Провадження № 11-сс/4808/229/25
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

законного представника ОСОБА_10 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 та законного представника ОСОБА_10 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 ,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 10 червня 2025 рокузадоволено клопотання слідчого про продовження щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного за п.п.4,12 ч.2 ст.115 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 08 серпня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Своє рішення суд мотивував тим, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_8 . Інший більш м`який запобіжний захід не буде дієвим для запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України та не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

З оскаржуваною ухвалою не погодилися та оскаржили в апеляційному порядку захисник ОСОБА_9 та законний представник неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_10 .

Захисник ОСОБА_9 оспорює обґрунтованість ухвали слідчого судді, вважає її незаконною та необґрунтованою. Вказує, що ризики передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України не доведені прокурором. Зазначає, що доводи прокурора про те, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду нічим не підтверджені. Так, підозрюваний не вчиняв подібних дій до моменту затримання, не покидав місця події з метою уникнути затримання і подальшого притягнення до відповідальності. Він з власної ініціативи повідомив органи національної поліції про вчинення тяжкого злочину підозрюваними ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Неповнолітній ОСОБА_8 мимоволі став свідком події вчинення тяжкого кримінального правопорушення з боку двох інших неповнолітніх - ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , яких до цього він вважав своїми друзями. Відразу після події злочину, після прибуття у безпечне для нього місце - додому, він негайно повідомив про все побачене ним своїх батьків, які у свою чергу, повідомили про подію поліцейських. Після чого, ОСОБА_8 , у нічний час доби, у якості свідка (що зафіксовано у протоколі огляду місця події) добровільно провів слідчо-оперативних працівників до місця події, чим фактично здійснив повідомлення про вчинення злочину та сприяв найшвидшому його розкриттю по гарячих слідах. 16 квітня 2025 року ОСОБА_8 , самостійно прибув за викликом до слідчого, а після повідомлення про підозру надав органам досудовому розслідування повні, послідовні, правдиві показання, які підтвердив у ході проведення слідчого експерименту з його участю, тобто, протягом часу досудового розслідування, визначеного законом, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення. Дані факти спростовують заявлений ризик про можливість переховування неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 від слідства та суду. Також, ОСОБА_8 , запевнив слідчого суддю, що він не має жодного наміру незаконно впливати на свідків чи потерпілу у даному кримінальному провадженні тому, що він поза його волею став єдиним свідком-очевидцем злочину і фактичним його викривачем, про що він дав правдиві розгорнуті і послідовні показання органу досудового розслідування. Показання ОСОБА_8 підтвердив у ході допиту та слідчого експерименту інший підозрюваний - ОСОБА_12 . Вказане повністю спростовує заявлений, слідчим і прокурором у даному кримінальному провадженні, ризик про можливий вплив неповнолітнього ОСОБА_8 на потерпілу ОСОБА_13 чи інших підозрюваних, які перебувають під вартою у місцях попереднього ув`язнення. Щодо вчинення іншого кримінального правопорушення, то жодних доказів про суспільну небезпечність неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_14 не надано. Всі слідчі і процесуальні дії в тому числі із участю підозрюваного ОСОБА_8 на даний час виконані, а проведення інших не заплановані. Вважає, що є підстави для зміни запобіжного заходу на домашній арешт. Під час прийняття рішення, просить врахувати дані про особу підозрюваного та його поведінку після події злочину.

Законний представник неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою. Вказує, що факт вживання його сином алкоголю спростовується висновком експерта. Умислу у його сина на позбавлення життя потерпілого не було. Ризики переховування не підтверджені, оскільки ОСОБА_8 показав де був труп та допоміг відшукати знаряддя злочину.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянти та підозрюваний підтримали апеляційні вимоги.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та промови учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали клопотання, перевіривши апеляційні доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як встановлено ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий суддя в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до неповнолітнього підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують дію такого запобіжного заходу.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що неповнолітній ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.4, 12 ч.2 ст.115 КК України, а отже, існує висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання може вдатися до дій спрямованих на уникнення від правосуддя, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню. Підозра є обґрунтованою і підтверджується наданими копіями доказів, яких на даному етапі досудового розслідування достатньо для застосування запобіжного заходу.

Щодо доводів апелянтів про недоведеність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, вони не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Слідчий суддя належним чином врахував всі обставини та дані про особу підозрюваного, зважено оцінив ризики та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою на даному етапі досудового слідства.

Не заслуговують на увагу і доводи, що слідчий суддя не розглянув можливість застосування інших запобіжних заходів.

Слідчий суддя належним чином мотивував свої висновки щодо виду запобіжного заходу, зокрема він врахував, що підозра стосується особливо тяжкого злочину передбаченого п.п.4, 12 ч.2 ст.115 КК України, що в свою чергу є переконливим для визначення ступеню ризиків зазначених стороною обвинувачення.

Проаналізувавши обставини встановлені слідчим суддею та вимоги наведених норм діючого кримінального процесуального законодавства, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення слідчого судді законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та законного представника ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 рокущодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5