Номер провадження: 11-сс/813/664/25
Справа № 496/583/25 1-кс/496/189/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 29.01.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №000077 від 28.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

установив

Ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на майно, а саме:

- автомобіль марки «Opel Zafira» із державним номерним знаком НОМЕР_1 ;

- грошові кошти купюрою номіналом 100 доларів США №PF09061658L, купюрою номіналом 2 долари США №138787152A, купюрою номіналом 100 гривень №ЗА4544829, купюрою номіналом 200 гривень №ДА5283763, купюрою номіналом 200 гривень №ЕБ9231572, купюрою номіналом 200 гривень №ЕЖ3429613, купюрою номіналом 200 гривень №АП5521916;

- свідоцтво про реєстрацію на автомобіль «Opel Zafira» із державним номерним знаком НОМЕР_2 ;

- банківську картку «ПУМБ» № НОМЕР_3 , банківську картку «ПУМБ» № НОМЕР_4 , банківську картку № НОМЕР_5 ,

- сім-картку з номером мобільного телефону НОМЕР_6 ;

- мобільний телефон марки «iPhone XS» з ІМЕІ: НОМЕР_7 , із забороною користування, розпорядження та відчуження.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна - адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, посилаючись на наступне.

- матеріали справи не містять доказів, які б прямо або опосередковано свідчили про здійснення власником тимчасово вилученого майна протиправної діяльності;

- вилучені речи не мають жодного процесуального значення у даному кримінальному провадженні;

- ОСОБА_7 у даному провадженні не є підозрюваним, а тому будь-які дії направлені на позбавлення його права користування та володіння майном є незаконними;

- клопотання слідчого необґрунтоване, оскільки ані слідчим ані прокурором не доведено обставин, що можуть свідчити про можливість використання цього майна, як доказу у кримінальному провадженні.

- суд, всупереч вимогам кримінально-процесуального закону, не врахував відсутність правової підстави для арешту майна та наслідки такого арешту для його володільця. Слідчий суддя, за відсутності достатньо вагомих та об`єктивних відомостей, таких як підозра, огляд телефонів, покази свідків та інше, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволив би дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів, необґрунтовано та безпідставно позбавив його володільця права користування належним йому майном.

На підставі викладеного адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

В судове засідання прокурор не з`явився, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Апеляційний розгляд справи проведений за відсутності представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , від якого надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі сторони захисту.

Враховуючи викладене, апеляційний суд, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, продовжив апеляційний розгляд за відсутності прокурора та представника власника майна.

Враховуючи неявку учасників процесу в судове засідання, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності учасників провадження та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно матеріалів кримінального провадження, в провадженні СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0000077 від 28.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 27.01.2025 року до Одеського РУП №2 ГУНИ в Одеській області надійшло повідомлення працівника ДПСУ, про те, що на 42-43 км автодороги «Одеса- Рені», був зупинений автомобіль марки «Opel» моделі «Zafira» з д.н.з НОМЕР_1 , який рухався в напрямку державного кордону України Республікою Молдова, під керуванням водія ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 . який діючи з корисливих мотивів організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України, а саме наступних осіб: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 . ІНФОРМАЦІЯ_3 .

28.01.2025 року було проведено огляд місця події на узбіччі автодороги Одеса-Рені, по напрямку руху в бік КПП Паланка у населеному пункті с. Маяки, Одеської області, в ході якого було виявлено та вилучено наступні речі: автомобіль марки «Opel Zafira» із державним номерним знаком НОМЕР_1 ; грошові кошти купюрою номіналом 100 доларів США №РF09061658L, купюрою номіналом 2 долари США №І38787152А, купюрою номіналом 100 гривень №ЗА4544829, купюрою номіналом 200 гривень №ДА5283763, купюрою номіналом 200 гривень №ЕБ9231572, купюрою номіналом 200 гривень №ЕЖ3429613, купюрою номіналом 200 гривень №АП5521916 - поміщено до сейф-пакету №ICR 0163496; свідоцтво про реєстрацію на автомобіль «Opel Zafira» із державним номерним знаком НОМЕР_1 - поміщено до сейф-пакету №WAR1937349; банківська картка «ПУМБ» № НОМЕР_3 , банківська картка «ПУМБ» № НОМЕР_4 , банківська картка № НОМЕР_5 , сім-картка з номером мобільного телефону НОМЕР_6 - поміщено до сейф-пакету №WAR 1937322; мобільний телефон марки «iPhone XS» з ІМЕІ: НОМЕР_7 поміщено до сейф-пакету №CRI1210041.

28.01.2025 року слідчим слідчого відділу ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, винесено постанову про визнання речовими доказами тимчасово вилученого майна.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 про те, що оскільки ОСОБА_7 у даному провадженні не є підозрюваним, а тому будь-які дії направлені на позбавлення його права користування та володіння майном є незаконними, апеляційний суд визнає їх необґрунтованими, так як арешт може бути накладений не лише на майно підозрюваного, але і у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів, які б прямо або опосередковано свідчили про здійснення власником тимчасово вилученого майна протиправної діяльності, а також про те, що вилучені речи не мають жодного процесуального значення у даному кримінальному провадженні, апеляційним судом встановлено наступне.

Так, 28.01.2025 року слідчим СВ Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 проведено огляд місця події на узбіччі автодороги Одеса-Рені, по напрямку руху в бік КПП Паланка у населеному пункті с. Маяки, Одеської області, в ході якого було виявлено та вилучено вказане вище майно.

При цьому, апеляційний суд вважає необхіднім не розглядати доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 щодо накладення арешту на транспортний засіб марки «Opel» моделі «Zafira» з д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки згідно матеріалів судової справи ОСОБА_11 не є власником даного майна, до апеляційної скарги не додані документи, що підтверджують його право власності на а/м «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з чим, на час розгляду матеріалів апеляційної скарги не має підтвердження передбаченого законом права ОСОБА_11 на звернення до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді в цій частині.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що вищезазначені грошові кошти, мобільні телефони, банківські картки та сім-картка можуть містити у собі інформацію щодо вчинення злочину, що має ключове значення для доказування в рамках зазначеного кримінального провадження у зв`язку із чим було здійснено їх тимчасове вилучення з метою подальшого детального огляду.

Зв`язок даного майна із вчиненням злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що вилучені під час огляду мобільні телефони, грошові кошти було визнано слідчим речовими доказами у кримінальному провадженні відповідно до постанови слідчого.

Так, слідчим суддею на підставі долучених до клопотання матеріалів встановлено, що вилучене майно, вказане вище відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки можливо зберегло у собі сліди вчинення кримінальних правопорушень, а також можуть містити в собі відомості щодо обставин їх вчинення.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження та містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Отже, оскільки вилучене майно визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що існує ризик його можливої зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Апеляційним судом встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавленої особи пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

При цьому, апеляційний суд акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлена особа в порядку ст. 174 КПК України має процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Окрім того, апеляційний суд враховує потреби досудового розслідування, а саме необхідність ґрунтовного аналізу інформації, що містяться на вилучених під час огляду мобільних телефонах, у сукупності з іншими доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження, що потребує додаткового часу.

Отже, під час апеляційного розгляду встановлено, що на даній стадії досудового розслідування, є об`єктивні підстави вважати, що вилучені предмети та речі, на які слідчим суддею накладено арешт, підлягають дослідженню, оскільки вони можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, тому колегія суддів вважає, що довід апеляційної скарги про те, що вилучене майно, не відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, не відповідає дійсності, до того ж, є передчасним.

Приписами ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги представника власника майна не підлягає задоволенню з мотивів, наведених в мотивувальній частині ухвали, а судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 171-174, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 29.01.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №000077 від 28.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4