Справа № 488/1914/25
Номер провадження № 1-кп/488/247/25

У Х В А Л А

24.06.2025 року

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.3 ст. 307 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на те, що ризики, передбачені статтею 177 КПК України, такі як, можливість переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування і суду, скоєння нового злочину чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , а також незаконного впливу на свідків, не зменшилися.

Сторона захисту проти задоволення клопотання прокурора заперечувала з огляду на стійкі соціальні зв`язки обвинуваченого, відсутність заявлених прокурором ризиків та їх недоведеність, обвинувачений також наголосив, що не має наміру впливати на свідка або залишити територію України з метою переховування від органу досудового розслідування та суду. Захисник просив обрати обвинуваченому міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту за місцем його реєстрації.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників процесу, судом встановлено, що,-

ОСОБА_4 , згідно обвинувального акту, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, істотно впливає на оцінку ризиків переховування від суду, на що скеровує і усталена практика ЄСПЛ ( рішення ЄСПЛ від 20.05.2020 р. у справі Москаленко проти України, від 26.07.2001 р. у справі Ілійков проти Болгарії).

Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винним, усвідомлюючи реальність можливого майбутнього покарання, може укритися від органів досудового розслідування та суду.

До того ж, обвинувачений не є мешканцем міста Миколаєва, не має постійного місця роботи та легального джерела прибутку. Зазначене свідчить про відсутність у ОСОБА_4 чинників, які б утримували його від вчинення спроб переховування від органу досудового розслідування та суду.

Наявність родини та малолітньої дитини, яка має специфічний розлад психологічного розвитку, не є тими визначальними обставинами, які б давали можливість обрати обвинуваченому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою і суттєво не впливає на існуючі ризики.

Суд також знаходить слушними доводи прокурора про наявність ризику здійснення тиску на свідків з метою зміни ними показів на його користь, з огляду на тяжкість пред`явленого побвинувачення. Враховуючи, що обвинуваченому відомі анкетні дані та контактний номер телефону свідка ОСОБА_6 , у якого він орендував житло за адресою: АДРЕСА_1 , існує висока ймовірність впливу на свідка з метою уникнення можливого покарання.

Репутація обвинуваченого, який не має легального джерела прибутку, офіційно не працевлаштований, будучи раніше притягнутим до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, і через відносно короткий проміжок часу знову притягується до кримінальної відповідальності за особливо тяжке кримінальне правопорушення (злочин), пов`язане з незаконним обігом психотропних речовин, свідчать на доведеність ризику вчинення ОСОБА_4 аналогічних кримінальних правопорушень у разі незастосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі встановлених фактичних обставин, у суду є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 може ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, а також впливати на свідків у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене, доводи захисника та обвинуваченого, на переконання суду, не можуть свідчити про відсутність ризиків здійснення ОСОБА_4 вищевказаних дій у випадку застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо посилання захисника обвинуваченого на недоведеність ризиків, то слід зазначити, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій такої особи та/чи вчинення іншого злочину, а не обов`язкове настання цих подій.

Враховуючи, що судовий розгляд до спливу терміну тримання обвинуваченого під вартою не завершений, а, принаймні, ризикі, зазначені прокурором, продовжують мати місце дотепер, суд погоджується із доводами клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обох випадках, оцінюючи баланс між правом особи на свободу та суспільні інтереси безпеки, суд схиляється до думки, що саме суспільні інтереси безпеки з урахуванням особливої тяжкості інкримінованого правопорушення, репутації обвинуваченого та наявних ризиків мають пріоритет.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 суд вважає таку міру виправданою, оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ у справі «Лабіта проти Італії»).

Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який відносно обвинуваченого суд не вбачає.

Щодо застави, то з урахуванням положень п. 5 ч.4 ст.183 КПК України, суд вважає за необхідне її не призначати.

На підставі викладеного і керуючись ст. 176-178,183, 331 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 60 (шістдесяти) діб, а саме до 23.08.2025 року включно.

У клопотанні захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - відмовити за необгрунтованістю.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, що не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1