У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , поданої в порядку статті 206 КПК України,

встановив:

29.07.2025 адвокат ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді із скаргою на незаконне позбавлення волі ОСОБА_4 .

В обґрунтування скарги адвокат ОСОБА_3 зазначила, що 25.07.2025 близько 19:00 год. працівникиУжгородського РТЦК та СП в районі ТЦ "Дастор" незаконно затримали ОСОБА_4 проти його волі та утримували у подальшому за адресою: м. Ужгород, вул. П. Чубинського, 22. За цим фактом дружина ОСОБА_4 звернулася з заявою до поліції. Наразі зв`язку з ОСОБА_4 немає, а його місцеперебування невідоме.

Ухвалою слідчого судді від 29.07.2025 відкрито провадження за скаргою, призначено скаргу до розгляду на 09 год. 20 хв. 30.07.2025.2025 року, зобов`язано керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПО НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), надати відомості (документи), на підставі яких ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затримано (якщо затриманий) та на підставі яких ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , утримується (якщо утримується). У разі перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язано доставити його негайно до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за адресою: м. Ужгород вул. Загорська, 53. У разі відсутності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ІНФОРМАЦІЯ_3 , зобов`язано повідомити слідчого суддю Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про теперішнє місце перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (за наявності такої інформації).

30.07.2025, у зв`язку з неявкою всіх учасників у судове засідання, розгляд скарги було відкладено на 01.08.2025 на 09 год. 00 хв.

Представник скаржника, адвокат ОСОБА_3 , належним чином повідомлена про дату та час розгляду скарги, у судове засідання не прибула, про причини неявки не повідомила.

ОСОБА_4 доставлений для участі у судовому засіданні не був.

Однак від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла інформація, відповідно до якої повідомлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був призваний на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 та з 27.07.2025, є військовослужбовцем та на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.07.2025 № M787 був відправлений у складі команди до військової частини НОМЕР_2 . Відтак ІНФОРМАЦІЯ_5 не має можливості виконати вимогу суду щодо його доставки.

Заперечує, твердження представника ОСОБА_4 у поданій до суду скарзі щодо незаконного затримання і позбавлення волі оскільки, належних доказів факту протиправного утримання чи позбавлення волі, а тим більше утримання під вартою не надано. Зазначає, що наразі тривають заходи з мобілізації ОСОБА_4 , що підтверджується наказами начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 про відправлення останнього до військових частин у складі команд від 27.07.2025 №M790, від 28.07.2025 №M798, від 29.07.2025 №M811, від 29.07.2025 №M823, від 30.07.2025 №M837.

Зазначає, що згідно норм кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи територіального центру комплектування та соціальної підтримки не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Відтак, скаржник не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються. Враховуючи наведені обставини, підстав для застосування положень ст.206 КПК України та задоволення скарги взагалі не має.

Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні скарги.

Розгляд скарги проводиться без фіксування ходу засідання за допомогою технічних засобів відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України.

Ознайомившись зі скаргою та доданими до неї матеріалами, слідчий суддя дійшов таких висновків.

З наданих ІНФОРМАЦІЯ_5 наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.07.2025 № M787, 27.07.2025 №M790, від 28.07.2025 №M798, від 29.07.2025 №M811, від 29.07.2025 №M823, від 30.07.2025 №M837 вбачається, що солдат ОСОБА_4 відповідно до поіменних списків призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період та відправлений для влаштування у відповідну військову частину.

Відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб виключно у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

У мотивувальній частині скарги заявник зазначає, що ОСОБА_4 незаконно утримується працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Глава 18 КПК України, ст. 206 КПК України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені до слідчого судді на стадії досудового розслідування, встановлений ст. 303 КПК України.

Зі змісту поданої скарги та з наданої ІНФОРМАЦІЯ_5 інформації вбачається, що ОСОБА_4 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку з застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із сферою дії Кримінального процесуального закону, визначених КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Виходячи з обставин клопотання та вищевказаних правових норм, слідчий суддя приходить висновку, що затримання громадянина працівниками ТЦК та СП, вжиття заходів щодо його призову за мобілізацією, на особливий період, та вчинення дій спрямованих для його відправлення до відповідної військової частини, не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, а у разі, якщо такі дії мають ознаки кримінального правопорушення відповідними нормами Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та ст. 214 КПК України.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами ІНФОРМАЦІЯ_4 чи військової частини при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Наведені вище положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, «post factum», оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019 по справі №766/22242/17.

Крім того, положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За таких обставин, слідчий суддя зазначає, що КПК України не передбачено право слідчого судді з`ясовувати підстави позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

За наслідками розгляду скарги, факт незаконного позбавлення свободи ОСОБА_4 за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, не знайшов свого підтвердження, а тому в задоволенні скарги, поданої в інтересах ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК України на незаконне затримання, слід відмовити.

Керуючись ст. 206, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

відмовити в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на незаконне затримання та позбавлення волі, поданого у порядку ст. 206 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1