Номер провадження: 11-кп/813/1412/25
Справа № 509/797/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 січня 2025 року, у кримінальному провадженні №0000022, внесеному до ЄРДР 26 січня 2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з середньою освітою, холостого, не працюючого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 , раніше судимого 22.02.2021 р. Київським райсудом м. Одеси за ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у виді громадських робіт терміном 100 год.,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 71,72 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного ОСОБА_10 за цим вироком повністю, приєднано невідбуте ним покарання за попереднім вироком Київського райсуду м. Одеси від 22 лютого 2021 року, і остаточно призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік і 12 днів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 вироком Київського райсуду м. Одеси від 22 лютого 2021 року був визнаний винним у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, з призначенням покарання у виді 100 годин громадських робіт, який набрав законної сили 25 березня 2021 року.

На виконання вказаного вироку, 03.06.2021 р. ОСОБА_10 був взятий на облік Одеським районним відділом № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області, де 26 липня 2021 р. Євдоченку під підпис роз`яснено порядок відбування покарання, відібрана підписка та видано направлення до КП «Житлово-комунальне підприємство «Таїрове», що розташоване за адресою : Одеська область, Одеський район, смт. Таїрове, вул. 40-річчя Перемоги, буд. № 55, для відпрацювання призначеного йому покарання у вигляді 100 годин громадських робіт.

Однак, отримавши 26 липня 2021 р. в органі пробації направлення до КП «ЖКП «Таїрове» за вищевказаною адресою, ОСОБА_10 умисно, без поважних причин жодного разу (повторно) не з`явився до зазначеного підприємства для відбування покарання у виді громадських робіт.

В подальшому, за порушення порядку та умов відбування покарання 24 грудня 2021 р. Євдоченка інспектором органу пробації письмово попереджено, що у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України, та повторно, 24 грудня 2021 р. видано направлення до КП «ЖКП «Таїрове» за зазначеною адресою для відбування призначеного йому покарання у вигляді 100 годин громадських робіт.

Отримавши 24 грудня 2021 р. направлення до КП «ЖКП «Таїрове», ОСОБА_10 умисно, без поважних причин повторно не з`явився до зазначеного підприємства для відбування покарання у виді 100 годин громадських робіт, тим самим, порушивши вимоги ст. 37 КВК України щодо зобов`язання додержуватися встановлених відповідно до законодавства порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначеному об`єкті і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, а отже, не приступивши до теперішнього часу до виконання (відбуття) покарання у вигляді 100 годин громадських робіт, тим самим ухилившись від виконання покарання, призначеного вироком Київського райсуду м. Одеси від 22 лютого 2021 р., який набрав законної сили 25 березня 2021 року.

Вимоги апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , вважає що вирок має бути скасований через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, та призначено новий судовий розгляд кримінального провадження.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на день ухвалення вироку, з дня вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України (24 грудня 2021 року), минуло 3 роки, а отже строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, передбачений п.2 ч. 1 ст. 49 КК України, закінчився, що судом першої інстанції залишено поза увагою. Натомість, суд першої інстанції не роз`яснив ОСОБА_7 , можливість звільнення від кримінальної відповідальності, підставу такого звільнення і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , звернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого, вказує на те, що судом першої інстанції було допущене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник зазначає, що ОСОБА_7 був засуджений за вчинення 23.12.2020 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а саме за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), на загальну суму 322 грн. 76 коп., тому з огляду на набуття чинності Закон № 3886-IX, та виходячи з положень ч. 1 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, суд першої інстанції повинен був ОСОБА_7 звільнити від покарання, призначеного вироком Київського районного суду міста Одеси від 22.02.2021 року, у зв`язку із усуненням караності вчиненого ним діяння.

На підставі наведеного захисник просить вирок змінити та виключити з вироку суду посилання щодо судимості ОСОБА_7 за вироком Київського районного суду міста Одеси від 22.02.2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України та застосування положень чт.71 та 72 КК України. В решті вирок залишити без змін.

До початку апеляційного розгляду від обвинуваченого ОСОБА_7 надійшло клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч.1 ст. 49 КК України (а.с.204 т.1).

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні обвинувачений звернувся до апеляційного суду з клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності. Наслідки звільнення від кримінальної відповідальності за такою підставою йому зрозумілі.

Захисник підтримав заявлене клопотання та просив звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Прокурор не заперечувала проти заявленого клопотання.

Заслухавши доповідь головуючого судді, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована законом відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений статтею 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Як вбачається з матеріалів судового провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до трьох років.

Згідно із положеннями п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Стаття 49 КК не містить окремої вказівки щодо особливостей обрахування строку давності стосовно триваючих кримінальних правопорушень, яким є, зокрема і кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК.

При триваючому кримінальному правопорушенні особа вчиняє один раз певну дію і впродовж тривалого часу перебуває безперервно в злочинному стані. Для цього виду злочинів характерним є неспівпадіння моменту закінчення складу злочину і моменту фактичного завершення протиправних дій. У поняття «час вчинення триваючого злочину» має включатися увесь проміжок часу, протягом якого особа безперервно вчиняла триваюче діяння на стадії закінченого злочину.

Завершення триваючого злочину - це день його припинення за волею або всупереч волі винного, в тому числі викриття особи у вчиненні злочину.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційний суд, при розгляді питання початку обрахування строків давності при триваючому кримінальному правопорушенні враховує висновки та правову позицію, висловлену в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 492/910/14-к, згідно якої строк давності кримінального переслідування стосовно триваючих злочинів обчислюється з часу їх припинення за волею або всупереч волі винного (добровільне виконання винним своїх обов`язків, явка з повинною, затримання органами влади тощо).

Аналогічного правового висновку дійшла колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 220/1260/20 від 11 листопада 2021 року.

Згідно реєстру досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000022, встановлено, що 26 січня 2022 року виявлено факт кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та у це день внесено відповідні до ЄРДР, а тому, саме з 26 січня 2022 року апеляційний суд вважає необхідним обчислювати строки давності триваючого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

З урахуванням наведених обставин, на день апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції обвинувачений має право на звернення із клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України.

При цьому, обвинуваченому апеляційним судом роз`яснено наслідки закриття кримінального провадження на підставі положень ст. 49 КК України.

В судовому засідання апеляційного суду обвинувачений підтвердив своє розуміння зазначених норм матеріального та процесуального законів, підтримав клопотання та просив суд закрити кримінальне провадження, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Таким чином, проаналізувавши вищенаведене, колегія суддів вважає обґрунтованим і підставним клопотання обвинуваченого та приходить до висновку про те, що наявні усі необхідні підстави для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, згідно ст. 49 КК України, оскільки станом на день апеляційного розгляду, з дня вчинення обвинуваченим кримінального проступку минуло більше трьох років, протягом яких, останній не вчиняв нових кримінальних правопорушень, не ухилявся від досудового розслідування та суду, відтак, вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст. 417, п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню, обвинувачений - звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а дане кримінальне провадження - закриттю.

Керуючись статтями 284, 405, 407, 417, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, - задовольнити.

Апеляційні скарги прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 січня 2025 року, у кримінальному провадженні №0000022, внесеному до ЄРДР 26 січня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, - скасувати.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження №0000022, внесене до ЄРДР 26 січня 2022 року, у відповідності до п. 1 ч. 2 статті 284 КПК України закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4