Справа № 450/844/25 Провадження № 1-кп/450/366/25
УХВАЛА

підготовчого судового засідання

27 лютого 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Пустомити клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українцю, громадянину України, уродженцю м. Гірник-Селидове, Донецької обл., не інваліду, з середньою освітою, не працюючому, який не має на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей, зареєстрованому за адресою АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимому,

в кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 185 КК України внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 04.01.2025 р. стосовно ОСОБА_4 ,

встановив:

В провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 04.01.2025 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

27.02.2025 року прокурором на адресу суду подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. 06.01.2025 ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, до 04.03.2025 включно із визначенням застави у розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 107 360 гривень. З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, як обвинуваченого, останньому необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави. Необхідність продовження застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється тим, що ризики передбачені п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати. Зокрема, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду) обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 може ухилятися від органу досудового розслідування та суду, оскільки кримінальне правопорушення, яке інкримінується останньому, є тяжким, передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років. Будучи обізнаним про покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 для уникнення відповідальності останній може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні) виражається у тому, обвинувачений перебуваючи на волі матиме можливість безперешкодно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, шляхом підкупу, примусу, погроз, з метою зміни або відмови їх надавати покази працівникам правоохоронних органів та/або суду. Вказані вище дії може вчинити як сам обвинувачений ОСОБА_4 а також будучи на волі і може залучити для цього інших осіб. Разом з цим, слід врахувати те, що обвинуваченому нічого не перешкоджає залишити територію України, з метою переховування від органу досудового розслідування та суду. Крім цього, слід врахувати той факт, що з 24.02.2022 на території України введено воєнний стан у зв`язку із повномасштабним вторгненням Російської Федерації, при цьому частина областей України, продовжує перебувати під тимчасовою окупацією, а відтак обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення вказаного кримінального правопорушення, не маючи постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків може направитись на тимчасово непідконтрольної території України, де його розшук за таким умов буде неможливим. На підставі наведеного просить клопотання задоволити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив таке задоволити з підстав викладених в клопотанні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечив щодо обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив зменшити розмір застави.

Проаналізувавши обвинувальний акт, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, з`ясувавши думку учасників процесу, суд, приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу підлягає задоволенню, виходячи з наступного :

Відповідно до положень ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання, суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в т.ч. запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.01.2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів з моменту фактичного затримання, а саме з 04.01.2025 року до 04 березня 2025 року включно. Визначено ОСОБА_4 , заставу у розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 107 360 гривень.

За положеннями ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити документи, інше.

Обов`язок доведення цих обставин лежить на прокуророві.

Наведені прокурором у клопотанні доводи свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, передбачених ч.4 ст. 185 КК України, а також про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, санкція статті якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France, рішення від 26 червня 1991 р.), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні, протягом певного часу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності підстав, зазначених статтею 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які зазначені статтею 178 КПК України.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі , якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК у країни обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 може ухилятися від органу досудового розслідування та суду, оскільки кримінальне правопорушення, яке інкримінується останньому, є тяжким передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років. Будучи обізнаним про покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 , для уникнення відповідальності останній може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Разом з цим, слід врахувати те, що підозрюваному нічого не перешкоджає залишити Львівську область, або й навіть територію України, з метою переховування від органу досудового розслідування та суду. Вищевказане підтверджує і те, що обвинувачений ОСОБА_4 є особою без постійного місця проживання.

Водночас, відповідно по п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Таким чином, тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі.

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України виражається у тому, обвинувачений перебуваючи на волі матиме можливість безперешкодно впливати на свідків, потерпілого в межах даного кримінального провадження, шляхом підкупу, примусу, погроз, з метою зміни або відмови їх надавати покази працівникам правоохоронних органів та/або суду. Вказані вище дії може вчинити як сам обвинувачений ОСОБА_4 а також будучи на волі і може залучити для цього інших осіб. Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей документів (ст. 23 КПК України) свідки ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу судового рішення. Варто зазначити, що з моменту отримання матеріалів вказаного клопотання підозрюваному стала відомою анкетна інформація свідків, їх місця проживання, а відтак з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення підозрюваний будучи на волі може незаконно впливати на таких осіб та їх близьких або погрожувати їм.

Водночас, вчиняючи вищевикладене кримінальне правопорушення, обвинувачений усвідомлював наслідки таких дій, а відтак, і притягнення до відповідальності, а тому не виключено, що ОСОБА_4 дійсно може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Викладене свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Разом з цим, відповідно до рекомендацій Верховного суду України у листі № 1/0/2-22 від 03.03.2022 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», запровадження воєнного стану та збройна агресія щодо України самі по собі є ризиками, які мають враховувати суди при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу. Зазначена позиція попередньо була висловлена і Радою суддів України в рекомендаціях щодо роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених 02.03.2022.

Встановлені судом обставини виключають можливість уникнення ризиків, передбачений ст. 177 КПК України шляхом застосування більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

З огляду на наведене, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, зокрема, що останній, перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, немає міцних соціальних зв`язків, може впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд враховує, в тому числі, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, а також, враховуючи характер, ступінь суспільної небезпечності злочину, який інкримінується ОСОБА_4 , тяжкі наслідки, що настали, і інші обставини, суд вважає, що ОСОБА_4 , слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів оскільки, інший, менш суворий запобіжний захід не усуне ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На думку судді, є необхідним визначити підозрюваному заставу, у відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу у розмірі п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 107 360 гривень, що відповідає п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183 184, 193, 194, 196, 197, 199, 315 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави обвинуваченому ОСОБА_4 ,- задоволити.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 2 (два) місяці тобто до 27 квітня 2025 року, з визначенням застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 107360 грн.

Роз`яснити, що обвинувачений або заставодавець (фізична або юридична особа) мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок суду в розмірі, визначеному в ухвалі суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений ОСОБА_4 буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першим викликом;

- не відлучатися за межі Львівської області без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та/або перебування.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку її дії.

Дана ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику, обвинуваченому та скерувати начальнику Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» для відома та виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення.

СуддяОСОБА_1