних матеріалів, не допитано свідка ОСОБА_15 , яка повідомила правоохоронні органи про пригоду, що сталась. Крім того у первинній апеляційній скарзі обвинувачений зазначав про суворість призначеного покарання через неврахування судом особи обвинуваченого, який позитивно характеризується, раніше не судимий, має на утримані двох неповнолітніх дітей та батька інваліда 1-ї групи. Окрім того він має інвалідність у зв`язку з участю в бойових діях.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги зі змінами сторони захисту з підстав, викладених в ній та просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи вирок місцевого суду законним та обґрунтованим.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх представник адвокат ОСОБА_12 також заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з оскаржуваного вироку, зазначені норми закону в частині доведеності вини, кваліфікації дій особи та призначення покарання дотримані, а висновки належним чином обґрунтовані.

Кримінальна відповідальність за ст. 286-1 КК України настає у разі порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження (ч. 1 ст. 286 ККУ), тяжке тілесне ушкодження (ч. 2 ст. 286-1 ККУ), смерть потерпілого (ч. 3 ст. 286-1 ККУ), або спричинили загибель кількох осіб (ч. 4 ст. 286-1 ККУ).

З урахуванням п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у частині необхідності доказування події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчиненні, у цьому провадженні підлягає доказуванню:

-факт керування особою (обвинуваченим) транспортним засобом;

-факт перебування цієї особи у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

-факт порушення такою особою правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу;

-настання наслідків у виді спричинення потерпілому відповідної тяжкості тілесних ушкоджень;

-причинний зв`язок між порушенням особою ПДР України та наслідками у виді спричинення тілесних ушкоджень.

Як убачається з апеляційної скарги обвинуваченого, останнім не оспорюється факт перебування у стані алкогольного сп`яніння у момент дорожньо-транспортної пригоди, факт порушення правил дорожнього руху особою, яка у цей час керувала транспортним засобом, а також не оспорюються висновки судових медичних експертиз про отримання потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесних ушкоджень під час пригоди і що такі отримані сема внаслідок порушення ПДР особою, яка керувала транспортним засобом.

Натомість обвинувачений заперечує лише висновки місцевого суду в тій частині, що саме він ( ОСОБА_7 ) перебував за кермом автомобіля ВАЗ-2104 державний номерний знак НОМЕР_1 у момент дорожньо-транспортної пригоди.

Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого, наведених у апеляційній скарзі, суд зазначає, що за приписами ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Також суд виходить з того, що відповідно до судової практики ККС ВС, висвітленої, з-поміж іншої у постанові від 02.06.2022 (справа № 571/1436/15), для встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, докази відіграють не кількісну роль, а використовуються в доказуванні, якщо в них доведено достовірність фактів і обставин. Отже, докази в судовому процесі отримують якісне значення в доказуванні тільки в разі, якщо у них встановлено достовірність фактів і обставин.

Як убачається з оскаржуваного вироку, обвинувачений ОСОБА_7 заперечуючи факт керування транспортним засобом надавав показання про те, що після вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_16 та ОСОБА_14 вони вирішили поїхали на належному йому автомобілі ВАЗ випити кави. При цьому обставин ДТП він не пам`ятає зовсім, так як перебував в стані алкогольного сп`яніння. Однак стверджував, що за кермом автомобіля був не він. Під час апеляційного розгляду він надавав аналогічні пояснення стверджуючи, що будучи у нетверезому стані він не міг сісти за кермо автомобіля.

У свою чергу свідок ОСОБА_16 пояснив, що в кінці березня 2024 року вони разом зі знайомими ОСОБА_7 та ОСОБА_14 були вдома у ОСОБА_7 , де розпивали алкогольні напої. Чому надумали та поїхали кудись автомобілем не знає. Моменту ДТП не пам`ятає через те, що вдарився головою. Не пам`ятає також, хто саме був за кермом автомобіля та хто з якого боку сидів.

Натомість інший свідок пасажир цього ж транспортного засобу ОСОБА_14 надав показання про те, що 31.03.2024 року він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_16 у ОСОБА_7 вдома вживали алкогольні напої, після чого вирішили поїхати до магазину на автомобілі ОСОБА_7 . Він сів попереду на пасажирське сидіння, ОСОБА_7 сів за кермо як власник автомобіля, а ОСОБА_16 сидів на сидінні позаду. Він попереджав ОСОБА_7 , щоб той зменшив швидкість автомобіля, а потім раптово почув зіткнення. Він вилетів на асфальт через лобове скло і більше нічого не пам`ятає.

Із показань неповнолітнього свідка ОСОБА_13 встановлено, що 31 березня 2024 року під час поїздки з батьками у місті Гнівань на великій швидкості в їх автомобіль спереду в`їхав автомобіль ВАЗ. Це було лобове зіткнення обох автомобілів. Вона бачила в автомобілі трьох чоловіків, за кермом був саме обвинувачений.

Допитана потерпіла ОСОБА_11 пояснила суду, що зранку 31 березня 2024 року вони сім`єю їхали до міста Вінниці. За кермом був її чоловік, спереду на пасажирському сидінні сиділа їх донька, а вона з сином сиділи на задньому сидінні. Раптово вона почула крик чоловіка, який крикнув «Що ти робиш!». Попереду вона побачила як автомобіль ВАЗ зеленого кольору на великій швидкості в`їхав в їх автомобіль. Відбулося лобове зіткнення. Донька кричала, у молодшого сина йшла кров з роту, чоловік втратив свідомість. Вона почала витягувати доньку з автомобіля, потім сина та чоловіка. В цей час боковим зором бачила, як в автомобілі ВАЗ чоловік, який був за кермом переліз на заднє сидіння. Посеред дороги лежав ще якийсь чоловік, який вилетів з автомобіля ВАЗ. Потім водій автомобіля ВАЗ почав тікати, нецензурно висловлювався, він перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння. Однак її донька точно бачила, що в автомобілі ВАЗ було 3 чоловіка. Приїхала швидка допомога та поліцейські, які наздогнали вказаного водія. В результаті даної ДТП старша донька отримала черепно-мозкову травму, забій мозку та багато саден, постраждала психологічно. Син також отримав забої, злякався, а чоловік отримав черепно-мозкову травму та лікувався стаціонарно. Вона також лікувалася стаціонарно тривалий період. Їх дочка точно бачила, що за кермом був саме ОСОБА_7 . Він не відшкодував їм ні матеріальної, ні моральної шкоди і не пропонував цього. Також на місце ДТП приходила дружина водія автомобіля ВАЗ, яка просила їх вибачити чоловіка.

Таки чином показаннями як мінімум двох свідків ( ОСОБА_14 та ОСОБА_13 ) установлено, що саме обвинувачений ОСОБА_7 на момент дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом.

При цьому суд критично відноситься до тверджень сторони захисту про неправдивість показань свідка ОСОБА_14 , який на їх переконання намагається перекласти провину на іншу особу, оскільки свідок ОСОБА_13 також ствердно вказує на ту обставину, що саме обвинувачений керував транспортним засобом та вона не є заінтересованою особою у цьому провадженні.

Стосовно доводів обвинуваченого щодо неправильності висновку експерта, суд виходить з того, що висновок експерта не має наперед установленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, однак підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності.

Так, місцевим судом досліджено висновок біологічної експертизи від 10.06.2024 за № СЕ-19/102-24/8148-БД, за висновками якого слід одорологічного походження наданий на дослідження разом з об`єктом носієм (фрагментом ручки коробки передач), вилучений 31 березня 2024 року з салону пошкодженого автомобіля ВАЗ 2104 державний номерний знак НОМЕР_1 , в ході огляду місця ДТП по вулиці Юності в місті Гнівань Вінницького району Вінницької області наявний та придатний для ідентифікації особи. Зразок запаху, наданий на дослідження, відібраний у ОСОБА_7 наявний та придатний для ідентифікації. Зразок запаху, наданий на дослідження, відібраний у ОСОБА_14 наявний та непридатний для ідентифікації. Зразок запаху, наданий на дослідження, відібраний у ОСОБА_7 збігається зі зразком запаху, вилученим з поверхні фрагменту ручки коробки передач, з імовірністю 99,9996%. В зв`язку з непридатністю зразку запаху відібраного у ОСОБА_14 подальша порівняльна ідентифікація зі зразком вилученим з поверхні фрагменту ручки коробки передач, не представляється можливою.

Таким чином цей висновок у найвищій ступені імовірності підтверджує однорідність запахових слідів, які містяться на коробці передач автомобіля ВАЗ із запаховими слідами, вилученими у обвинуваченого ОСОБА_7 та такі висновки також доводять факт керування транспортним засобом саме обвинуваченим.

Доводи ж обвинуваченого про неправильність цього висновку з огляду на неможливість порівняння запахових слідів з ручки коробки передач із запаховими слідами, відібраними у свідка ОСОБА_14 не ґрунтуються на законі, оскільки метою такої експертизи є порівняння відповідних об`єктів (запахових слідів), залишених на речових доказах (у даному випадку ручка коробки передач) із зразками, відібраним у конкретної особи.

Як убачається із згаданого висновку, зразок запаху, наданий на дослідження, відібраний у ОСОБА_7 збігається зі зразком запаху, вилученим з поверхні фрагменту ручки коробки передач, з імовірністю 99,9996%.

Стосовно доводів щодо неповноти досудового розслідування, зокрема невилученні слідчим записів з інших камер відеоспостереження, що знаходились поблизу місця дорожньо-транспортної пригоди, та про те, що не допитано свідка ОСОБА_15 , суд зазначає, що з урахуванням положень ст. 94 КПК України суд оцінює сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У цьому провадженні сукупність вищеперерахованих докази (показань свідків та висновок експерта) у достатній мірі дозволяють суду дійти висновку про те, що саме ОСОБА_7 у момент вчинення кримінального правопорушення перебував за кермом транспортного засобу. Окрім того сторона захисту під час судового розгляду у суді першої інстанції не заявляла клопотання про виклик та допит свідка ОСОБА_15 .

Стосовно призначеного покарання суд наголошує, що відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі № 634/609/15-к визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018 (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з вироку, суд, призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України в межах санкції частини статті та призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. При цьому суд врахував тяжкість злочину, відсутність попередніх судимостей, відсутність відомостей про передування на обліках у лікарів нарколога та психіатра, позитивну характеристику, думку потерпілих щодо покарання. Також суд врахував невизнання вини, відсутність даних про відшкодування завданих збитків.

Такі дані про особу обвинуваченого у сукупності з встановленими обставинами провадження та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення очевидно не дають суду підстави для пом`якшення покарання.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу зі змінами обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 17 березня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000068, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 31.03.2024 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: