Справа № 201/5002/25
Провадження № 1-кп/201/896/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд м. Дніпра у складі: судді ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 23.03.2025 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, який має середньо-спеціальну освіту, не одружений, на утриманні перебуває особа з інвалідністю І групи матір (1965 р.н.), працює неофіційно на СТО слюсарем, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 25.04.2012 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 153 КК України до позбавлення волі строком на 12 років, 20.12.2021 звільнений від відбуття покарання на підставі ст. 81 КК України на невідбутий строк 7 місяців 7 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом

24.02.2022 указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, в останнє Законом про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05 лютого 2025 року № 12404 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05 годин 30 хвилин 09 травня 2025 року до 05 годин 30 хвилин 06 серпня 2025 року.

Законом України № 2117-х «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» вiд 03.03.2022 року внесено зміни до Кримінального кодексу України, зокрема частину четверту статті 185 після слів «у великих розмірах» доповнена словами «чи в умовах воєнного або надзвичайного стану».

ОСОБА_3 , будучі раніше судимим, на шлях виправлення не став та вчинив новий корисливий злочин за наступних обставин.

Епізод 1

В період дії воєнного стану ОСОБА_3 у невстановлений час, але не пізніше 20.12.2024, більш точний час не встановлено, перебуваючи у приміщенні орендованої квартири за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_6 , побачив на кухні холодильник марки «DELFA DTFM-140», який належить ОСОБА_6 , після чого у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненому в умовах воєнного стану, визначивши вказане майно об`єктом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 , в денний час 20.12.2024 запросив до квартири за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_7 , якого не інформував про свої неправомірні наміри, та перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, будучі переконаний, що його дії є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу, за допомогою ОСОБА_7 , якого не інформував про свої неправомірні наміри, виніс з квартири, тим самим таємно заволодів належним потерпілому ОСОБА_6 холодильником марки «DELFA DTFM-140» вартістю 3400 грн, залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями, які виразились у викраденні чужого майна - холодильника марки «DELFA DTFM-140», який належить ОСОБА_6 , потерпілому спричинено матеріальної шкоди на суму 3400 грн.

Умисні дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Епізод 2

Далі, в період дії воєнного стану, ОСОБА_3 у невстановлений час, але не пізніше 22.12.2024, більш точний час не встановлено, перебуваючи у приміщенні орендованої квартири за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої являється ОСОБА_6 , побачив у ванній кімнаті пральну машинку марки «Whirlpool FWSF61053 W UA», яка належить ОСОБА_6 , після чого у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, визначивши вказане майно об`єктом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 , в денний час 20.12.2024 запросив до квартири за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_7 , якого не інформував про свої неправомірні наміри, та перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, будучі переконаний, що його дії є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу, за допомогою ОСОБА_7 , якого не інформував про свої неправомірні наміри, виніс з квартири, тим самим таємно заволодів належною потерпілому ОСОБА_6 пральну машинку марки «Whirlpool FWSF61053 W UA» вартістю 5 733,30 грн, залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями, які виразились у викраденні чужого майна - пральну машинку марки «Whirlpool FWSF61053 W UA», яка належить ОСОБА_6 , потерпілому спричинено матеріальної шкоди на суму 5 733, 30 грн.

Умисні дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

2.Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні злочину за двома інкримінованими йому епізодами повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати, повідомив про повне відшкодування потерпілому шкоди. Зазначив, що викрав речі задля лікування хворої матері.

3.Позиція потерпілого

Потерпілий ОСОБА_6 у підготовчому засіданні повідомив про повне відшкодування йому шкоди, надав розписку про тримання від ОСОБА_3 коштів в розмірі 45 000 грн і повідомив про відсутність до нього претензій. В подальшому потерпілий через канцелярію суду подав заяву, в якій письмово повідомив про відсутність претензій до ОСОБА_3 , просив розглянути справу без його участі і призначити покарання на розсуд суду.

4. Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений не заперечив.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позицій немає.

Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого і дослідив документи, які характеризують його особу та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченого

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за двома інкримінованими йому епізодами, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що за першим епізодом умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, вірно. За другим епізодом умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Загальні положення

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудним у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки, що проявилось в осуді вчиненого, активному сприянні у розкритті злочину, повідомленні слідчому про ломбард, до якого він здав викрадені речі.

Також суд до пом`якшуючої обставини відносить добровільне відшкодування шкоди.

Обставиною, яка, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання, є рецидив.

Призначення покарання

Призначаючи покарання суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчиненого злочину, останній віднесено до категорії тяжкого злочину.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

За змістом рішень ЄСПЛ, а зокрема у справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально диференціюючи та індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально-психологічні риси.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Судом врахована досудова доповідь від 20.05.2025 з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, згідно якій ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, а ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як дуже високий.

Разом з цим суд виходить з того, що у розумінні ст. ст. 314, 314-1 КПК України, досудова доповідь представника персоналу органу пробації складається з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також для прийняття судового рішення про міру покарання та має виключно рекомендаційний характер, яку суд може врахувати, виходячи зі своїх дискреційних повноважень. При цьому така інформація не може бути єдиним фактором для визначення судом виду та міри покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину (який є тяжким), конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого (пральна машина знайдена і повернута потерпілому), даних про особу обвинуваченого, з огляду на наявність обтяжуючої покарання обставини та інформації досудової доповіді, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані в сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Вирішення цього питання належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

А дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Виходячи з усіх обставин справи, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, активно сприяв його розкриттю та в засіданні висловив щирий жаль з приводу вчиненого, думки потерпілого, який в своїй заяві просив призначити покарання на розсуд суду, а також у підготовчому засіданні повідомив про відсутність до обвинуваченого претензій та повідомив про повне відшкодування йому обвинуваченим шкоди в розмірі 45 000 грн, повернення потерпілому пральної машини, зважаючи на позитивну характеристику ОСОБА_3 за місцем мешкання та перебування на його утриманні матері, яка має І групу інвалідності і потребує постійного стороннього догляду, з огляду на наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає за можливе застосувати йому положення ст. 75 КК України, тобто можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства, а тому вважає, що обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року, Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз…суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

7.Вирішення цивільного позову

У даному кримінальному провадженні представником потерпілого до обвинуваченого цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, не пред`явлено.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід обвинуваченому не застосовувався. Клопотань про його застосування не надходило, а тому враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.

Загальна сума витрат на залучення експерта при проведенні судових експертиз в рамках кримінального провадження складає 3565,60 гривень, які слід стягнути з засудженого (т. 1 а.п. 78, 87).

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 (три) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в розмірі 3565,60 грн.

Запобіжний захід не застосовувався.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази:

- чеки придбання товару у кількості 2 шт., заявка на доставку, технічні данні пральної машини, договір оренди квартири, копія договора дарування частки квартири, копія договору купівлі-продажу квартири, копія витягу з реєстру у кількості 2 шт., договір про надання ломбардного кредиту, копія договору про надання ломбардного кредиту залишити на зберіганні при матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.п. 22-31, 37-40, 48-49);

- пральна машина марки «Whirlpool FWSF61053 W UA», яка передана на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , - залишити останньому за належністю (т. 1 а.п. 70).

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Соборний районний суд м. Дніпра протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1