УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2025 Справа №607/10544/25 Провадження №1-кс/607/3026/2025

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000402 від 02.04.2025, про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вінниця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, з середньою освітою, працює водієм у ФОП « ОСОБА_6 », не депутат, не адвокат, раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження № 0000402 від 02.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України звернулась до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 .

Клопотання мотивоване тим, що відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000402 від 02.04.2025, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Як зазначає прокурор, в ході розслідування встановлено, що 02.04.2025 о 10 год. 10 хв., водій ОСОБА_4 керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача DAF XF 105.460 р.н. НОМЕР_1 та напівпричепа SCHWARZMUELLER SPA-3E р.н. НОМЕР_2 , рухався автомобільною дорогою М-09 «Тернопіль-Львів-Рава-Руська», у напрямку м. Тернопіль зі швидкістю близько 80 км/год.

Рухаючись на 11 км вказаної автодороги М-09, неподалік повороту до с. Цебрів Тернопільського району, водій ОСОБА_4 , був належно проінформований дорожніми знаками 1.39 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (надалі Правил дорожнього руху або ПДР) «Аварійно-небезпечна ділянка дороги» з табличками до нього 7.21.2 («Вид небезпеки попутне зіткнення»), протяжністю 500 м (7.2.1 ПДР), проте ігноруючи вимоги вищенаведених дорожніх знаків, водій ОСОБА_4 не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д) ПДР.

Продовжуючи рух у зазначеному напрямку автодороги із мокрим асфальтобетонним покриттям, водій ОСОБА_4 , побачив попереду себе транспортні засоби, що рухались у попутному з автопоїздом напрямку. Виявивши вказані автомобілі, водій ОСОБА_4 не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним чим порушив вимоги п. 12.1 ПДР та застосувавши неправильні прийоми керування, втратив контроль над управлінням транспортним засобом, допустивши його виїзд на зустрічну смугу руху та лівосторонній занос.

У вказаний час лівою смугою руху автодороги М-09 в напрямку м. Львів, тобто назустріч автопоїзду у складі сідлового тягача DAF XF 105.460 р.н. НОМЕР_1 та напівпричепа SCHWARZMUELLER SPA-3E р.н. НОМЕР_2 , рухався автомобіль MERCEDES-BENZ 814 D, р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 .

Продовжуючи рух у стані заносу зустрічною смугою руху, водій ОСОБА_4 , не забезпечивши безпеку дорожнього руху, допустив зіткнення в межах лівої смуги руху до м. Львів, правою боковою частиною керованого автопоїзда з передньою частиною автомобіля MERCEDES-Benz 814D, р.н. НОМЕР_3 .

У результаті даного зіткнення транспортних засобів водій автомобіля MERCEDES-Benz 814 D, р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді масивної травми тіла з численними переломами кісток та ушкодженнями внутрішніх органів, яка супроводжувалась ознаками зовнішньої і внутрішньої кровотечі та призвела до масивної крововтрати, котра і стала безпосередньою причиною настання його смерті на місці події.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів: 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «маневрування (маневр)», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1 ПДР перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричинення смерті потерпілого ОСОБА_7 .

З огляду на наведене прокурор вважає, що у кримінальному провадженні № 0000402 від 02.04.2025 наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

02.04.2025 о 15 год. 48 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та останньому 03.04.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

04.04.2025 слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду ОСОБА_1 , задоволене клопотання слідчого погоджене процесуальним керівником про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту із покладення наступних обов`язків:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі Вінницької області, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії вказаної ухвала слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду закінчується об 23 год. 59 хв., 31.05.2025.

22.05.2025 стороні захисту підозрюваному ОСОБА_4 та адвокату ОСОБА_5 повідомлено, що відповідно до вимог ст. 290 КПК України вони мають право ознайомитись з матеріалами досудового розслідування.

Прокурор зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати, у зв`язку з чим, виникла необхідність у продовженні дії покладених на підозрюваного обов`язків передбачених ч. 5 ст. 124 КПК України, які зазначені в ухвалі слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2025, з метою запобігання спробам підозрюваного ухилитися від слідства та суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та забезпечення швидкого, повного і неупередженого дослідження обставин вчинення злочину і завершення досудового розслідування у розумний строк.

Так, підставою продовження дії обов`язків покладених на підозрюваного ОСОБА_4 , передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Метою продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, згідно з вимогами п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З врахуванням вищенаведеного, з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 та виконання ним процесуальних рішень, прокурор просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подане клопотання підтримала з викладених у ньому підстав та просила задовольнити. Крім того не заперечила те, що між роботодавцем підозрюваного ОСОБА_4 - ФОП « ОСОБА_6 » та потерпілими на даний час тривають перемовини щодо відшкодування завданої шкоди та примирення сторін.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив з приводу задоволення клопотання та зазначив, що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та всіляко сприяє органу досудового розслідування. З моменту вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 жодного разу не намагався переховуватись від органу досудового розслідування чи суду та не порушував застосований щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Захисник вважає, що ризик впливу на свідків на даний час відсутній, так як усі свідки вже були допитані, а досудове розслідування завершене та в порядку ст. 290 КПК України матеріали кримінального провадження відкриті для ознайомлення. Окрім цього, зауважив, що він також є представником ФОП « ОСОБА_6 » у якого працює ОСОБА_4 та який є власником транспортного засобу, яким керував ОСОБА_4 в момент виникнення ДТП, а відтак йому відомо, що ФОП « ОСОБА_6 » вчиняє усі необхідні дії для відшкодування усієї завданої шкоди потерпілим та на даний час тривають перемовини із потерпілими щодо закриття кримінального провадження за угодою сторін. Також вказав, що на утриманні ОСОБА_4 перебуває рідна сестра, яка є особою з інвалідністю другої групи. Просив врахувати вказані обставини та змінити застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту на особисте зобов`язання.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши зміст клопотання та матеріали, якими обґрунтовується необхідність продовження строку запобіжного заходу, слідчий суддя доходить такого висновку.

Як вбачається з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами у кримінальному провадженні є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

За змістом ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців.

Тобто при розгляді клопотання про продовження строку запобіжного заходу мають враховуватись обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують застосування запобіжного заходу, а також обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу (ч. 3 ст. 199 КПК України).

Так, слідчий суддя встановив, що слідчою групою СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000402 від 02.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В ході здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні 02.04.2025 о 15 год. 48 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України.

03.04.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.04.2025, застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, із забороною залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період доби з 22 год. 00 хв. по 06 год.00 хв., окрім випадків увімкнення сигналу повітряної тривоги, з метою прибуття до укриття та перебування на стаціонарному лікуванню у медичних закладах, та покладено обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України. Строк дії ухвали встановлено до 23 год. 59 хв. 31.05.2025.

Про обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_4 та його можливу причетність до вчиненого кримінального правопорушення свідчать долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності, а саме:

-протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.04.2025 з додатками яким зафіксовано погодні та дорожні умови на час ДТП, слідова інформація, кінцеве місце розташування транспортних засобів, які в сукупності вказують про механізм розвитку даної пригоди;

-висновок експерта № 169 від 22.04.2025, за результатами проведення судово медичної експертизи;

-висновок експерта № СЕ-19/120-25/4427-ІТ від 08.05.2025, за результатами проведення судової інженерно транспортної експертизи;

-висновок експерта № СЕ-19/120-25/4428-ІТ від 05.05.2025, за результатами проведення судової інженерно транспортної експертизи;

-висновок експерта № СЕ-19/120-25/5886-ІТ від 20.05.2025, за результатами проведення судової інженерно транспортної експертизи;

-протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 14.04.2025;

-протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 09.04.2025;

-протокол допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 06.05.2025.

Надаючи оцінку наведеним доказам про обґрунтованість підозри, слідчий суддя зважає на практику Європейського суду з прав людини, згідно якої, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Зокрема, слідчий суддя, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у п. 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення».

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів. Окрім цього, сторона захисту беззаперечними доказами не спростовує питання обґрунтованості підозри.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора та встановлені у судовому засіданні дані слідчий суддя доходить висновку про обґрунтованість підозри та можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Щодо існування заявлених ризиків слідчий суддя зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів клопотання, в прокурора виникла необхідність у продовженні строку тримання під домашнім арештом підозрюваного ОСОБА_4 , оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної його поведінки та виконання ним процесуальних обов`язків.

На думку слідчого судді, прокурором у поданому клопотанні та в судовому засіданні доведено існування обставин, які свідчать про те, що ризики, для запобігання яким ОСОБА_4 , було обрано запобіжний захід, не зменшились та продовжують існувати і надалі.

Відповідно до зі змісту ухвали від 04.04.2025, при застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської вважав доведеними ризики того, що підозрюваний може: переховуватися від органу досудового слідства та суду, та незаконно впливати на свідків, потерпілих та експертів у цьому ж кримінальному провадженні.

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.. Слідчий суддя вважає, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Таке твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відтак слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення, що такий ризик, заявлений під час застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, не зменшився та усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину і розмір покарання, з метою уникнення відповідальності ОСОБА_4 може переховуватись від суду.

Також слідчий суддя вважає, що не перестала існувати можливість впливу на свідків, потерпілих та експертів у цьому ж кримінальному провадженні, з огляду на те, що згідно зі ст. 23 КПК України доказове значення матимуть показання цих осіб, отримані безпосередньо судом саме під час судового розгляду кримінального провадження.

Поряд з цим, посилання прокурора у клопотанні на наявність інших ризиків, зокрема, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчим суддею до уваги не береться, оскільки ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.04.2025, якою щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби існування вказаного ризику встановлено не було. В свою чергу, на даний час прокурором не надано належних доказів на підтвердження виникнення інших ризиків, зазначених в клопотанні.

Відтак слідчий суддя встановив, що ризики передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, визначені вищевказаною ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.04.2025 на даний час продовжують існувати, що свідчить про необхідність продовження застосування щодо ОСОБА_4 процесуальних заходів стримування таких ризиків.

Встановлено, що 22.05.2025 прокурором у даному кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000402 від 02.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України докази достатніми для складання обвинувального акту та доручено слідчому повідомити підозрюваного та його захисника, а також потерпілій та її представнику про завершення досудового розслідування, надавши їм доступ до матеріалів досудового розслідування, в порядку ст. 290 КПК України.

22.05.2025 старшого слідчого відділу РЗСТ слідчого управління ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 , в порядку ст. 290 КПК України, сторонам кримінального провадження № 0000402 від 02.04.2025 повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до ч. 5 ст. 219 КПК України строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею, крім дня прийняття відповідної постанови та дня повідомлення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Слідчий суддя враховує значний об`єм матеріалів досудового розслідування, який надався для ознайомлення стороні захисту, та вважає, що прокурором доведено, що завершити досудове розслідування у строк дії попередньої ухвали про продовження підозрюваному строку запобіжного заходу неможливо внаслідок необхідності проведення належного ознайомлення сторін з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України та оформлення обвинувального акту для скерування його до суду.

Разом з тим, оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, слідчий суддя зазначає таке.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні в справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». Також, в справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Так, Суд наголошує, що основним і визначальним критерієм як правової норми, так і правосуддя має бути їх відповідність вимогам справедливості як гарантії дотримання прав та інтересів учасників правовідносин. Виконання вимог справедливості полягає у можливості застосування до відносин імперативного методу рівно настільки, наскільки це викликано необхідністю в кожному конкретному випадку.

Верховенство права, невід`ємною складовою якого є принцип пропорційності, передбачає, що мета має спиратися лише на такі засоби, застосування яких морально виправдано, оскільки мета, задля якої необхідні неправові засоби, не може бути правовою. Застосовувана міра повинна бути пропорційною (повинна відповідати) цілям.

Завдяки принципу пропорційності встановлені положеннями нормативно-правових актів обмеження на користь суспільних інтересів дозволяють максимально враховувати приватні інтереси. Цей принцип висуває критерій межі (результату) дій або рішень: вони не повинні виходити за межі відповідної мети. Принцип пропорційності передбачає вибір розумних, найбільш ефективних заходів для досягнення мети і завжди застосовується в сукупності з принципом справедливості.

За змістом ч. 6 ст. 181 КПК України, у разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Також ч. 5 ст. 199 КПК України передбачає, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слідчий суддя не бере до уваги посилання сторони захисту на факт перебування на утриманні підозрюваного ОСОБА_4 рідної сестри, оскільки такі обставини не підтвердженні жодними доказами.

Водночас, при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу, слідчий суддя враховує особу підозрюваного ОСОБА_4 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання та праці, що свідчить про місці соціальні зв`язки, визначені обставини ст. 178 КПК України, зокрема, процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 який за період часу застосування до нього запобіжного заходу сумлінно виконує усі покладенні на нього обов`язки та всіляко сприяє органу досудового розслідування, а також те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні перебуває на завершальній стадії.

Крім того, слідчий суддя також бере до уваги пояснення захисника з приводу того, що на даний час між роботодавцем підозрюваного ОСОБА_4 - ФОП « ОСОБА_6 » та потерпілими тривають перемовини щодо відшкодування завданої шкоди та примирення сторін.

Зважаючи на наведене вище, за наслідками встановлених обставин за результатами розгляду клопотання, беручи до уваги не доведення прокурором недостатності застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, з посиланням лише на наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, за відсутності обґрунтування з посиланням на належні докази необхідність продовження підозрюваному запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби і що такий захід в даному випадку буде виправданий, приходжу до висновку, що до підозрюваного ОСОБА_4 слід застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Виходячи зі змісту ст.179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням обставин справи, особи підозрюваного, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст.194 КПК України: прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утриматись від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні; продовжити термін зберігання у відповідних органах державної влади паспорту (паспортів) для виїзду за кордон, інших документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Вказані обов`язки на думку слідчого судді є достатніми для забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 .

Слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст.194 КПК України зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Керуючись ст. 177, 181, 194 ч. 5, 199, 205, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- продовжити термін зберігання у відповідних органах державної влади паспорту (паспортів) для виїзду за кордон, інших документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали та обов`язків, покладених судом визначити до 23.07.2025.

Попередити підозрюваного ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали вручити підозрюваному ОСОБА_4 негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіОСОБА_1