ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/896/25 Справа № 186/650/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2024 року у кримінальному провадженні № 0000197 від 10.06.2022 стосовно

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новоолександрівка Біловодського району Луганської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 7 статті 111-1 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2024 року ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк на п`ятнадцять років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, судових, правозахисних і правоохоронних органах та займатися юридичною, професійною діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг, строком на п`ятнадцять років з конфіскацією усього належного їй на праві приватної власності майна.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнана винуватою та їй призначено покарання за добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, вчиненого за наступних обставин.

У березні 2022 року, більш точний час встановити за об`єктивних причин не виявилось можливим, ОСОБА_7 , будучи громадянкою України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 05 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, перебуваючи на території селища міського типу Біловодськ Старобільського району Луганської області, погодившись на пропозицію представників окупаційної адміністрації держави-агресора - Російської Федерації та представників незаконних збройних формувань так званої «лнр», умисно та протиправно, добровільно зайняла посаду в незаконному правоохоронному органі - прокуратурі Біловодського району генеральної прокуратури так званої «лнр» (мовою оригіналу- прокуратуре Беловодского района Генеральной прокуратуры ЛНР), що діє на території Біловодської територіальної громади Старобільського району Луганської області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) закрити кримінальне провадження.

Захисник вказує, що заперечував проти розгляду кримінального провадження за відсутності обвинуваченої, так як безпосередньо порушено її право на захист. Крім того захиснику невідома її позиція щодо пред`явленого обвинувачення. Крім того її особа не встановлена належним чином, немає належних доказів того, що саме ОСОБА_7 зображена на відеозаписі мережі Інтернет на сайті ютуб, де нібито вона покладала квіти біля пам`ятника, а закадровий голос казав, що це співробітники прокуратури покладають квіти. В даному провадженні не проводилася портретна експертиза для доведення даного факту. На думку захисту, таким чином порушено право на захист обвинуваченої.

Крім того, вказує, що в матеріалах справи відсутні жодні докази щодо добровільності зайняття будь-якої посади ОСОБА_7 та роботи в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території. Не встановлено на якій посаді працює ОСОБА_7 у так званій прокуратурі ЛНР, що залишено поза увагою суду та не зазначено у вироку. Вказує на неправильну кваліфікацію дій обвинуваченої, оскільки склад злочину за добровільне зайняття посади в незаконних судових чи правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, матиме місце в разі зайняття лише тих посад, що передбачають наявність організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій.

Також зазначає, що свідки давали покази з чужих слів осіб, що залишилися на непідконтрольній Україні території, що є неприпустимим та суперечить вимогам ст. 97 КПК. Свідок ОСОБА_9 працював на посаді начальника сектору дізнання відділу поліції № 2 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області з липня 2020 року, тобто є працівником оперативного підрозділу. Свідок ОСОБА_10 працює на посаді поліцейського з обліку та зберігання речових доказів та озброєння вказаного відділу поліції, а свідок ОСОБА_11 . У квітні 2022 року був вимушений виїхати на підконтрольну Україні територію, перебуваючи в окупації в смт. Біловодськ в березні 2022 року йому стало відомо з інтернету та від місцевих мешканців, що почала працювати прокуратура Біловодського району т.зв. лнр, тобто надає покази виключно з чужих слів. Захисник заявляв про недопустимість цих показів, проте суд залишив це поза увагою, як і те, що відсутні жодні належні, допустимі докази наявності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, вирок суду скасувати та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 .

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вирок суду вважав законним та обґрунтованим і просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обвинувачена ОСОБА_7 повідомлена про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, в порядку ч. 8 ст. 135, ч. 3 ст. 323 КПК, у зв`язку з чим прокурор та захисник просили проводити апеляційне провадження без участі обвинуваченого, оскільки дане кримінальне провадження здійснюється за процедурою (in absentia) в порядку спеціального судового розгляду.

Мотиви апеляційного суду.

Щодо дотримання прав обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя з огляду на здійснення щодо нього спеціального судового провадження (in absentia).

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 висунуте обвинувачення та оскарженим вироком її визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК.

ОСОБА_7 неодноразово викликалася до органу досудового розслідування для проведення слідчих та розшукових дій, про що опубліковані повістки в газеті «Урядовий кур`єр» та на сайті офісу Генерального прокурора (т. 2 а.с. 71-78, 136-142).

24 травня 2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру, повідомлення про що опубліковане в газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 24 травня 2022 року № 115 (7236) та на сайті офісу Генерального прокурора, а також про виклик до слідчого (т. 2 а.с. 137-142).

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2022 року надано дозвіл на затримання підозрюваної ОСОБА_7 з метою її приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

19 липня 2022 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання прокурора та надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, про що повідомлено в газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 21 липня 2022 року № 158 (7279) та на сайті офісу Генерального прокурора, де опубліковане повідомлення про постановлення слідчим суддею ухвали про здійснення спеціального досудового розслідування стосовно підозрюваної ОСОБА_7 (т. 3 а.с. 28-42). Повістка про її виклик до слідчого опублікована в газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 10 серпня 2022 року № 172 (7293) та на сайті офісу Генерального прокурора (т. 3 а.с. 91-101).

ОСОБА_7 неодноразово відповідно до вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК, викликалася до прокурора для вручення повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення та допиту в якості підозрюваного, шляхом публікації повісток про виклик в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, однак у визначений прокурором час, ОСОБА_7 не з`явилася, про причини своєї неявки не повідомила.

Враховуючи, що ОСОБА_7 неодноразово, більш як два рази, відповідно до вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК, викликалася до прокурора, однак у визначений час не з`явилася, про причини своєї неявки не повідомила, підозрювана оголошений в розшук, здійснення якого доручено оперативному підрозділу третього управління ГУ СБУ (з дислокацією в м. Сєвєродонецьк Луганської області) в Донецькій та Луганській областях (т. 2 а.с. 151-155).

Вищевикладене свідчить, що підозрювана переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

19 серпня 2022 року до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 .

Ухвалою апеляційного суду від 29 серпня 2022 року подання Першотравенського міського суду Дніпропетровської області задоволено та направлено дане кримінальне провадження до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області для розгляду.

Ухвалою суду від 21 липня 2023 року ухвалено рішення про здійснення спеціального судового провадження стосовно ОСОБА_7 та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченої, а також обрано стосовно неї запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Судові повістки про виклик публікувались місцевим судом в газеті Урядовий кур`єр, на сайті суду (т. 1 а.с. 56-60, 64-66, 114-116, 125-127, 130-131, 142-143, 151-152, 160-164, 176-177, 181-182, 189-190, 193-198, 204-207 210-213, 216-219, 226-230).

Судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами (п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК).

25 листопада 2024 року ухвалено обвинувальний вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області стосовно ОСОБА_7 за ч. 7 ст. 111-1 КК, який є предметом даного апеляційного оскарження.

Ухвалою апеляційного суду від 01 травня 2025 року, після повторного автоматизованого розподілу судової справи, прийнято до свого провадження та призначено апеляційний розгляд в даному кримінальному провадженні.

Повістка про виклик обвинуваченої у судове засідання, призначене на 05 червня 2025 року, відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК опублікована на офіційному сайті Дніпровського апеляційного суду (т. 4 а.с. 124) та в газеті Урядовий кур`єр (т. 4 а.с. 57-58).

Зазначений спосіб повідомлення обвинуваченої відповідно до положень кримінального процесуального законодавства є належним ознайомленням її зі змістом виклику (абз. 8 ч. 3 ст. 323 КПК).

ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленою про зміст судових повісток, дату та час судових засідань, як в суді першої, так і апеляційної інстанції, знала про розгляд судами першої та апеляційної інстанцій кримінального провадження стосовно неї, однак не прибула на судові виклики, перебуває на тимчасово окупованій території, що свідчить про ухилення від явки на судові виклики.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 323 КПК судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 цього Кодексу та на офіційному веб-сайті суду. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

У зв`язку з тим, що останнє відоме місце проживання обвинуваченої за адресою: АДРЕСА_1 , що наразі перебуває на тимчасово окупованій території, з якою відсутній поштовий зв`язок, не надсилались повістки та процесуальні документи поштою, надсилались захиснику та опубліковувались в порядку ст. 135 КПК.

Ефективний правовий захист ОСОБА_7 в судах першої та апеляційної інстанції здійснював адвокат ОСОБА_6 , який подав апеляційну скаргу та здійснював захист безпосередньо в судових засіданнях.

Отже, судове провадження в суді першої та апеляційної інстанції проведені в порядку in absentia відповідно до вимог КПК, з дотриманням прав обвинуваченої на доступ до правосуддя та забезпечення права останньої на захист. У зв`язку з чим відповідні доводи захисника щодо розгляду кримінального провадження за її відсутності без дотримання її права на захист є неспроможними.

Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту по суті.

За змістом ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження та ін.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ст. 91 КПК).

За змістом ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ч. 1 ст. 92).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі ККС ВС) від 05 жовтня 2021 року у справі № 589/5015/19, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Обсяг розгляду в суді апеляційної інстанції має бути таким, щоб він дозволив відповісти на всі доводи апеляційної скарги і постановити законне та обґрунтоване рішення.

Сам апелянт визначає те коло питань, які є предметом перевірки апеляційного суду.

Таким чином, процесуальні вимоги сторін відіграють роль орієнтиру, показуючи, з якими частинами судового рішення учасник судового провадження не погоджується, та зобов`язують апеляційну інстанцію надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги.

В своїй апеляційній скарзі захисник не ставив питання про повторне дослідження доказів та з відповідним окремим клопотанням не звертався, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проведений в межах доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги захисника зводяться до того, що не підтверджено доказами, що ОСОБА_7 добровільно зайняла посаду в незаконних правоохоронних органах, що залишено поза увагою суду першої інстанції і таким чином не встановлено належних доказів причетності останньої до інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, матеріали кримінального провадження, законність та обґрунтованість висновків і мотивів суду першої інстанції, викладених в оскарженому вироку, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що вищезазначені положення кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконав належним чином, а доводи захисника є неспроможними, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 7 ст. 111-1 КК, який ґрунтується на доказах, належним чином досліджених в суді першої інстанції, які викладені у вироку та перевірені апеляційним судом.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань, зміст яких детально викладено у вироку, безпосередньо допитаних під час судового розгляду свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , а також досліджених в ході судового розгляду письмових доказів.

Так, відповідно до показань свідка ОСОБА_9 , який працював на посаді начальника сектору дізнання відділу поліції №2 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області з липня 2020 року та до цього часу з 2012 року працював разом з чоловіком ОСОБА_7 у слідчому відділі. 24.02.2022 стало відомо про початок військової агресії рф проти України та він виїхав з смт. Біловодськ до Дніпропетровської області. У березні 2022 року з відкритих джерел йому стало відомо, що збройні формування так званої «лнр» захопили приміщення Біловодського відділу Старобільської окружної прокуратури. В мережі Інтернет на сайті «YOUTUBE» він побачив фотографії та відеоролик, де працівники новоствореного відділу прокуратури в смт. Біловодськ Луганської області покладають квіти до пам`ятника в центрі міста, серед них була ОСОБА_7 , а також він побачив там ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які раніше працювали помічниками суддів. На формі, яка була одягнена на ОСОБА_7 та інших, були білі пов`язки, які означали про їх належність до окупаційної влади.

В ході допиту свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він працював заступником діловода селищного голови Біловодської селищної ради. У квітні 2022 року був вимушений виїхати на підконтрольну Україні територію. До цього часу, перебуваючи в окупації в смт. Біловодськ в березні 2022 року йому стало відомо з інтернету та від місцевих мешканців про початок роботи прокуратури Біловодського району т.з. «лнр» Також бачив фото в інтернет мережі, де на фоні приміщення прокуратури були сфотографовані особи у військовій формі. Вже після виїзду в інтернеті побачив відео, де працівники прокуратури запалили вічний вогонь в смт. Біловодськ, серед яких були ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та інші, яких знає як мешканців смт. Біловодськ, а також ОСОБА_15 та ОСОБА_16 як працівників суду, Латка як працівник прокуратури та поліції Біловодського району.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що він працює на посаді поліцейського з обліку та зберігання речових доказів та озброєння відділу поліції №2 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області, місце роботи було розташовано в смт. Біловодськ по вул. Центральна, 75. 24.02.2022 під час повномасштабного вторгнення відділ поліції було приведено до бойової готовності. Враховуючи безпосередню близкість до кордону з рф, а також реальну загрозу оточення, він виїхав з смт. Біловодськ до Дніпропетровської області. У березні 2022 року з відкритих джерел в мережі Інтернет йому стало відомо про захоплення представниками т.з. «лнр» Біловодського відділу Старобільської окружної прокуратури та розпочато діяльність т.з. «прокуратури Біловодського району «лнр». Після перегляду відео в інтернеті він побачив знайому ОСОБА_7 та її чоловіка. На цьому відео були співробітники прокуратури так званої «лнр». На відео ОСОБА_7 покладала квіти біля пам`ятнику, а закадровий голос казав, що це співробітники прокуратури покладають квіти. ОСОБА_7 була одягнена у військову форму з білими стрічками, окупаційними. Вона була не одна, ще були на відео її чоловік, ОСОБА_17 , ОСОБА_15 . Зазначив, що ОСОБА_7 вольова жінка, яка керує своїм чоловіком та на неї навряд чи можна застосувати тиск. На відео вони були в гарному настрої, тому не думає, що їх примусили до цього. Впевнений, що на відео точно була ОСОБА_7 , оскільки її добре знає та не міг переплутати. Про застосування до неї примусу нічого не знає, однак знає, що її важко до чогось примусити.

Крім того, з досліджених судом першої інстанції в ході судового розгляду протоколів огляду від 19.04.2022, 19.05.2022, 24.06.2022, 30.06.2022 (з додатками до них) інтернет сторінок з публікаціями, у тому числі розміщених на офіційній сторінці т.з. «генеральної прокуратури лнр» в соціальній мережі «Інстаграм», слідує про початок роботи прокуратури т.з. «лнр» в Біловодському районі, як працівниками прокуратури Біловодського району «лнр» організовано запалювання вічного вогню, як працівники прокуратури Біловодського району «лнр», слідчого відділу управління по Біловодському району гп лнр, та військової комендатури до міжнародного дня захисту дітей провели святкові заходи, про події, які відбуваються у Біловодському районі т.з. «лнр», за яким закріпили Новосибірську область.

При цьому вищевказані свідки як під час досудового розслідування, так і в ході безпосереднього їх допиту в судовому засіданні, підтвердили, що впізнали на публікаціях з інтернет-сторінок ОСОБА_7 серед працівників прокуратури Біловодського району генеральної прокуратури так званої «лнр» у відповідній військовій формі.

Відповідальність за ч. 7 ст. 111-1 КК настає за колабораційну діяльність, зокрема за добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Надаючи оцінку сукупності наведених доказів, їх допустимості, належності, достовірності та достатності, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані та докази, дав їм належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК та встановив передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК.

Доводи апеляційної скарги захисника є аналогічними з правовою позицією сторони захисту в суді першої інстанції, яку місцевий суд належним чином перевірив і виклав переконливі мотиви прийнятого рішення, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, на які посилалась сторона захисту.

Твердження захисника про відсутність доказів, що ОСОБА_7 добровільно зайняла посаду в прокуратурі Біловодського району генеральної прокуратури так званої «лнр» спростовуються показаннями допитаних свідків, зокрема свідок ОСОБА_10 вказав, що добре знає обвинувачену, яка є вольовою жінкою і її неможливо примусити чи зробити тиск на неї, а на відео всі були в гарному настрої, тому не думає, що їх примусили.

При цьому об`єктивних даних, які б вказували на те, що обвинувачена діяла не добровільно чи під примусом, як і відомостей про вжиття нею заходів для виїзду з окупованої території, матеріали провадження не містять.

Вказане свідчить про добровільне зайняття ОСОБА_7 посади в незаконному правоохоронному органі, прокуратурі Біловодського району генеральної прокуратури так званої «лнр», створеній на тимчасово окупованій території Біловодської територіальної громади Старобільського району Луганської області.

З огляду на формулювання диспозиції ч. 7 ст. 111-1 КК сам факт добровільного зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, є достатнім для кваліфікації відповідних дій за цією кримінально-правовою нормою.

Вищезазначені показання свідків узгоджуються з протоколами огляду інтернет-сторінок з відповідними публікаціями.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 54 КПК).

Відповідно до статті 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали звукозапису та електронні носії інформації.

Відомостей, які б свідчили про те, що обвинувачена зайняла вказану посаду не добровільно, зокрема під психічним чи фізичним примусом або внаслідок крайньої необхідності, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 411 КПК cудове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Суд апеляційної інстанції, зіставивши зміст показань вказаних свідків, які викладені у вироку суду та які зафіксовані на технічних носіях судових засідань та перевіривши інші докази кримінального провадження доходить висновку, що вони узгоджуються у повному обсязі і судом не було допущено невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Установлені судом першої інстанції фактичні обставини цього кримінального провадження свідчать про те, що обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення, яке було закінченим з моменту зайняття нею посади, факт якого доведено дослідженими судом доказами.

Визначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. 50, 65 КК та правильно врахував характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є умисним, закінченим, особливо тяжким злочином, відомості про її особу, яка раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, до обставин, що обтяжують покарання суд першої інстанції, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 67 КК правильно відніс вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Таким чином, враховуючи характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченої неможливе без її ізоляції від суспільства, а покарання має бути призначено у вигляді позбавлення волі в максимальному розмірі, визначеному санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК, з додатковим покаранням у виді конфіскації майна та позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, судових, правозахисних і правоохоронних органах та займатися юридичною, професійною діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг,і таке покарання відповідає вимогам ст. 50, 55, 65 КК є справедливим, законним та співмірним з тяжкістю та характеру вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 22, 94, 370, 373 КПК, забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає їх до уваги. Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність і ним не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а вирок суду має бути залишений без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_7 за частиною 7 статті 111-1 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4