Номер провадження: 11-кп/813/637/25
Справа № 501/851/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 24.04.2024 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ског Сенінського району Вітебської області Республіки Білорусь, громадянина України, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27 червня 2022 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч.2 ст.309 Кримінального кодексу України до 1 року позбавлення волі з випробувальним терміном на 3 роки, судимість в установленому законом порядку не погашена та не знята

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України, у кримінальному провадженні за № 0000711 від 30 вересня 2023 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 24.04.2024 року ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України та призначено покарання у вигляді 5 років (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 Кримінального кодексу України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 27 червня 2022 року та остаточно призначено ОСОБА_7 , покарання у вигляді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Згідно оскаржуваного вироку:

ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час загальної мобілізації та проходячи її на посаді стрільця-санітара 1 роти морської піхоти НОМЕР_1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «матрос», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127 - 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану 02 лютого 2023 року о 08 год. 00 хв. самовільно залишив місце служби військову частину НОМЕР_2 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 (більш точну адресу зазначити неможливо у зв`язку із введенням військового стану) та ухилявся від проходження військової служби до 12 год. 00 хв. 29 лютого 2024 року за наступними обставинами.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_9 «Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року

№ 2102-ІХ введено воєнний стан на всій території України , який на теперішній час продовжено відповідними Указами Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» , в останній раз, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №49/2024 від 05 лютого 2024 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05 листопада 2022 року № 3564-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Відтак, з 24 лютого 2022 року по теперішній час діє воєнний стан.

Згідно із вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

18 січня 2023 року відповідно до Указу президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 та набуття чинності Указу президента «Про загальну мобілізацію» та виконання вимог мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України № 32/321/501/1 Зт ОСОБА_7 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час загальної мобілізації та направлено для її подальшого проходження до військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 18 січня 2023 року № 9, матроса ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду стрільця-санітара 1 роти морської піхоти НОМЕР_1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_2 .

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з 18 січня 2023 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_7 з ІНФОРМАЦІЯ_2 до військової частини НОМЕР_2 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

За приписами ст. 65 Конституції України, захист Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проходячи військову службу матрос ОСОБА_7 як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Проте, матрос ОСОБА_7 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи реальну можливість належно їх виконувати, свідомо, допустив їх порушення .

29 лютого 2024 року о 10 год. 00 хвилин матрос ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одеса) ТУ ДБР у м. Миколаєві та повідомив про вчинений ним злочин.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності провини у вчиненні кримінального правопорушення, вважає вирок місцевого суду таким, що підлягає скасуванню з підстав порушення вимог кримінального процесуального закону, мотивуючи апеляційну скаргу наступним:

- суд, проголосивши вступну та резолютивну частину вироку, не вручив стороні захисту повний текст вироку у день його проголошення, а в подальшому проголосив повний текст за відсутністю сторони захисту лише 26.04.2024 року;

- всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК України, суд не виклав покази обвинуваченого, а лише зазначив про визнання вини у повному обсязі, хоча у вироку має бути виклад показів обвинуваченого.

Посилаючись на вказані доводи, захисник обвинуваченого просить вирок відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_7 в суді першої інстанції іншим складом суду.

В судовому засіданні апеляційного суду:

обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити;

прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду без змін;

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги

Згідно з положеннями ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави в ід кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, суд першої інстанції послався у вироку на його показання, у яких обвинувачений повністю визнав свою вину та підтвердив фактичні обставини справи.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд першої інстанції визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які не оспорюються учасниками судового провадження та обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_7 , а саме: самовільне залишення місця служби, військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану, понад три доби.

В апеляційній скарзі захисника не оспорюються встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення злочину, доведеність вини обвинуваченого у вчинені злочину, а також правильність кваліфікації його дій, у зв`язку з чим апеляційний суд вирок у цій частині не переглядає.

Що стосується доводів захисника про порушення судом першої інстанції вимог КПК України та проголошення вироку без учасників судового провадження через декілька днів, то апеляційний суд такі відхиляє, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.376 КПК України, судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.

Водночас, в умовах дії воєнного стану суд, склавши та підписавши повний текст вироку, має право проголосити лише його резолютивну частину з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення (ч.15 ст.615 КПК України).

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що вирок суду отримав майже одразу: спочатку на телефон, потім паперову його копію нарочно. При цьому зазначив, що це ніяким чином не вплинуло на його права.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що в порушення вимог ст.374 КПК України, суд в мотивувальній частині вироку не виклав зміст показань ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає такі необґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з журналу судового засідання та оскаржуваного вироку відносно ОСОБА_7 , в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений свою провину визнав, пояснив обставини вчиненого, щиро покаявся та прохав суворо не карати.

При цьому, зазначене в обвинувальному акті та у вироку суду визнає та підтверджує, що також зазначене ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника у цій частині.

Відповідно до вимог ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи системний аналіз зазначеної вище вимоги закону, істотні порушення вимог КПК України це такі порушення, що впливають на права учасників процесу та можуть призвести до неправосудного рішення.

Водночас, неістотні порушення це несуттєві процесуальні недоліки у складанні процесуальних документів, технічні помилки, які не впливають на суть справи, тощо.

Отже, апеляційним судом встановлено, що прав обвинуваченого ОСОБА_7 порушено не було.

Таким чином, апеляційний суд вважає оскаржений вирок законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що на увагу не заслуговують.

За наслідками апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржений вирок суду першої інстанції є належно вмотивованим та обґрунтованими, за змістом відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК, у ньому наведено мотиви, з яких виходив суд та положення закону, якими він керувався ухвалюючи вирок.

Керуючись ст. 370, 404, 405, 407, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 24.04.2024 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України, у кримінальному провадженні за № 0000711 від 30 вересня 2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою у той же строк з дня отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4