Номер провадження: 11-сс/813/998/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.04.2025 про арешт майна у к/п № 0001430 від 26.11.2024 за ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0001430 від 26.11.2024 було задоволено клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 та накладено арешт на вилучений 15.04.2025 в ході обшуку автомобіля марки «Toyota» RAV-4 HYBRID», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ноутбук LENOVO IdeaPack 1, в корпусі сірого кольору.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, є всі підстави вважати що могло бути знаряддям вчинення злочину, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна. Накладення арешту на вилучений під час обшуку ноутбук потрібно для проведення його детального огляду, проведення судових експертиз, які неможливо провести без наявності в органу досудового розслідування вилученого майна, з метою встановлення наявності доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість з огляду на те, що ані захисник, ані ОСОБА_8 належним чином не повідомлялись про дату, час та місце розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

За таких обставин, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 21.04.2025 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна в повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_6 підтримала доводи своєї апеляційної скарги у повному обсязі та просила її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_7 заперечувала проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судової процедури, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст. 2 КПК України завдання кримінального провадження полягає, зокрема, в тому, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, ст. 172 КПК України встановлює порядок розгляду клопотання про арешт майна, зокрема, ч. 1 зазначеної статті передбачає, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Виходячи з буквального тлумачення даної статті, слідчий суддя має вжити відповідні заходи щодо належного повідомлення слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи.

В матеріалах справи міститься рапорт старшого слідчого ОСОБА_9 , в якому містяться контактні дані (номер телефону та електронна адреса) захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 (а.с. 67).

Разом з тим, за обставинами даної справи, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону та практики ЄСПЛ не дотримався.

З матеріалів провадження вбачається, що 17.04.2025 до Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про арешт майна у к/п № 0001430 від 26.11.2024 за ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.04.2025 вказане клопотання надійшло в провадження слідчому судді ОСОБА_1 .

У подальшому, 21.04.2025 слідчий суддя за відсутності учасників судового розгляду задовольнив клопотання прокурора, зазначивши в ухвалі про те, що захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 повідомлена про дату та час розгляду клопотання за допомогою інтернет месенджеру, що підтверджується довідкою про доставку СМС повідомлення.

В матеріалах справи міститься довідка про доставку повідомлення у додаток Viber 18.04.2025 захиснику ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_6 щодо розгляду клопотання про арешт майна 21.04.2025 (а.с. 72).

Разом з тим, захисник ОСОБА_6 надала роздруківку з додатку Viber, встановленому в її мобільному телефоні, з якої вбачається, що від Київського районного суду м. Одеси їй як захиснику ОСОБА_8 , будь-які повідомлення, в тому числі, про розгляд клопотання про арешт майна, не надходили.

Відомості про виклик захисника по телефону або іншими засобами зв`язку матеріали справи не містять.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що в матеріалах судової справи відсутні докази сповіщення слідчим суддею власника майна, в оскаржуваній ухвалі не зазначено про те, що він взагалі викликався, хоча слідчому судді було достеменно відомо про місцезнаходження власника майна та його захисника, оскільки він розглядав ще два клопотання слідчого стосовно підозрюваного ОСОБА_8 (тримання під вартою та відсторонення від посади).

Таким чином, вищевикладене безумовно свідчить про те, що слідчим суддею були допущені істотні порушення кримінального процесуального законодавства при розгляді клопотання прокурора.

Апеляційний суд наголошує, що виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечуються дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язана із дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження та можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, розглянувши клопотання прокурора без належного повідомлення власника майна та його захисника про дату, час та місце проведення розгляду, всупереч вимогам ч. 1 ст. 172 КПК України, що призвело до безпідставного обмеження його прав, що, як наслідок, тягне за собою скасування ухвали слідчого судді та призначення нового розгляду клопотання прокурора іншим слідчим суддею.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, ч. 1 ст. 412 КПК України наголошує на тому, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги представника власника майна, скасування ухвали слідчого судді, як постановленої з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначення нового судового розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно в суді 1-ої інстанції, іншим слідчим суддею.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси про арешт майна від 21.04.2025, перелік якого міститься в мотивувальній частині ухвали, вилученого під час проведення обшуку 15.04.2025 в межах к/п № 0001430 від 26.11.2024 за ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 про арешт майна, перелік якого міститься в мотивувальній частині ухвали, вилученого під час проведення обшуку 15.04.2025 в межах к/п № 0001430 від 26.11.2024 за ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України в суді 1-ої інстанції, іншим слідчим суддею.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4