Справа № 751/4939/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/294/25
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

20 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою до підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 32 ч. 1 ст. 114-1 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Корогод Чорнобильського району Київської області, громадянина України, з вищою освітою, тимчасово виконуючого обов`язки начальника Управління рибного господарства, меліорації та продовольчих програм, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 11 липня 2025 року, але в межах строку досудового розслідування, з визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 гривень.

Задовольняючи клопотання в частині обрання запобіжного заходу частково, слідчий суддя вказав, що існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням тяжкості можливого покарання в співставленні з характеризуючими даними та процесуальною поведінкою підозрюваного, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків. При визначенні альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави слідчий суддя вказав, що саме такий розмір, визначений законодавцем буде здатний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного у разі її внесення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 ухвалу слідчого судді про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просить скасувати, постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Вказує на те, що у судовому засіданні стороною захисту були повідомлені обставини, які безпосередньо повинні були вплинути на висновок про наявність обґрунтованої підозри та відсутності ризиків кримінального провадження.

Наголошує на тому, що в жодному додатку, долученому слідчим до клопотання, немає доказів які б обґрунтовували підозру ОСОБА_6 , при тому, що впродовж тривалого часу досудового розслідування у матеріалах відсутні докази, що ОСОБА_6 когось підбурював на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України.

Аналіз змісту повідомлень про підозру ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були ним вручені 28 лютого 2025 року та 28 березня 2025 року відповідно, свідчить про відсутність будь-якої інформації щодо ОСОБА_6 .. Інформація про участь ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень які є предметом досудового розслідування, відсутня й в ухвалі слідчого судді про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000972 від 29 серпня 2024 року.

12 червня 2025 року під час додаткового допиту в якості підозрюваного ОСОБА_6 повідомив, що особа на ім`я ОСОБА_11 неодноразово вимагав у нього грошові кошти у сумі 50 тисяч доларів США для того, щоб вирішити питання щодо звільнення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зі слідчого ізолятора.

На переконання сторони захисту, погрози ОСОБА_9 щодо вимагання грошових коштів у ОСОБА_6 були реальними, у зв`язку з чим і відбулася суттєва зміна змісту їх показань. При цьому, їх показання, які відобразилися у повідомленні про підозру та у клопотанні про обрання запобіжного заходу від 04 червня 2025 року не могли бути там відображені, оскільки ОСОБА_6 ці документи були вручені цього дня о 07 годині ранку, а допит ОСОБА_9 та ОСОБА_10 04 червня 2025 року відбувався в значно пізніший час з 12. 30 та з 14 год. відповідно.

Однією з обов`язкових умов для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри. Як неодноразово наголошував ЄСПЛ, «обґрунтована підозра» має базуватися на фактах або інформації, які могли б переконати суб`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Однак, в матеріалах, доданих до клопотання, відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б прямо чи опосередковано вказували на причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому діянь. Підозра фактично ґрунтується на припущеннях слідчого, а не на реальних доказах, при тому, що слідчий суддя, всупереч вимог ст. 94 КПК України, не здійснив критичної оцінки наданих матеріалів, а лише формально погодився з позицією сторони обвинувачення, чим порушив принцип презумпції невинуватості.

Не зважаючи на пряму вимогу п. 4 ч. 1 ст. 196 КПК України навести докази існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та обставини які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, суддя, порушуючи вимоги процесуального законодавства не навів в оскаржуваній ухвалі доказів, які на його переконання підтвердили б існування даних ризиків.

Хоча з клопотання про обрання запобіжного заходу прокурором не було надано доказів, які підтвердили існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, судом вони також не були витребувані попри те, що згідно з ч. 2 ст. 193 КПК України, за власною ініціативою слідчий суддя, суд має право заслухати будь-якого свідка чи дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить ухвалу слідчого судді про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави скасувати, постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити, застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням підозрюваного в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Ухвалу слідчого судді вважає незаконною, у зв`язку з невідповідністю її висновків фактичним обставинам справи. При цьому, виклавши дослівно положення кримінального процесуального закону щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вважає, що при прийнятті рішення про часткове задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу до ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави слідчим суддею не враховано всі обставини та характер вчинених кримінальних правопорушень.

Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні трьох епізодів тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, зокрема, у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, а саме період дії воєнного стану. Зібрані фактичні дані в своїй сукупності дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні тяжких умисних злочинів, проти основ національної безпеки, передбачених ч. 1 ст. 114-1 КК України, санкцією яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які підтверджені та обґрунтовуються тим, що усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення тяжких злочинів, підозрюваний може переховатися від органу досудового розслідування та суду, при тому, що в країні оголошений воєнний стан, а ОСОБА_6 є особою призовного віку, має фінансові можливості та сталі соціальні зв`язки, через відсутність у держави Україна контролю за ділянкою східної частини кордону, підозрюваний може незаконно перетнути державний кордон, тим самим вчинити злочин, передбачений ст. 336 КК України.

Перебуваючи на волі підозрюваний може знищити, сховати, або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Більш того, ОСОБА_6 займав високу посаду в апараті АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», має впливом зв`язки та авторитет серед працівників, що вказує на обґрунтованість ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також ризику, передбаченого п. 3 цієї частини статті, адже свідками у кримінальному провадженні є особи, які перебували у підпорядкуванні підозрюваного упродовж тривалого часу, виконували його вказівки та доручення, а також мали товариські стосунки з ним.

Крім того, маючи високий соціальний статус, фінансові можливості, впливові знайомства серед працівників органів державної влади, підприємств, установ та організацій, ОСОБА_6 може здійснювати вплив на свідків, особисті дані яких відкриті стороні захисту.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується характером кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , а саме вчинення кримінальних правопорушень за попередньою змовою групою осіб після ретельної підготовки, із здійсненням низки тотожних цілеспрямованих дій упродовж тривалого часу, продуманістю таких дій, відкритий і цинічний характер злочинних дій.

На думку прокурора, для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, ОСОБА_6 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не здатні достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 114-1 КК України.

Оцінивши сукупність усіх обставин, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, їх тяжкість, кількість, їх вчинення за попередньою змовою групою осіб, ролі та авторитету ОСОБА_6 перед іншими підозрюваними, прокурор вважає, що для запобігання вказаним ризикам у даному випадку та для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення клопотання та визначаючи розмір застави, слідчий суддя не врахував наявність дії воєнного стану та те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 32 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, вказували на необґрунтованість пред`явленої підозри та безпідставність тверджень обвинувачення про наявність будь-яких ризиків, а тому у задоволенні клопотання просили відмовити, не погодились з доводами прокурора та вимогами поданої ним апеляційної скарги, прокурора, який не погодився з апеляційною скаргою захисника, підтримав подану ним апеляційну скаргу, вказавши на обґрунтованість пред`явленої підозри та наявність ряду ризиків, яким неможливо буде запобігти у разі визначення розміру застави та звільнення ОСОБА_6 з-під варти, з огляду на оголошений в країні воєнний стан, соціальний статус та можливості підозрюваного, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з матеріалів провадження, СУ ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000972 від 29 серпня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 191 КК України

22 квітня 2025 року ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 4 (чотирьох) місяців, тобто до 28 червня 2025 року.

04 червня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 32 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

На початковій стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Долучені до клопотання матеріали кримінального провадження свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, що на даній стадії досудового розслідування є підставою для розгляду клопотання про вирішення питання щодо обрання підозрюваній особі запобіжного заходу.

Право сторони захисту на оскарження законності оголошення підозри, її обґрунтованості, вмотивованості врученого повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, дотримання чи порушення порядку його вручення, тощо законодавцем закріплено в пункті 16 ч. 3 ст. 42 та пункті 10 частини 1 статті 303 КК України.

У даному конкретному провадженні слідчим суддею докази оцінюються лише з огляду на те, що вони підтверджують ймовірність того, що підозрюваним можливо вчинені кримінальні правопорушення. Встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, визначення ролі підозрюваного у їх вчиненні та вирішення питання про можливість їх вчинення саме ОСОБА_6 , а також надання оцінки доказам на предмет їх належності чи допустимості, є наступними етапами досудового розслідування та судового розгляду, які виходять за межі повноважень слідчого судді.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу. Питання доведення висунутого обвинувачення належними і допустимими доказами слідчим суддею не вирішувалося та не вирішується під час апеляційного перегляду, що вказує на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника з цих підстав.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 може бути причетним до перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період (період дії воєнного стану), вчиненій за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а саме: у фіктивному працевлаштуванні ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на відповідні посади в ДРП-2 філії «Чернігівська ДЕД» ДП «Чернігівський облавтодор», достовірно знаючи, що вони не будуть виконувати службові обов`язки, з метою зарахування їх на спеціальний військовий облік та отримання відстрочки від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час.

З огляду на досліджені матеріали слідчий суддя прийшов до висновку, що надані стороною обвинувачення докази на даному етапі, коли вирішується питання про застосування запобіжного заходу, є достатніми для твердження, що ОСОБА_6 , діючи спільно за попередньою змовою з іншими особами, міг вчинити дії, направлені на фіктивне працевлаштування осіб чоловічої статі з наданням відстрочки від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час, достовірно знаючи, що працевлаштовані особи не будуть виконувати свої службові обов`язки, що вказує на можливе перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України, що вказує на обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри на даному етапі досудового розслідування.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 дійсно підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, як на цьому слушно наголошує прокурор в апеляційній скарзі. Однак, цей факт не заперечувався й слідчим суддею, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

Разом з тим, рівень ступеню настання заявлених стороною обвинувачення ризиків є настільки незначним, що йому обґрунтовано можна запобігти, визначивши для підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, як про це вірно зауважив слідчий суддя в оскаржуваному судовому рішенні.

На даний час в країні оголошений воєнний стан, а підозрюваний ОСОБА_6 є особою призовного віку, що не заперечується й прокурором, що з огляду на ті мобілізаційні заходи, які проводяться в країні значно знижує ступінь можливості настання ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Більш того, стороною обвинувачення не заперечується й наявність у підозрюваного сталих та міцних соціальних зв`язків, в тому числі й батьків, які мають інвалідність, що в свою чергу також вказує на зниження ступеню можливості настання такого ризику, як переховування ОСОБА_6 з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Безпідставними та надуманими, на думку колегії суддів, є доводи прокурора про те, що оскільки частина кордону нашої країни на даний час є непідконтрольною державі, то це підвищує ризик ухилення ОСОБА_6 від органу досудового розслідування, а незаконний перетин ним кордону свідчитиме про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

По-перше, частина закріплених Конституцією України кордонів нашої Держави в східній його частині є непідконтрольними з 2014 року, що не утворює наявність ризику ухилення від органу досудового розслідування та суду для всіх без виключення підозрюваних, як помилково про це стверджує апелянт. При цьому, на всьому східному напрямку в бік кордону ведуться активні бойові дії, що ставить під сумнів можливість цивільної особи перетнути кордон в цьому напрямку без загрози своєму життю.

По-друге, прокурор сам вказав на те, що в країні оголошений воєнний стан, між містами пересування контролюється стаціонарними та мобільними блок-постами за участі сил Національної Гвардії та поліції, діє суворий контрольно-пропускний режим, тим більше це стосується чоловіків призовного віку, яким в даному випадку є підозрюваний ОСОБА_6 , що значно ускладнить не тільки перетин ним кордону, а й виїзд в іншу область чи місто.

По-третє, сам прокурор вказує на соціальний статус підозрюваного та міцність його соціальних зв`язків, що нівелює до мінімуму можливість настання такого заявленого ризику, як ухилення від органу досудового розслідування та суду саме з цих підстав.

По-четверте, вказуючи на те, що незаконний перетин кодону призведе до вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, прокурор не наводить жодних обґрунтувань чому прийшов до такого висновку, адже матеріали клопотання не містять доказів того, що ОСОБА_6 , будучи мобілізованим до лав Збройних Сил України, ухиляється від виконання свого конституційного обов`язку, як і не надано доказів того, що кожна особа призовного віку гіпотетично вважається такою, що вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України. Незаконний перетин кордону не утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України як безпідставно про це стверджує прокурор.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, родину, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, він має батьків з встановленими групами інвалідності, сам він являється особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, має високий соціальний статус та обіймав високу посаду (чого не заперечує і прокурор), тобто має позитивну репутацію в суспільстві.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що підозру про вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_6 було вручено 04 червня 2025 року, а питання щодо застосування до нього запобіжного заходу вирішувалось 12 червня 2025 року, при цьому відомостей про те, що підозрюваним вживались будь-які заходи направлені на переховування від органу досудового розслідування та суду, стороною обвинувачення не надано.

Застосований слідчим суддею до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави та покладенням на нього ряду обов`язків, у разі її внесення та звільнення з-під варти, цілком буде здатним запобігти настанню таких ризиків, як приховування, спотворення чи знищення речових доказів, особливо з урахуванням часу, що минув з дня початку досудового розслідування та того факту, що ОСОБА_6 вже не обіймає займану посаду, яка могла сприяти у вчинені злочинів, а також тих слідчих та процесуальних дій, які вже виконані в рамках досудового розслідування, а також ризику впливу на свідків у провадженні, з урахуванням того, що на даний час свідки не являються підлеглими підозрюваного і їх спілкування можливо обмежити, поклавши на ОСОБА_6 обов`язок щодо заборони спілкуватись з визначеним колом осіб, як це й зробив слідчий суддя.

Таким чином, на даному етапі досудового розслідування, слідчим суддею вірно названі та враховані ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності усі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Разом з цим, апеляційний суд не може погодитись з твердженням прокурора про незаконність ухвали слідчого судді з підстав невідповідності викладених у ній висновків фактичним обставинам справи, що в подальшому зводиться до незгоди прокурора з рішенням слідчого судді в частині визначення підозрюваному альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, при тому, що апелянтом так і не наведено жодної обставини, яку зазначив слідчий суддя, але яка по своїй суті не відповідає встановленим обставинам.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

В той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції. (рішення у справі «Осипенко проти України»)

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі «Вренчев проти Сербії»).

Враховуючи вказану практику ЄСПЛ, ст. 183 КПК України, яка наділяє слідчого суддю, суд дискреційними повноваженнями щодо вирішення питання про визначення застави, однак відповідно до вказаної статті зобов`язує слідчого суддю, суд визначити розмір застави застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також беручи до уваги, дані про особу обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що в даному конкретному провадженні ОСОБА_6 можливо визначити заставу.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Разом з тим, з урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає визначений слідчим суддею розмір застави недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованих підозрюваному злочинів, обставини їх вчинення, невизначену на час вирішення клопотання про застосування запобіжного заходу його роль у вчиненні інкримінованих дій -підбурювача, ступінь та обґрунтованість заявленого стороною обвинувачення впливу на інших підозрюваних щодо спонукання до вчинення протиправних дій, його майновий стан та статус в суспільстві, дані про особу підозрюваного, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів вважає, що виключно застава у максимально визначеному законодавцем розмірі зможе запобігти тим встановленим та доведеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та сприятиме виконанню ОСОБА_6 всіх покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 червня 2025 року щодо підозрюваного ОСОБА_6 скасувати.

Клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_15 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», строком на 30 днів, включно до 11 липня 2025 року, але в межах строку досудового розслідування.

Визначити підозрюваному ОСОБА_6 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

Застава може бути внесена підозрюваним, іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) у будь-який момент часу, у розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу, протягом дії ухвали.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за викликом;

- не відлучатися із Чернігівської та Київської областей без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними у кримінальному провадженні та свідками;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання слідчому, у провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити термін дії зазначених обов`язків до 12.07.2025 року, але не довше строку досудового розслідування.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18